Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

У провадженні Трускавецького міського суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Фінансів», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного округу Київської області Грисюк Олена Василівна та приватний виконавець Ільчишин Любов Володимирівна, про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява мотивована тим, що у виконавчому написі приватного нотаріуса Києво -Святошинського районного округу Київської області Грисюк О.В. від 11 червня 2021 року про стягнення грошових коштів зазначається, що [PERSON] є боржником за кредитним договором від 14 квітня 2015 року укладеним з АТ «Альфа Банк», за який відбувається стягнення з 14 квітня 2015 року по 07 червня 2021 року на загальну суму 7475,84 грн. Проте вважає, що такий виконавчий напис вчинено з порушеннями, а саме: банк не повідомляв про існування суми заборгованості та не пред`являв до стягнення будь якої суми; ніхто не повідомляв про зміну кредитора; нотаріусом не було перевірено безспірність розміру боргу за кредитним договором та вчинив такий напис без повідомлення [PERSON] та щодо суми боргу за період з 14 квітня 2015 року по 07 червня 2021 року, що перевищує 6 років в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат»; у матеріалах виконавчого провадження відсутні документи про наявність у [PERSON] будь якої заборгованості та її розрахунок; у зв`язку з запереченням позивачем будь якої заборгованості у нього. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не отримувала первинних документів щодо видачі кредиту та часткового його погашення, тому підстав вважати що розмір заборгованості є безспірним у нотаріуса не могло бути. Вимоги кредитора не можуть бути безспірними, а тому, просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 10 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, третім особам надано строк для подачі пояснень щодо позову та відзиву. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що 11 червня 2021 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного округу Київської області Грисюк Олена Василівна вчинила виконавчий напис за кредитним договором № 490938430 від 14 квітня 2015 року, вказавши, що сума заборгованості, за період з 14 квітня 2015 року по 07 червня 2021 року, складає 6 825,84 гривень, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 216,68 гривень, прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом 49,68 гривень, строкова заборгованість за комісією становить 159,48 гривень, строкова заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом становить 5 000,00 гривень. За вчинення виконавчого напису нотаріусом також вказано стягнути в розмірі 650,00 гривень. А тому загальна сума, що підлягає стягненню з боржника становить 7 475,84 гривень. Окрім цього встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівної відкрито виконавче провадження, на підставі виконавчого напису № 70851, виданого 11 червня 2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат" (надалі - Закон "Про нотаріат") нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України, а саме, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (надалі-Порядок). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.1 пункту 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Так, позивачем зазначено, що заборгованість за кредитним договором не є безспірною, оскільки про таку заборгованість йому відомо не було та банк не пред`являв до стягнення жодної суми боргу за договором, вважає необгрунтованими нарахування йому такої заборгованості, так як матеріали виконавчого провадження не містять розрахунку щодо заборгованості. Окрім цього, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Позивач стверджує, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, при цьому нотаріусом не було отримано від нього жодного первинного документу щодо кредитного договору чи здійснення його погашення, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис оскільки ним не була перевірена безспірність вимог кредитора. Також позивач заперечує щодо безспірності боргу, посилаючись на те, що пропущено трирічний строк у відповідності до ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять відомостей про те, що боржником отримане повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Ураховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та доказів, які б спростовували позовні вимоги [PERSON] та надані ним документи, відповідачі не надали. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису, вчиненого 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, про стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 490938430 від 14 квітня 2015 року у загальній сумі 7 475,84 гривень, таким, що не підлягає виконанню повністю - законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. Відтак для захисту прав позивача [PERSON] , суд вважає за необхідне визнати вищевказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Суд приходить до висновку про те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми боргу, безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушив норми статті 88 Закону України «Про нотаріат», Главу 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та підпункту б) ч.2 п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Вирішуючи питання розподілу судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду з позовною заявою в розмірі 908,00 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial