Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

11.01.2022 р. позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та просив визнати недійсним кредитний договір № 421821 від 21.11.2020 р. В обґрунтування свого позову послався на те, що 21.11.2020 р. між ним та відповідачем через мережу Інтернет було укладено кредитний договір № 421821. Позивач вважає цей договір недійсним з таких підстав. Він не отримав від кредитодавця інформації, що визначена у ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки не було підписано окремого документу із такою інформацією. Також його не ознайомили з правилами надання кредиту. У зв`язку із цим він не міг у повному обсязі оцінити умови договору на предмет їх вигідності. Також було недотримано порядок укладення електронного договору. У кредитному договорі відсутні умови про припинення договору та відповідальність відповідача. Встановлена у кредитному договорі черговість погашення платежів суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». У кредитному договорі не визначено право відізвати згоду на обробку персональних даних. 12.01.2022 р. суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України та прохання позивача, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Відповідачем - директором ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надіслано відзив на позовну заяву, в якому останній вважає позовні вимоги позивача незаконними, безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке. Так, 21.11.2020 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та позивачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 421821. Вказаний договір у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» було укладено в електронній формі та підписаний позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Позивач був ознайомлений з усіма умовами договору, в тому числі з паспортом споживчого кредиту та графіком платежів, що підтверджується його підписом, проставленим ним у порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Всі умови договору прописані чітко, по окремим пунктам. Договір про надання споживчого кредиту № 421821 від 21.11.2020 р. між Товариством та [PERSON] укладено з додержанням передбачених чинним законодавством України вимог. Щодо обробки персональних даних, зазначає, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту, [PERSON] підтвердив, що має законне право на надання усіх без виключення даних, зазначених ним при укладенні договору та для здійснення комунікацій, вчинення інших дій, Товариство має право використовувати додаткові контактні дані, зазначені в Договорі, та/або окремо повідомлені споживачем Товариству у будь-який спосіб, та/або законно отримані Товариством з інших джерел. Товариство використовує персональні дані надані для обробки, з метою виконання умов договору, виключно при неухильному дотриманні Товариством вимог чинного законодавства України та міжнародних галузевих стандартів в даній сфері правовідносин. Враховуючи зазначене, відповідач просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповіді на відзив не надходило. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. З наданих позивачем матеріалів слідує, що він 21.11.2020 р. уклав з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» кредитний договір № 421821, відповідно до умов якого отримав кредит в сумі 12500 грн, строк кредиту 365 днів, з кінцевим терміном повернення 21.11.2021 р., процентною ставкою за користування коштами кредиту, яка залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом - 25% в день (9125% річних); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 85% річних (а.с.8). Факт укладення договору та отримання позивачем позики останнім не оспорюється. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір- це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. З наданої позивачем копії кредитного договору № 421821 вбачається, що він підписаний одноразовим ідентифікатором (номер пароля В091) (а.с.9). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Твердження позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає чинне законодавство, суд не бере до уваги, оскільки, звернувшись до відповідача із заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір (електронним ідентифікатором), позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з договором, та додатками до нього (Порядок та умови надання кредиту), які включають і умови кредитування. Крім того, це твердження спростовуються також самим механізмом укладання електронного договору, який є покроковим порядком дій та визначає, що після того, як будь-який позичальник здійснить свою реєстрацію та внесе персональні дані, ознайомиться з Правилами надання грошових коштів у кредит саме відповідачем, після чого за відсутності активної згоди позичальника на отримання кредиту договір не оформлюється. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті товариства, з якими потенціальний позичальник може ознайомитися перед тим, як подати заявку на отримання кредиту, шляхом проставлення помітки про ознайомлення з цими правилами, і без цього кроку оформлення договору є неможливим. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору кредитного договору № 421821 від 21.11.2020 р. про надання коштів у позику вимогам законодавства та доводи позивача про несправедливість умов спростовуються самим змістом договору. Зміст кредитного договору містить усі його істотні умови, що вимагаються відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК. Зокрема, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін, тощо. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав доказів, що укладення кредитного договору не відповідало його внутрішній волі. З урахуванням наведеного, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 3, 205, 207, 652, 639 ЦК України,

Outcome: dismissed