Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що на підставі договору купівлі-продажу № 270 від 23.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Степановою Н.М., вона (позивач) є власником житлового приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрована відповідач [PERSON] та яка без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі з 2014 року. В позасудовому порядку вирішити питання з відповідачем не має можливості. а тому вона (позивач) змушена звернутися до суду. З огляду на викладене вище та з посиланням на ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, позивач просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом в судове засідання учасників справи. Позивач [PERSON] надала в судове засідання заяву, зареєстровану в суді за вх. № 4249 від 21 лютого 2022 року, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити. Судове засідання провести без її (позивача) участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася судом належним чином, в порядку п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, відзив на позов відповідач не подавала, як не подавала і будь-яких інших заяв, клопотань. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі-продажу від 23.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Степановою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 270, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11377026 від 23.10.2013 року, виданого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Степановою Н.М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є наявною інформація про реєстрацію права власності: дата, час державної реєстрації 23.10.2013 10:41:35, приватний нотаріус Степанова Наталя Миколаївна, Кіровоградський міський нотаріальний округ, Кіровоградська обл., підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 270, виданий 23.10.2013, видавник: Степанова Н.М., приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 7088471 від 23.10.2013 10:42:17, форма власності: приватна, розмір частки: 1, власник: [PERSON] . Відповідно до довідки КП «ЖЕО № 2 Кропивницької міської ради» від 17.11.2021 року № 845 [PERSON] , 1996 року народження, онука власника [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 22.10.2014 року. Крім того, згідно з інформацією відділу реєстрації місця проживання особи управління у сфері державної реєстрації департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради від 10 грудня 2021 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано з 22.10.2014 року за адресою: [ADDRESS] . Поряд з цим, факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] підтверджується актом про не проживання особи від 18.11.2021 року, складеного за участю сусідів [PERSON] , прож. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , прож. за адресою: [ADDRESS] , за яким встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , 1996 року народження, не проживає з 2014 року. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, при цьому член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. Оскільки під час судового розгляду достеменно встановлено, що відповідач [PERSON] ,яка набула права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , не проживає в зазначеній квартирі з 2014 року, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендувала на користування зазначеною квартирою, або ж намагалася вселитися в квартиру, або ж відсутня за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-ІХ від 05.11.2021 року, орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються із судового збору у розмірі 908,00 грн., залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved