Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

19 листопада 2021 року позивач Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 2019/ОВР/324-Z1022142-01 від 19.06.2019 у сумі 14 154,18 гривень. Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] 19.06.2019 був укладений договір № 2019/ОВР/324-Z1022142-01 на встановлення дозволеного ліміту овердрафту, згідно якого банк встановив відповідачу ліміт кредитування у національній валюті України у сумі 10 900,00 гривень, на строк дванадцять місяців з дати підписання, зі сплатою процентів за користування дозволеним овердрафтом та овердрафтом, виходячи з 36 % річних. Факт надання кредитних коштів підтверджується випискою по особовому рахунку. Відповідно до договору приєднання, процентна ставка за користування дозволеним овердрафтом в межах встановленого ліміту згідно цього договору встановлюється на рівні 36,0 % річних; на суму простроченої заборгованості за дозволеним овердрафтом нараховуються проценти в розмірі 48,0 % річних. Відповідач зобов`язання по поверненню отриманого кредиту належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 09.06.2021 утворилась заборгованість за кредитом: поточна - 10 025,92 гривень; прострочена - 1 685,10 гривень, та заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом: поточна - 325,15 гривень; прострочена - 2 118,01 гривень. Загальна заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 14 154,18 гривень. Ураховуючи викладене позивач ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму кредитної заборгованості, а також сплачений судовий збір. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання на 08 лютого 2022 року. Позивач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив слухати справу за відсутності представника позивача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, заяв та клопотань до суду не подала. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2022 року постановлено проводити заочний розгляд зазначеної справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 19.06.2019 між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] було укладено договір комплексного банківського обслуговування шляхом підписаннязаяви-договору № 2019/І_С/324-Z1022142-01про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картами АБ «УКРГАЗБАНК»від 19.06.2019 (надалі по тексту рішення: заява-договір). Заява-договір містить підписи сторін, у тому числі відповідача(а.с. 7). Розділом 4 «Паспорт споживчого кредиту» заяви-договору встановлено основні умови кредитування, а саме: програма кредитування - «Домовичок»; мета кредиту - споживчі цілі; тип кредиту - ліміт дозволеного овердрафту; валюта кредиту - національна валюта України - гривня; строк кредитування - 12 місяців; порядок надання кредиту - безготівковий; погашення кредиту - в кінці строку; порядок сплати відсотків - щомісячно; тип фіксованої ставки - фіксована; строк дії договору з 19.06.2019 по 18.06.2020; орієнтовна сума кредиту 10 000,00 грн; можлива сума кредиту - 300000,00 грн; відсоткова ставка - 36,00 % річних; відсоткова ставка на прострочену заборгованість - 48,00 % річних; реальна відсоткова ставка - 45,09 %; загальні витрати за кредитом - 2639,29 грн. Позивач стверджує, зазначаючи про це по тексту позовної заяви, що на картковий рахунок відповідача ним було встановлено кредитний ліміт - 10 900,00 грн. Згідно наданого позивачемрозрахунку заборгованості [PERSON] за договором № 2019/ОВР/324-Z1022142-01на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки АБ «УКРГАЗБАНК», через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за період з 08.02.2020 по 09.06.2021 утворилася заборгованість в сумі 14 154,18 грн, яка складається з: заборгованість по кредиту (поточна) - 10 025,92 грн; заборгованість по кредиту (прострочена) - 1 685,10 грн; заборгованість по процентах (поточна) - 325,15 грн; заборгованість по процентах (прострочена) - 2 118,01 грн (а.с 8). При цьому заборгованість по прострочених процентах нарахована за період з 02.11.2020 по 09.06.2021 та складає 69,52 грн (сума нарахованих процентів (розрахунок)) та 54,56 грн (сума нарахованих процентів), а не 2118,01 грн як зазначено у підсумку розрахунку. Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою/особовим рахунком з 19.06.2019 по 09.06.2021 (а.с. 9-10), й така виписка відображає інформацію, зазначену у розрахунку (а.с. 8), а не тільки фактичний рух грошових коштів на рахунку відповідача. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Також виписка банку згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі. З виписки/особового рахунку позичальника та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою та здійснював платежі на погашення заборгованості. Разом з тим матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження збільшення (встановлення) кредитного ліміту на картковому рахунку відповідача до 11 711,02 грн (10025,92 + 1685,10 = 11711,02). Жодним чином не пояснено й позивачем підставу для стягнення заборгованості поза межами, встановленого ним ліміту на картковий рахунок відповідача, про яку він стверджував у позовній заяві. Отже, пред`явлена позивачем до стягнення заборгованість по кредиту "поточна" - 10 025,92 грн та "прострочена" - 1 685,10 грн, а всього 11 711,02 грн, перевищує кредитний ліміт, який був встановлений на картковий рахунок відповідача (10 900,00 грн), та в межах якого відповідач мав право та можливість використовувати кредитні кошти. Доказів несанкціонованого перевищення відповідачем ліміту кредитування позивач до суду не надав. Доказів збільшення розміру кредитного ліміту до 11 711,02 грн (10025,92 + 1685,10 = 11711,02) позивач також не надав. Тобто доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості по кредиту (поточної та простроченої)у сумі 11 711,02 грн не ґрунтуються на матеріалах справи. У той же час, заборгованість за тілом кредиту не може бути більшою за розмір фактично отриманої суми кредитних коштів. Такий висновок викладено в постанові Полтавського апеляційного суду від 13.01.2020 у справі № 544/1257/19. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним позивачем розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів у межах кредитного ліміту, встановленого на його банківську картку, що підтверджується банківською випискою/особовим рахунком (а.с. 9-10). Позивачем же, на думку суду, не доведено правомірність та підставність вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом з перевищенням встановленого кредитного ліміту. Отже вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає частковому задоволенню у межах встановленого позивачем кредитного ліміту - 10 900,00 грн. Вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 811,02 грн (11711,02 - 10900,00 = 811,02) є необґрунтованою позивачем, не підтвердженою належними доказами, тому суд у цій частині вимог позивачеві відмовляє за безпідставністю. Оцінюючи розрахунок заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, суд зазначає таке. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, додав до позовної заяви заяву-договір, у розділі 4 якого викладено основі умови кредитування, у тому числі відсоткова ставка (36%, 48 % річних) та строк дії договору: з 19.06.2019 по 18.06.2020. Отже суд уважає, що основні умови кредитного договору були погоджені між сторонами у встановленому законом порядку. Разом з тим з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором вбачається, що позивач нараховував проценти за користування кредитом за погодженою процентною ставкою 36 %, 48 % річних за період з 08.02.2020 по 09.06.2021. 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 зробила правовий висновок, відповідно до якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України . Також у постанові від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у разі прострочення боржником умова договору про право банку нараховувати проценти за користування кредитом по день повного погашення заборгованості не може бути підставою для нарахування процентів за частиною першою статті 1048 ЦК України. За період до прострочення виконання зобов`язання боржником підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Як встановлено судом у цій справі, згідно зі заявою-договором АБ «Укргазбанк» надало [PERSON] кредит на 12 місяців з дня укладення такого договору (19.06.2019) з остаточним терміном повернення - 18.06.2020. Отже, строк кредитування відповідача є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися кредитними коштами, а тому вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом за період з 19.06.2020 по 09.06.2021 не ґрунтується на договорі та законові. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відтак, у межах строку кредитування до 18 червня 2020 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 19 червня 2020 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, що відповідає наведеним вище правовим позиціям ВП ВС. Ураховуючи викладене, суд уважає, що право позивача як кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. З розрахунку заборгованості (а.с.8), виконаного позивачем, вбачається, що ним у межах встановленого договором строку кредитування було нараховано відповідачці за користування кредитними коштами 203,93 грн, з яких відповідачкою було сплачено 184,07 грн, залишок непогашеної заборгованості, відповідно, станом на дату закінчення строку дії договору складав - 19,86 грн (203,93 - 184,07 = 19,86). Але з розрахунку також вбачається, що після закінчення строку дії заяви-договору відповідачкою здійснювалося погашення процентів у сумах: 203,93 грн, 9,41 грн, 203,24 грн, 214,05 грн, 64, 12 грн тощо, що значно перевищує правомірно нараховану заборгованість за процентами у межах строку кредитування. Тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом (325,15 грн (поточна) та 2118,01 грн (прострочена) загалом у розмірі 2443, 16 грн) - повністю за безпідставністю. Вимогу про стягнення з відповідача процентів, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач не заявляв, розрахунок заборгованості за процентною ставкою, прямо передбаченою законом, позивач до суду не подав.

Outcome: partial