Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

19.08.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Чорноморського національного університету імені Петра Могили про зобов`язання надати дозвіл на приватизацію службової квартири [ADDRESS] , відповідно до контракту №36/16 від 07.09.2016. Ухвалою від 27.08.2020 позовна заява залишена без руху. 01.10.2020 позивач надав до суду нову редакцію позовної заяви до Чорноморського національного університету імені Петра Могили про зобов`язання надати дозвіл на приватизацію службової квартири [ADDRESS] , відповідно до контракту №36/16 від 07.09.2016. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що він у 2015 році був запрошений ректором Чорноморського національного університету імені Петра Могили на роботу,однією із умов,за усною домовленістю, було надання йому квартири у м. Миколаєві з правом її приватизації. Після чого він погодився на пропозицію та з вересня 2015 року переїхав з м. Харкова до м. Миколаєва, де був призначений на посаду в.о. проректора з науково-педагогічної роботи та питань розвитку ЧНУ. У вересні 2016 року віг з ректором ЧНУ підписав контракт, згідно якого у 2016 році ЧНУ мав купити та надати йому 3-кімнатну квартиру з правом її приватизації в межах терміну дії контракту. У грудні 2016 року ЧНУ купив для нього 2-х кімнату квартиру [ADDRESS] , де він зареєструвався та постійно мешкає з 2017. Також позивач зазначає, що в даній квартирі зробив ремонт за свої кошти та кошти ЧНУ. З моменту купівлі квартири він сплачує квартирну плату та комунальні послуги, за власні кошти робить поточний ремонт та утримує квартиру у належному стані, іншого житла немає. У зв`язку з тим, що у 2020-2021 навчальному році спливає термін його контракту, а питання про надання дозволу на приватизацію спірної кватири з університетом не вирішено, останній звернувся до суду з даним позовом, оскільки в досудовому порядку вирішити даний спір не виявилося можливим. Ухвалою від 05.10.2020 відкрите провадження у справі. 09.12.2020 від позивача надійшла заява про залучення в якості третьої особи Миколаївської міської ради та витребування доказів. Ухвалою від 09.12.2020 до участі у справі залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову Миколаївську міську раду та витребувано докази. 02.02.2021 від представника відповідача надійшла заява про відкладення справи, в якій також зазначено, що до комунальної власності спірна квартира не передавалася. 05.03.2021 представник Миколаївської міської ради надав до суду письмові пояснення, згідно яких Миколаївська міська рада надала згоду на прийняття спірної квартири у комунальну власність, проте прийняти квартиру у комунальну власність не було можливо без згоди уповноваженого органу на управління державним майном. Крім того зазначено, що до повноважень органів місцевого самоврядування не належить проведення процедури приватизації державного майна. 05.03.2021 ухвалою суду залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Міністерство освіти і науки України. 05.04.2021 відповідач надав до суду заяву про визнання позову [PERSON] та просили розглянути справу за відсутності їхнього представника. 29.04.2021 відповідач надав до суду заяву, в якій зазначив, що не підтримує свою заяву від 05.04.2021, просили ухвалити рішення на розсуду суду, за відсутності їхнього представника. 07.05.2021 та 20.05.2021 третя особа Міністерство освіти і науки України подало до суду аналогічні пояснення по справі, згідно яких просили в задоволенні позову відмовити та зазначили, що позовні вимоги є незаконними, оскільки згідно ч. 4 ст. 80 Закону України «Про освіту» об`єкти та майно державних та комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням. Також зазначено, що спірна квартира була придбана для потреб навчального закладу, який є державною установою. Основні засоби і майно, що рахується на балансі університету є державною власністю та перебуває у господарському віданні відповідача. Ухвалою від 14.05.2021 закрите підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. 06.09.2021 представник третьої особи Миколаївської міської ради надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. 08.02.2022 позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник третьої особи - Міністерства освіти і науки України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши подані учасниками справи документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч.1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст.\~81,\~82 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07.09.2016 між ЧНУ ім. Петра Могили та доктором медичних наук, професором Клименком М.О., було укладено контракт №36/16 на строк до 31.08.2021 та призначено на посаду проректора з науково-педагогічної роботи та питань розвитку (а.с. 18, 19). Пунктом 1.2. вищезазначеного контракту встановлено, що він є особливою формою трудового договору. На підставі контракту виникають трудові відносини між науково-педагогічним працівником і закладом освіти в особі його керівника. Звільнення з посади керівника закладу не є підставою для розірвання контракту з науково-педагогічним працівником. Відповідно до п. 5.14 Контракту, відповідач зобов`язаний надати [PERSON] житло, а саме трикімнатну квартиру у 2016 як службову з правом її приватизації до збігання терміну цього контракту. При цьому [PERSON] зобов`язується продовжувати працювати за новим контрактом у ЧНУ, якщо ЧНУ на той час не вважатиме інакше. Згідно з договором купівлі-продажу від 16.12.2016, укладеного між [PERSON] та Чорноморським національним університетом ім. Петра Могли в особі ректора [PERSON] , останнім було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 68,7 кв.м, житлова площа 37,7 кв.м (а.с. 49, 50). Згідно наказу ректора ЧНУ ім. П. Могили №6/2 від 19.12.2016 [PERSON] надано для поселення та безстрокового проживання квартиру [ADDRESS] (а.с. 20), де позивач зареєстрований. Відповідно до договорів найму житлового приміщення від 19.12.2016 та 19.11.2019 [PERSON] передано безоплатно на 35 місяців квартиру [ADDRESS] . Посилаючись на умови контракту №36/16 від 07.09.2016, позивач просив суд про зобов`язання надати дозвіл на приватизацію службової квартири [ADDRESS] . Відповідно до пункту 2 Указу Президента України «Про Положення про національний заклад (установу) України» від 16.06.1995 №451 заборонено органам виконавчої влади передавати закріплене за національними закладами (установами) України майно, що перебуває у державній власності, будь-яким органам, підприємствам, установам, організаціям. Відповідно до Статуту ЧНУ ім. Петра Могили затвердженого наказом МОН України №786 (далі - Статут), який знаходиться в загальнодоступному доступі в мережі Інтернет за посиланням https://chmnu.edu.ua/wp-content/uploads/2016/06/Statut.pdf, ЧНУ ім. Петра Могили є державною установою, підпорядкованою Міністерству освіти і науки України. Основні засоби і майно, що рахуються на балансі Університету є державною власністю та перебувають в господарському віданні Університету. Фінансування навчального закладу здійснюється за рахунок державного бюджету, який складається із загального (на підготовку фахівців. науково-дослідних робіт) та спеціального фонду (власні надходження від платних послуг, які надаються згідно з освітньою діяльністю та Статутом). Власні надходження Університету від надання платних послуг та інші надходження передбачені Статутом Університету мають спрямовуватися на виконання статутної діяльності та виключно за цільовим призначенням. Статутом також передбачено, що власні кошти Університету можуть використовуватися на придбання майна, капітальне будівництво та ремонт приміщень, поліпшення матеріально-технічного, навчально-лабораторного, навчально-методичного забезпечення освітнього процесу тощо в межах статутної діяльності Університету (п. 11.5 Статуту). Пунктом 11.1 Статуту Університету визначено, що матеріально-технічну базу Університету складають будівлі, споруди, земля, комунікації, обладнання, транспортні засоби, гуртожитки та ін. матеріальні цінності. Пунктом 11.2 Статуту за Університетом як вищим навчальним закладом державної форми власності з метою забезпечення діяльності, передбаченої цим Статутом, закріплено на праві господарського відання майно, яке не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди МОН України та загальних зборів (конференції) трудового колективу Університету, крім випадків, передбачених законодавством України. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №236783291 від 14.12.2020, власником спірної квартири є ЧНУ імені Петра Могили, форма власності - державна. Згідно довідки ЧНУ імені Петра Могили від 01.11.2020 №1/2-484, станом на 01.11.2020 квартира [ADDRESS] перебуває на балансі Університету. Згідно ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами. Відповідно до ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Спеціальний закон, що регулює питання приватизації, є \~Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду». Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону, не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно з ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Згідно з частинами 1, 2\~статті 70 Закону України «Про вищу освіту», матеріально-технічна база закладів вищої освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші матеріальні цінності. Відповідно до законодавства та з урахуванням організаційно-правової форми закладу вищої освіти з метою забезпечення його статутної діяльності засновником (засновниками) закріплюються на основі права господарського відання або передаються у власність будівлі, споруди, майнові комплекси, комунікації, обладнання, транспортні засоби та інше майно. Повноваження засновника (засновників) закладу вищої освіти щодо розпорядження державним майном у системі вищої освіти здійснюються відповідно до законодавства. Майно закріплюється за державним або комунальним закладом вищої освіти на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників закладу вищої освіти та вищого колегіального органу самоврядування закладу вищої освіти, крім випадків, передбачених законодавством. За приписами частини першої\~статті 80 Закону України «Про освіту»\~у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством. Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством. Відповідно до частини четвертої\~статті 80 цього Закону, об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства. За таких обставин, враховуючи, що відносно майна Чорноморського національного університету імені Петра Могили, управління яким здійснюється Міністерством освіти і науки України, законом встановлена заборона на його відчуження, в тому числі в порядку приватизації, відтак, відсутні правові підстави для зобов`язання до вчинення дій, пов`язаних з приватизацією позивачем спірної квартири (відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року справі № 463/1832/18). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до ЧНУ ім. Петра Могили, третіх осіб - Миколаївської міської ради, Міністерство освіти і науки України про зобов`язання надати дозвіл на приватизацію квартири слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed