Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу за позикою у сумі 392596,51 грн., що еквівалентно 13840,00 доларів США та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [PERSON] отримала у нього 02.01.2015 року в борг грошові кошти у розмірі 1 000,00 доларів США із зобов`язанням повернути їх за першою вимогою та сплачувати 10,0 % щомісячно за користування запозиченими грошовими коштами. Того ж дня [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зобов`язались повернути запозичені [PERSON] кошти у разі їх неповернення останньою, про що зазначено у розписці. 20.01.2015 року відповідачі запозичили у позивача ще 300,00доларів США на тих самих умовах. 23.01.2015 року [PERSON] запозичив у позивача 400,00 доларів США із зобов`язанням повернути їх за першою вимогою та сплатою 10,0 % щомісячно за користування запозиченими грошовими коштами. 23.01.2015 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зобов`язались повернути запозичені [PERSON] кошти у разі їх неповернення останнім про що написали розписки. Свого обов`язку щодо сплати коштів, відповідачі не виконали, за неодноразовими вимогами повернути гроші ухиляються та відмовляють у поверненні. Внаслідок вищеозначеного, позивач змушений звернутись до суду задля захисту свого порушеного права. Ухвалою суду від 23.10.2021 року відкрито спрощене провадження по справі. Позивачем до суду надано заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутністю на підставі наявних доказів, що додані до позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяв та клопотань до суду не надходило, відзиви до суду не подано. У зв`язку з неявкою відповідачів та не надання відзиву суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Судом з оригіналів розписок встановлено, що [PERSON] отримала у [PERSON] 02.01.2015 року грошові кошти у розмірі 1 000,00 доларів США із зобов`язанням повернути їх за першою вимогою. Відповідно до тієї ж розписки відповідач зобов`язався сплачувати 10,0 % щомісячно за користування запозиченими грошовими коштами та несвоєчасно сплачені відсотки за користування грошовими коштами. Того ж дня [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зобов`язались повернути запозичені [PERSON] кошти у разі їх неповернення останньою. 20.01.2015 року відповідачі запозичили у позивача ще 300,00доларів США на тих самих умовах. 23.01.2015 року [PERSON] запозичив у позивача 400,00 доларів США із зобов`язанням повернути їх за першою вимогою та сплатою 10,0 % щомісячно за користування запозиченими грошовими коштами та несвоєчасно сплачені відсотки за користування грошовими коштами. 23.01.2015 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зобов`язались повернути запозичені [PERSON] кошти у разі їх неповернення останнім про що написали розписки. Станом на дату пред`явлення позову до суду, відповідачі не повернули борги в повному розмірі позики. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. Згідно ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року №6-50цс16, договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015 року по справі №6-1967цс15 визначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Варто також зазначити, що аналогічні правової висновки у справах про стягнення заборгованості за договором позики були викладені ВССУ в ухвалі від 25.01.2017 року у справі №569/11141/15-ц та ухвалі від 23.01.2017 у справі №564/680/15-ц. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачами від позивача коштів згідно розписок, а також той факт, що борг на момент розгляду справи ними не повернено, розписки до цього часу знаходились у позикодавця. Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором станом на 29.12.2020 року у відповідачів з урахуванням офіційного курсу НБУ становить 392596,51 грн. та складається з заборгованості за зобов`язанням в розмірі 48223,56 грн. (1700,00 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на 29.12.2020 року); по 10,0 % місячних згідно умов розписок в розмірі 344372,95 грн. (12140,00 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на 29.12.2020 року). З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 3925,97 грн.

Outcome: approved