Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

І. Суть спору [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в загальній сумі 69 326,60 грн за договором позики, оформленим розпискою від 30.11.2017 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він надав відповідачу позику у сумі 2000,00 доларів США строком на один рік, що підтверджується розпискою від 30.11.2017 року, яку відповідач написав власноручно. Станом на 21.09.2021 за офіційним курсом НБУ така сума становила 53 400 грн. Враховуючи те, що [PERSON] в обумовлений розпискою строк, а саме до 30.11.2018 року грошові кошти не повернув, просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. Також просить стягнути з відповідача 3% річних за прострочення заборгованості на 1086 днів в розмірі 4 766,00 грн, та 11 160,60 втрат від інфляції. ІІ. Позиція учасників процесу В судове засідання позивач не з`явився; у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. У матеріалах справи також міститься заява від представника позивача [PERSON] про підтримання позовних вимог у повному обсязі та відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень - судових повісток, які містяться у матеріалах справи (а.с.51, 55). ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 07.10.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін по справі. Підготовче судове засідання призначено на 04.11.2021 року. 04.11.2021 року підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи. Ухвалою від 22.11.2021 року суддею Федечко М.О. було прийнято дану справу до свого провадження. Підготовче судове засідання призначено на 16.12.2021 року. Ухвалою від 16.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.01.2022 року. 20.01.2022 року судове засідання було відкладено на 15.02.2022 року у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача. Про дату та час розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень - судових повісток, які містяться у матеріалах справи (а.с.51, 55). Окрім того, на виконання вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач викликався в судове засідання шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає можливим розгляд справи провести без участі сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. ІV. Обставини справи, встановлені судом, застосоване законодавство та висновки суду Судом встановлено, що 30 листопада 2017 року відповідачем одержано від позивача в борг грошові кошти в сумі 2 000,00 доларів США готівкою, які останній зобов`язувався повернути через один рік, тобто до 30 листопада 2018 року (а.с. 46). Наведена обставина підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом розписки. Однак, станом на час розгляду справи відповідач свого обов`язку щодо повернення вказаної суми грошових коштів не виконав. Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлені розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Крім того, частиною першою статті 1049ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми . Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як слідує із розписки, борг відповідачем мав бути повернутий в строк до 30 листопада 2018 року. Строк повернення коштів за договором позики минув, однак, відповідачем грошове зобов`язання в строк, передбачений розпискою, не виконано. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц. Наявність оригіналу розписки у [PERSON] свідчить про невиконання умов договору позики відповідачем. Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику в установлений розпискою строк не повернув, то таку суму боргу слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку. Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 2 000,00 дол. США, що за курсом НБУ станом на 21.09.2021 року (1 дол. США = 26,7072 грн.) становить 53 400,00 грн. Таким чином з відповідача слід стягнути 53 400,00 грн. основного богу згідно з розпискою від 30 листопада 2017 року, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає до задоволення. Окрім суми основного боргу, позивач відповідно до ст. 625 ЦК України також просив стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Із змісту статті 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення даної позовної вимоги позивача, однак частково. Так, позивачем при розрахунку 3% річних не вірно визначено період прострочки виконання зобов`язання, який становить з 01 грудня 2018 року по 21 вересня 2021 року. Отож, 3% річних суд розраховує за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]. Відтак: - за період з 01.12.2018 року по 31.12.2018 року кількість днів прострочення становить 31 день, отож 53 400,00 грн. (сума боргу) ? 3% (процентна ставка) / 100% ? 31 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 136,06 грн. - за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року кількість днів прострочення становить365 днів, отже 53 400,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1 602,00 грн. - за період розрахунку з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року кількість днів прострочення становить366 днів, відповідно 53 400,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 366 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 1 602,00 грн. - за період розрахунку з 01.01.2021 року по 21.09.2021 року кількість днів прострочення264 дні, отож 53 400,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 264 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1 158,71 грн. Отже, загальна кількість днів прострочення становить 1 026 днів, а 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.12.2018 року по 21.09.2021 року становить 4 498,77 грн. При вирішенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційний збитків суд дійшов висновку, що так, як позика надавалась в іноземній валюті, а саме в доларах США, то позов в частині стягнення інфляційних в сумі 11 160,60 грн задоволенню не підлягає, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Вказаний правовий висновок викладений у постановіКЦС ВС від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18. Отже позов в цій частині задоволенню не підлягає. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики від 30.11.2017 року станом на 21.09.2021 року в сумі 53 400 грн, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 21.09.2021 року становить еквівалент 2 000 доларів США та 3% річних від простроченої суми - 4 498,77 грн. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16. V. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно платіжного платежу № 1013724116 від 23.09.2021 року (а.с.1) позивачем було сплачено 908,00 грн судового збору. У зв`язку із частковим задоволенням позову [PERSON] , суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 758,36 грн.

Outcome: partial