Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , у складі будівель і споруд: житловий будинок «А» загальною площею 76.2 кв.м, в т.ч. житлової 58.5 кв.м, літня кухня «Ж», погріб «під Ж», басейн для забору води «З», за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимоги вказує, що з грудня 2009 року він користується і володіє усім майном вищевказаного житлового будинку відкрито та безперервно, обслуговує та утримує його за власні кошти, який належить [PERSON] та [PERSON] . У нього на руках є також документи на будинок, які власниками житлового будинку було передано його батькам перед виїздом до інших місць проживання ще у 2009 році. Співвласник житлового будинку - [PERSON] померла ще у [INFO] і її поховано на кладовищі в с. Лозанівка Бердянського (Приморського) району Запорізької області, її частку у житловому будинку ніким не успадковане. А співвласник житлового будинку - [PERSON] з 2015 року не має постійного місця проживання, проживав у своєї сестри у [ADDRESS] , потім за адресою: [ADDRESS] , але все це не постійно. За період володіння житловим будинком ним суттєво поліпшено умови житлового будинку. Періодично з ним у вищевказаному житловому будинку проживає і його мати - [PERSON] , яка в основному проживає разом із батьком - [PERSON] . У зв`язку із залишенням державної реєстрації права власності на будинок до даного часу за зазначеними співвласниками, його володіння житловим будинком вважається володінням чужим майном. Володіння житловим будинком із господарськими будівлями та спорудами, таке як воно є на даний час, обмежує його можливості здійснення своїх прав щодо зазначеного об`єкту. За таких обставин унеможливлюється здійснення ним державної реєстрації права власності на цей житловий будинок, оскільки в державному реєстрі прав власності міститься запис про державну реєстрацію на нього за іншими особами, у зв`язку із чим його заяву про внесення відомостей до даного реєстру відносно його права власності на цей житловий будинок державним реєстратором навіть не прийнято. Вважає, що має підстави набуття права власності щодо цього житлового будинку, оскільки тривалого часу - більше десяти років ним відкрито та безперервно користується і володіє. В судове засідання сторони не з`явилися, надіслали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.47), представник відповідача від Приморської міської ради проти позовних вимог не заперечує (а.с.46), відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечень не має (а.с.45). Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. За таких обставин суд розглядає справу без участі сторін, і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Перевіривши докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Лозанівка Приморського району Запорізької області, його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.13). 23 березня 1991 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори Мартиненко Т.Т. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , її спадкоємцям: [PERSON] , проживаючому в с. Лозанівка Приморського району Запорізької області, та [PERSON] , проживаючій в [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] (а.с.14). Технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] , належний [PERSON] виготовлено станом на 20.07.1990 року (а.с.15-17). Згідно з довідкою Комунального підприємства технічної інвентаризації Приморської міської ради Запорізької області № 362 від 08.10.2021 право власності на житловий будинок в [ADDRESS] станом на 31.12.2012 зареєстровано за [PERSON] та за [PERSON] . Станом на 24.09.2021 на земельній ділянці знаходяться наступні будівлі та споруди: А - житловий будинок; Ж - літня кухня; під Ж - погріб; З - басейн для збору води. Веранду «а», ґанок до «а», сарай «Г», літню кухню «Е», басейн «Б», колодязь «В», огорожу № знесено. Погріб «Д» змінив назву на погріб під «Ж». Басейн «З» змінив назву на басейн для збору води «З». Самочинного будівництва не виявлено. Перейменування [ADDRESS] відбулося на підставі розпорядження голови обласної державної адміністрації № 275 від 19.05.2016 (а.с.18). 11.11.2003 року [PERSON] , проживаючий в [ADDRESS] та [PERSON] , проживаюча в [ADDRESS] надали розписку про те, що ними отримано аванс 5 тисяч грн. від покупця [PERSON] за будинок в [ADDRESS] в якості повної виплати угоди в присутності [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). Згідно з довідкою виданою виконкомом Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області 27.08.2021 [PERSON] , [INFO] дійсно мешкає за адресою: [ADDRESS] , але не зареєстрований (а.с.20). Технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] виготовлено станом на 24.09.2021. На земельній ділянці розташовані наступні будівлі та споруди: А - житловий будинок; Ж - літня кухня; під Ж - погріб; З - басейн для збору води (а.с.21-23). У висновку про вартість об`єкта оцінки вказано ринкову вартість житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка становить 32 640 грн. (а.с.25). У інформаційній довідці старости сіл Борисівка, Лозанівка, Азов вказано, що на території Борисівського старостинського округу в [ADDRESS] , домоволодіння належить [PERSON] , але фактично з 2009 року по теперішній час ним користується [PERSON] (а.с.44). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з Постановою пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). З врахуванням вказаних норм законодавства правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; - безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Отже судом встановлено, що позивач [PERSON] з 2009 року і по теперішній час проживає в будинку [ADDRESS] , користується і володіє ним відкрито та безперервно, добросовісно і ніхто не заявляв вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна. Отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тобто відповідно до ст. 344 ЦК України, яка передбачає десятирічну межу користування, за рішенням суду за позивачем може бути визнане право власності на вищевказаний житловий будинок. Тому позов обґрунтовано і підлягає задоволенню. Позивач не заявляє вимог про стягнення судових витрат, тому суд це питання не вирішує.

Outcome: approved