Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить заборонити її сину [PERSON] та його дружині - [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) чинити перешкоди у спілкуванні з онуком - [PERSON] ; встановити графік побачень з онуком, можливість бути присутньою у день його народження та на всіх святкових раночках у дитсадочку, школі; проживання онука у неї (в заміському будинку) чотири тижні у період літніх канікул та протягом двох тижнів у період зимових канікул. Позов обґрунтований тим, що [INFO] у сина позивача народилася дитина - [PERSON] , однак відповідачі вже протягом одного року і майже чотирьох місяців перешкоджають позивачу у побаченнях та спілкуванні з її онуком. Врегулювати ситуацію, що склалась, мирним шляхом позивачеві не вдалося, а Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації у відповідь на звернення позивача повідомила, що єдиним шляхом врегулювання ситуації є звернення до суду. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 6 січня 2021 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/276/21 за цим позовом, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання 11 лютого 2021 року, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року підготовче судове засідання відкладено на 25 лютого 2021 року, у зв`язку з неявкою відповідачів та представника третьої особи. У судовому засіданні 25 лютого 2021 року представником відповідачів подано відзив на позовну заяву, в якому відповідачі просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з огляду на те, що вимоги позивача суперечать правам та інтересам малолітньої дитини. Так, відповідачі вказують про необізнаність позивачки про їх спільне подружнє життя та про її відсутність в цьому житті, відсутність інтересу у позивача до їх успіхів, проблем, ненадання нею якоїсь допомоги та підтримки. Зазначають, що за місцем їх спільного проживання з сином створені належні умови, у сім`ї панує любов, взаєморозуміння, повага один до одного, син виховується у любові до оточуючих, з урахуванням його бажань, інтересів, потреб. Відповідачі слідкують за його станом здоров`я, беруть активну участь в його вихованні та розвитку, при цьому інтереси сина превалюють над їх інтересами. Зазначають, що вони створили для сина благонадійне та стабільне середовища для його спокійного розвитку, належним чином виконують свої батьківськи обов`язки та відстоюють законні та природні права й інтереси малолітнього сина [PERSON] на виховання у здоровому, спокійному, благонадійному середовищі. Як стверджують відповідачі жодних дій всупереч інтересам сина вони ніколи не вчиняли. Наголошують, що звинувачення позивачки у створенні їй перешкод у спілкуванні з онуком є неправдивими, адже позивачка свідомо своїми діями створила ситуацію, при якій її зустрічі з онуком є недоцільними для його життя і здоров`я. Вважають, що позивачка не бажає рахуватися з правами та інтересами дитини та свої бажання й забаганки ставить вище не лише інтересів відповідачів, але й інтересів їх дитини, що завдає шкоди як фізичному, так і психічному стану здоров`я дитини. При цьому будь-які зауваження відповідачів щодо невірних дій позивача стосовно онука, призводять лише до скандалів, оскільки позивачка не бажає брати до уваги рекомендації відповідачів при спілкуванні з сином. Так, позивачка неодноразово нехтувала графіком сну та харчування онука, приїжджала його навідати та погуляти під час денного сну, що в подальшому відображалось на психоемоційному стані дитини, який ставав роздратованим та плаксивим. Іноді позивачка брала онука на прогулянку і не повертала його в обумовлений час, при цьому не відповідаючи на телефонні дзвінки, що знову ж таки призводило до конфліктної ситуації. Відповідачі зазначають, що позивачка свідомо ігнорує потреби дитини в їжі, та, не дивлячись на заборони, все одно надає дитині продукти харчування, які йому не можна за станом здоров`я. Зокрема, у квітні 2019 року позивачка своєю поведінкою призвела до завдання шкоди здоров`ю онука, так як приїхала провідати дитину, будучи хворою на ОРЗ та достовірно знаючи про це, оскільки на початку спілкування з дитиною вона навіть була у медичній масці, яку впродовж свого візити зняла. Через декілька днів дитина сильно захворіла, лікарем йому був поставлений діагноз ОРЗ. За таких обставин відповідачі, як батьки, не вважають за можливе допустити позивачку до самостійного виховання їх сина, адже позивачка діє лише в своїх інтересах, абсолютно не беручи на себе відповідальність за скоєне. Окремо відповідачі звертають увагу на особистісні якості позивача, зазначаючи, що позивачка завжди будувала відносини, навіть із сином, лише через погрози, контроль його життя, з вигодою для себе і виходячи лише з своїх власних інтересів. Навіть на цей час, позивач намагається керувати життями відповідачів, в тому числі маніпулюючи ними через малолітню дитину. На думку відповідачів чужі почуття та емоції позивачу не важливі, натомість всі мають підпорядковуватися її рішенням, підтвердженням чого є той факт, що позивач навіть своїм батька у їх досить поважному віці не надає можливості самостійно приймати рішення, оскільки заради додаткової вигоди змусила людей похилого віку взяти до однієї з кімнат їх квартири квартирантів. Відповідачі стверджують, що усе спілкування позивача з ними зводиться лише до шантажу і погроз. Жодного разу позивач не запропонувала зручного усім способу вирішення конфлікту, а намагаючись тиснути на сина, навіть написала йому листа, де абсолютно без жодної поваги, в принизливій та образливій формі відгукувалася про співробітників Служби у справах сім`ї та дітей, які, на її думку, мали вирішити конфлікт між нею та сином, який створений нею багато років тому. Така поведінка позивача, коли будь-яких осіб, які не діють так, як їй хочеться, вона завжди звинувачує у всіх бідах, принижує їх та ображає, є недопустимою у родині відповідачів та суперечить тим цінностям, яких вони дотримуються при вихованні сина. Підсумовуючи свої заперечення, відповідачі наполягають на необґрунтованості позовних вимог, вважаючи їх такими, що суперечать найкращим інтересам дитини , в тому числі його здоров`ю, як фізичному так і психічному. Стверджують про недоведеність позивачем створення нею необхідних умов для перебування з нею їх сина, розуміння позивачкою потреб малолітньої дитини, вміння опікуватися малолітньою дитиною з особливостями стану здоров`я та брати на себе відповідальність за життя і здоров`я малолітньої дитини. Також вказують, що позивачкою не доведено наявності між дитиною та позивачкою необхідного рівня прив`язаності дитини, яка б надавала дитині психологічного комфорту та розуміння безпеки під час перебування з позивачкою, в тому числі у незнайомому для дитині місці. 2 березня 2021 року позивач подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що з онуком до вересня 2019 року були дуже прив`язані один до одного, дуже засмучувались коли розлучались і неймовірно раділи при зустрічах, однак вже півтора роки дитина позбавлена її уваги, любові, тепла через перешкоди, які чинять відповідачі, а саме увесь цей час відповідають категоричним ні, а частіше взагалі не виходять на зв`язок, при візитах не відчиняють двері, не зацікавленні в жодному діалозі про компроміси щодо побачень з дитиною. Позивач не погоджується з твердженнями відповідачів, що спілкування онука з нею може бути некомфортним і небезпечним, оскільки жодного разу вона допустила того, щоби йому щось загрожувало або залишила його без уваги і нагляду, завжди без будь-яких заперечень виконували всі рекомендації відповідачів. Щодо спізнень на побачення, позивач підтвердила такі випадки, однак зазначила, що її спізнення ніяк не впливали на графік сну дитини. Стосовно ігнорування нею потреб дитини в їжі, зазначила що не була попереджена про протипоказання щодо вживання продуктів зі складом молока. Позивач також заперечила факт її хвороби на ОРЗ, вказавши, що приїхала у домовлений день і час, та з метою перестороги купила в аптеці маску, яку не знімала під час візиту. Позивач також заперечила посилання відповідачів на маніпулювання життям відповідачів за допомогою онука, вказавши, що ніколи не мала на меті керувати життям її сина та невістки, не вживала шантажу чи погроз, завжди враховувала, що відповідачам було зручно, коли бачилась із онуком. Позивач вважає необґрунтованими та бездоказовими доводи відповідачів про те, що створене нею середовище є непридатним або неблагонадійним для онука, вказуючи, зокрема, що два роки і три місяці у відповідачів не виникало питання щодо її вміння опікуватись онуком. 10 березня представником відповідачів - адвокатом Савицькою С.Л. подано заперечення на відповідь відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачів зазначив, що наведені у відповіді на відзив аргументи зайвий раз доводять безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, адже вимоги позивача направленні виключно на задоволення її бажань без врахування дійсних потреб молодої сім`ї та їх малолітнього сина. Як зазначає представник відповідачів, батьки є головними суб`єктами прив`язаності дитини, поряд з якими вона почувається захищеною. Втручання будь-яких осіб у процес виховання дитини, яка має батьків, не відповідає принципу поваги до приватного і сімейного життя. Ніхто не може змусити батьків передати свою дитину на виховання інший особі, особливо, якщо між такою особою та батьками дитини існують неприязні стосунки. Представник відповідачів наголошує, що при вирішення питання участі баби та діда у спілкуванні з онуком суд має брати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, а також ставлення баби і діда до розуміння потреб дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я дорослих, зловживання ними алкогольними напоями або наркотичними засобами, тощо. А тому баба має право на особисте спілкування з дитиною, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини та не несе загрози його життю. Натомість, позивач негативно ставиться до відповідачів, називає їх «бездушними та жорстокими людьми», в своїх твердженнях позивачка негативно ставиться й до інших осіб, які на її думку, не вчинили дій по її примиренню з сином та навіть пропозиції поспілкуватися з психологом позивач трактує як образу, що лише свідчить про небажання позивача брати відповідальність за свої дії та слова. За таких обставин спілкування позивача з онуком є просто неможливим, виходячи із особливостей психоемоційного розвитку дитини відповідного віку. Згідно з позицією представника відповідачів батьківство передбачає розвиток емоційного інтелекту у дітей, розуміння і повагу своїх кордонів і кордонів іншої людини, розуміння своїх потреб і потреб інших людей. Саме прив`язаність малолітньої дитини до батьків, тісний емоційний контакт дитини з ними та непереривність у їх спілкуванні, до досягнення дитиною 5-6 років, не посягання на кордони дитини, є запорукою гармонійно розвинутої особистості, розвитку емоційного інтелекту та ін. Тому передача малолітньої дитини на виховання іншій особі без присутності батьків, яка при цьому негативно ставиться до батьків дитини, на думку представника відповідачів, буде мати для дитини трирічного віку однозначно негативні наслідки. З огляду на викладене, відповідачі вважають позовні вимоги необґрунтованими та такими, що суперечать найкращим інтересам малолітньої дитини, а позивачем не доведено створення нею необхідних умов для перебування з малолітньою дитиною без присутності батьків, не підтверджено розуміння потреб малолітньої дитини, вміння опікуватися дитиною. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 753/276/21, відкладено підготовче судове засідання на 27 квітня 2021 року. 2 липня 2021 року до суду надійшов висновок Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації щодо вирішення спору, згідно з яким орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити участь баби, [PERSON] , у вихованні онука [PERSON] , [INFO] , за наступним графіком: перший понеділок кожного місяця з 16.00 до 19.00 год та третя п`ятниця кожного місяця з 16.00 до 19.00 год з урахуванням графіка дитини та у присутності одного з батьків. 2 липня 2021 року до суду надійшли пояснення позивача щодо Висновку органу опіки і піклування, в яких позивач зазначила про необ`єктивність висновку. Зокрема вказала на упередженість рекомендованого Службою медіатора, з яким позивач та її син зустрічалися під час підготовки органом опіки і піклування Висновку, зазначила, що майнові претензії її сина та її матері до неї не можуть бути причиною для відмови у спілкуванні з онуком, припустила, що ухвалення такого Висновку було зумовлено її листами-зверненнями, які були написані нею у відчаї ще до подання позовної заяви, які і налаштували проти неї співробітників Служби у справах дітей та сім`ї. 26 серпня 2022 року до суду надійшла заява свідка [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] . 31 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом позивач [PERSON] є матір`ю відповідача-1 - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] з 30 липня 2013 перебувають у шлюбі, що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції, актовий запис 264, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30 липня 2013 року. Після державної реєстрації шлюбу дружина не змінювала своє прізвище, залишивши своє дошлюбне прізвище - [PERSON] . [INFO] у відповідачів народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 червня 2017 року. Як слідує з матеріалів справи, малолітня дитина проживає разом з батьками за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі створено належні умови для всебічного розвитку дитини, є місце для розваг, навчання, сну дитини, про що свідчить копія акту обстеження умов проживання від 22 лютого 2021 року. Згідно з Висновком лікаря-алерголога від 26 лютого 2018 року у [PERSON] діагностовано харчову алергію, сенсибілізацію до головних алергокомпонентів молока тваринного походження та рекомендовано виключати з харчування дитини продути, що містять алергокомпоненти молока тваринного походження. З 21 вересня 2020 року [PERSON] був зарахований в дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 7 Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації на основі короткотривалого перебування. Згідно з довідкою закладу, наданою на адвокатський запит від 19 січня 2021 року, дитину приводили та забирали з дитячого закладу батьки [PERSON] та [PERSON] . Як свідчить Висновок психолога [PERSON] за результатами психологічного обстеження [PERSON] від 16 березня 2021 року, малолітній [PERSON] має індивідуальні особливості, що потребують особливої уваги з боку батьків і вихователів. Саме батьки для дитини є його соціально-підтримуючим оточенням. Сімейна ситуація, здорові умови для психологічного та фізичного розвитку, які створили для дитини його батьки, особливості їх виховної поведінки у своїй сукупності забезпечують умови для переживання дитиною стану суб`єктивного благополуччя, стабільності оточення, впевненості у його передбачуваності. Батьки транслюють дитині почуття безпеки та емоційного благополуччя. Якість контакту, який існує між [PERSON] та [PERSON] з їх сином свідчить, що батьки є головним джерелом емоційного тепла, своєчасної підтримки, носіями влади та взірцем для наслідування. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 12 березня 2021 року за місцем проживання [PERSON] для виховання та розвитку дитини обладнане окреме спальне місце, на подвір`ї для дитини побудована альтанка, дитячий дерев`яний будиночок, умови проживання є задовільними. [PERSON] надала також Сертифікати про проходження профілактичного наркологічного огляду та про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, згідно з якими у [PERSON] не виявлено ознак відповідних захворювань та протипоказань. Під час розгляду справи встановлено, що від народження онука позивач відвідувала його та брала участь у його житті, однак з середини 2019 року відповідачі не дають можливості позивачу бачитися та спілкуватися з дитиною, що і стало підставою для звернення позивача з позовом у цій справі. Відповідно до частин четвертої - шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. На виконання вимог частини п`ятої статті 19 СК України органом опіки та піклування надано письмовий Висновок від 29 червня 2021 року № 101-4419/02 про усунення перешкод у спілкуванні з онуком [PERSON] , згідно з яким орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити спосіб участі баби [PERSON] у вихованні онука [PERSON] , [INFO] , у спосіб побачень двічі на місяць з урахуванням графіка дитини та у присутності одного з батьків, а саме першого понеділка та третьої п`ятниці кожного місяця з 16:00 до 19:00 год. Допитана під час розгляду справи як свідок [PERSON] пояснила, що проводила психологічне дослідження за зверненням відповідача та зазначила, що дитина за своїм рівнем розвитку відповідає віковій нормі, потреби у розвитку дитини повністю забезпечені її батьками і вони не потребували її додаткових порад. Вказала, що [PERSON] є ефективним у своїй взаємодії з дружиною та дитиною, наголосила, що батьки створюють та забезпечують для дитини спокійне та стабільне середовище для його розвитку і виховання, а психологічний клімат сім`ї сприяє розвитку дитини. Встановлена в сім`ї ієрархія стосунків відповідає потребам та інтересам розвитку дитини. Свідок пояснила, що коли батьки задовольняють потреби дитини, вона не вимагає участі інших осіб. Також свідок зазначила, що для виховного процесу є неприпустимим приниження авторитета батька, неповажливе ставлення до батьків матиме негативний вплив на дитину, що є неприпустимим. Свідок окремо надала пояснення щодо застосовуваних методик при проведенні психологічного дослідження, бачення [PERSON] передумов конфлікту з матір`ю та зазначила, що у цій ситуації у [PERSON] відсутні мотиви користі чи помсти. Допитана під час розгляду справи як свідок [PERSON] пояснила, що позивачеві не чинилися перешкоди у спілкуванні з онуком, однак позивач не враховувала особисті кордони членів сім`ї, що виявлялося, зокрема у запізненнях на побачення з онуком; знаючи про алергію дитини, передала продукти, які дитині заборонені - шоколад, який містив молоко. Свідок зазначила, що конфлікт між позивачем та сином посилився, коли позивач хвора приїхала до дитини, проте свідок вважає, що цей конфлікт між сторонами не пов`язаний із дитиною, а є засобом вирішення інших спорів, які існують між сторонами. Також свідок повідомила, що позивач просила у неї допомоги у вирішенні суперечностей із сином, однак під час зустрічей зі свідком не виявляла інтересу до онука. Допитаний під час розгляду справи як свідок [PERSON] повідомив, що є колишнім чоловіком [PERSON] та пояснив, що позивач не спілкується з своїм сином [PERSON] , не захотіла чи не змогла рахуватися з правилами сім`ї свого сина, що проявлялось, зокрема у порушенні позивачем розпорядку дня дитини. Свідок зазначив, що раніше члени родини, в тому числі і позивач збиралися на спільні свята, однак на цей час у позивача і її сина складні стосунки, оскільки позивач звикла діяти на власний розсуд, не чує інших осіб та тяжіє над усіма. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Отже, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Частиною другою статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82). У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 суд, зокрема, зазначив, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини». ЄСПЛ у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування позивача з онуком та відповідачі заперечують проти такого спілкування, а тому доводи позивача про те, що відповідачами їй чиняться перешкоди у вільному спілкуванні з онуком є обґрунтованими. Посилання відповідачів на те, що спілкування позивача з онуком може негативно вплинути на його психоемоційний стан, відхиляються судом, оскільки вони є припущенням, належних доказів того, що під час зустрічей з онуком позивачем ставився під сумів авторитет батьків у питаннях виховання дитини або допускалося неповажливе ставлення до батьків матеріали справи також не містять. Як вбачається з матеріалів справи, позивач бажає приймати участь у спілкуванні з онуком, що повністю узгоджується з її правами та відповідає інтересам малолітньої дитини щодо збереження сімейного оточення і підтримання відносин з усіма членами родини. При цьому відповідачами не доведено, що спілкування позивача з онуком перешкоджатиме його нормальному розвитку. В свою чергу, хоча під час розгляду справи і було встановлено наявність між позивачем та її сином напружених стосунків, водночас доказів того, що погіршення таких стосунків викликане неналежним спілкуванням та впливом позивача на онука матеріалами справи не підтверджується. Наявність конфлікту та неприязні відносини між позивачем та відповідачами, зокрема сином, не є підставою для обмеження прав позивача на спілкування з онуком, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що позивач має негативний вплив на онука. Разом з тим суд враховує при вирішенні спору обставини щодо недотримання позивачем погодженого часу відвідування онука, неврахування позивачем особливостей харчування дитини, зумовлених його станом здоров`я, які позивачем не заперечувалися. Щодо вказаних обставин, суд вважає, що присутність одного з батьків під час зустрічей позивача з онуком, з огляду на тривалий час відсутності спілкування позивача з ним та попередню поведінку позивача, сприятиме перебуванню дитини у цей час у спокійному та стійкому середовищі, дозволить забезпечити дотримання режиму та графіку дитини, особливостей його харчування та дозволить забезпечити дотримання позивачем правил виховання дитини, прийнятих у сім`ї. Отже, суд дійшов висновку, що з урахуванням віку дитини, стану його здоров`я, відсутності протиправних дій позивача стосовно свого онука та поряд з цим недотримання позивачем рекомендацій батьків дитини, бажання позивача бачитися, спілкуватися та піклуватися про онука, доцільним буде визначити бабусі [PERSON] порядок участі у спілкуванні з малолітнім онуком за таким графіком: перший понеділок кожного місяця з 16.00 до 19.00 год та третя п`ятниця кожного місяця з 16.00 до 19.00 год з урахуванням графіка дитини та у присутності одного з батьків. Такий графік та спосіб спілкування позивача із онуком сприятиме запобіганню конфліктних ситуацій та дозволить дотримуватися режиму та розпорядку дитини, враховувати особливості виховання дитини. Суд вважає обґрунтованим висновок органу опіки і піклування щодо встановлення такого графіку побачень позивача з онуком, оскільки позивачем не доведено, що забезпечення можливості бути присутньою у день його народження та на всіх святах у дитсадку, школі, проживання онука у позивача (в заміському будинку) чотири тижні у період літніх канікул та протягом двох тижнів у період зимових канікул з урахуванням обставин цієї справи та стосунків у родині буде відповідати інтересам дитини. Водночас встановлений судом графік зустрічей є достатнім, а зустрічаючись з онуком двічі на місяць позивач матиме змогу привітати онука з будь-якими святами, які мають значення для повноцінного розвитку дитини, а тому не вбачає підстав окремо встановлювати для цього час, а відтак, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Підсумовуючи, суд вважає, що такий порядок та спосіб участі позивача у спілкуванні з онуком у повній мірі відповідатиме інтересам як позивача, так і онука, є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена можливості у разі зміни обставин, що мають істотне значення у цій справі, вирішити питання про зміну порядку та способу участі у вихованні онуків. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial