Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її братові [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області. Вказує, що [INFO] її брат [PERSON] помер, а за життя склав заповіт, яким усе своє майно заповів [PERSON] , який у встановлений законом строк відмовився від прийняття спадщини за заповітом. Зазначила, що спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] немає, так як останній (спадкодавець) був одиноким, а їхні батьки померли: батько [PERSON] помер [INFO] , а матір [PERSON] померла [INFO] . Покликається на те, що у встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті брата, однак не може в позасудовому порядку оформити право власності на вказане будинковолодіння, оскільки ні батьками, ні братом (спадкодавцем [PERSON] ) за життя не оформлено право власності на таке. З огляду на наведені обставини просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на вищевказаний і житловий будинок з господарськими спорудами. Ухвалою судді від 02.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження; залучено до участі у даній цивільній справі Мостиську державну нотаріальну контору Львівської області та приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Романа Степановича в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Ухвалою суду від 04.10.2021р. залучено до участі у справі можливого спадкоємця в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , а саме її дочку [PERSON] , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала через канцелярію суду заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, згідно якої зазначає, що у відповідності до ст.49 ЦПК України зменшує свої позовні вимоги, оскільки спірне будинковолодіння відноситься до суспільної групи «колгоспний двір» та в період з 01.04.1988 по 15.04.1991р. у такому були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , і після смерті матері [PERSON] спадщину прийняла її сестра [PERSON] , а вона (позивачка) є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] , інші спадкоємці на таку спадщину не претендують. З огляду на наведені обставини, проситьсуд визнати за нею права власності на 2/3 частки спірного будинковолодіння - житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті її (позивачки) брата - [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, просить здійснити розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати справу у їх відсутності. Крім того, надіслали на адресу суду інформацію щодо належності спірного будинковолодіння до суспільної групи та даних, щодо осіб, зареєстрованих осіб у такому в період з 01.04.1988-15.04.1991р.р. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а подала через канцелярію суду заяву, згідно якої просила суд здійснити розгляд справи у її відсутності, а також зазначила, що відмовляється від належної їй частки у спадщині в користь сестри (позивачки). Третя особа - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення від 19.07.2021р. за №1037/01-16; копії сторінок спадкової справи №503/2019, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 19.07.2021р. №65630519, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , заведено спадкову справу №503/2019; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 19.07.2021р. №65630529, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] , за життя складено заповіт, посвідчений 15.03.2018р. у Чернівській сільській раді Мостиського району. Просив розглядати дану справу у його (представника) відсутності. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення від 09.08.2021р. за №01-16/140 про розгляд справи у їх відсутності, а також надіслав: інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.08.2021р. №65940969, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , [INFO] , котра померла [INFO] , заведено спадкову справу у приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. за №822/2017; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.08.2021р. №65940972, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] , котра померла [INFO] , за життя заповіт не складався; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.08.2021р. №65940965, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , [INFO] , котрий помер [INFO] , спадкова справа не заводилась; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.08.2021р. №65940966, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , котрий помер [INFO] , за життя заповіт не складався. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", членами якого, як вважає суд були: [PERSON] (батько позивачки), [PERSON] (матір позивачки) та [PERSON] (брат позивачки), що підтверджується довідкою №82 від 15.07.2021р., виданою старостою №9 Мостиської міської ради [PERSON] та копіями сторінок із погосподарських книг Чернівської сільської ради станом на 1988-1990, 1991-1995 роки, про суспільну групу двору та склад його членів станом на 1988-1991рр. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: [PERSON] (батько позивачки), [PERSON] (матір позивачки) та [PERSON] (брат позивачки), тобто кожен по 1/3 частці будинковолодіння [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст.548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року. До складу даної спадщини входило право на 1/3 частку будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належало спадкодавцю [PERSON] як члену колгоспного двору. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з довідки №417 від 26.03.2021р. наданою старостою №9 Мостиської міської ради Козиняком Ю., - спадкодавець [PERSON] , котрий помер [INFO] , був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] , разом із ним були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] та син [PERSON] (брат позивачки). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.11.2017р. - дружина спадкодавця [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] . Суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР, - [PERSON] (брат позивача) вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті його батька - спадкодавця [PERSON] . Згідно повідомлення Львівського державного нотаріального архіву від 22.07.2021р. за №2065/01-30; повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори Львівської від 09.08.2021р. №01-16/140 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.08.2021р. №65940965, інформаційної довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.08.2021р. №65940966, - відомо, що після смерті [PERSON] , [INFO] , котрий помер [INFO] , спадкова справа не заводилась, спадкодавцем [PERSON] за життя заповіт не складався. Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.2 ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, спадкоємець [PERSON] (брат позивачки) не заявив про відмову від даної спадщини. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на 1/3 частку будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , успадкував його син [PERSON] (брат позивачки). Таким чином, частка [PERSON] (брата позивачки) у спірному будинковолодінні збільшилась і склала 2/3 (1/3 частка, що належала йому як члену колгоспного двору, + 1/3 частка, яку він успадкував після смерті батька [PERSON] ). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивачки). Оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , тобто у даному випадку спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України до 01 січня 2004р., то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року. До складу даної спадщини входило право на 1/3 частка спірного будинковолодіння [ADDRESS] , що належала їй як члену колгоспного двору. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконавчим комітетом Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області №2852 від листопада 2017року, - після смерті [PERSON] в управління її спадковим майном вступила її дочка [PERSON] , яка доглядала житловий будинок, обробляла земельну ділянку. У відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останньої як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що вона вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини. Крім того, як вбачається із копій сторінок спадкової справи №822/2017, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , її дочка [PERSON] , як спадкоємець за законом, звернулася до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТП «Галичина с.Черневе Мостиського району Львівської області, розміром 2,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості). Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, зокрема [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не вчинили жодних дій, спрямованих на прийняття даної спадщини та на спадкове майно спадкодавця [PERSON] не претендують, що підтверджено їхніми письмовими заявами, які містяться в матеріалах даної спадкової справисправи. Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.2 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємець [PERSON] не заявила про відмову від даної спадщини. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на 1/3 частку спірного будиноволодіння [ADDRESS] , успадкувала її дочка [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (брата позивачки). До складу даної спадщини входило право на 2/3 частки спірного будинковолодіння [ADDRESS] (1/3 частка, що належала йому як члену колгоспного двору, + 1/3 частку, яку успадкував після смерті батька [PERSON] ). Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном розпорядився, а саме 15.03.2018 року склав заповіт, посвідчений секретарем Чернівської сільської ради Мостиського району, яким усе своє майно заповів [PERSON] . Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №15. В матеріалах справи наявна копія нотаріально посвідченої письмової заяви спадкоємця за заповітом [PERSON] , у якій такий зазначає, що йому відомо про те, що спадкодавець [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів йому, однак відмовляється від належної йому спадщини за заповітом. У зв`язку з неприйняттям спадщини спадкоємцем за заповітом [PERSON] , право на спадкування даної спадщини у відповідності до вимог ч.2 ст.1223 ЦК України одержали, спадкоємці за законом. Матеріалами справи, зокрема копією спадкової справи №503/2019, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. після смерті [PERSON] , підтверджено, що зазначену спадщину прийняла спадкоємець другої черги спадкування за законом - сестра спадкодавця [PERSON] - позивачка [PERSON] шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці другої черги спадкування за законом, а саме: племінники [PERSON] , [PERSON] , сестри [PERSON] та [PERSON] строк на прийняття спадщини пропустили і на оформлення своїх спадкових справ не претендують, що підтверджується їх письмовими заявами, наявними у матеріалах спадкової справи №503/2019. Отже, протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, [PERSON] не заявила про відмову від даної спадщини. Тобто, у відповідності до вимог 1269 ЦК України, [PERSON] (позивачка) вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її брата - спадкодавця [PERSON] . Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на 2/3 частки спірного будинковолодіння, успадкувала саме його сестра (позивачка) [PERSON] . В той же час, через відсутність належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця та належність спірного будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір», позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний будинок з господарськими спорудами за [ADDRESS] та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачки на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим така звернулася до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; копіями сторінок спадкової справи №503/2019, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 19.07.2021р. №65630519, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , заведено спадкову справу №503/2019; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 19.07.2021р. №65630529, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] , за життя складено заповіт, посвідчений 15.03.2018р. у Чернівській сільській раді Мостиського району; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.08.2021р. №65940969, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , [INFO] , котра померла [INFO] , заведено спадкову справу у приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. за №822/2017; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.08.2021р. №65940972, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] , котра померла [INFO] , за життя заповіт не складався; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.08.2021р. №65940965, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , [INFO] , котрий помер [INFO] , спадкова справа не заводилась; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.08.2021р. №65940966, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , котрий помер [INFO] , за життя заповіт не складався; довідкою №82 від 15.07.2021р., виданою старостою №9 Мостиської міської ради [PERSON] та копіями сторінок із погосподарських книг Чернівської сільської ради станом на 1988-1990, 1991-1995 роки, про суспільну групу двору та склад його членів станом на 1988-1991рр.; копією паспорта позивачки; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Статтею 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачки на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою [PERSON] право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які вона успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , котрий помер [INFO] .

Outcome: approved