Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

26 липня 2021 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просила суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 04 лютого 1995 року на підставі рішення виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області було видано ордер № 001310 на жиле приміщення на сім`ю з чотирьох осіб, а саме на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на право заняття житлового приміщення житловою площею 28,9 кв.м., що складається із 2-х кімнат в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до довідки форми № 3 виданої виконавчим комітетом Личанської сільської ради від 15.05.2019 № 2/7 на даний час в квартирі зареєстровані, позивач - [PERSON] , відповідач (колишній чоловік позивача) - [PERSON] , та їх діти: донька - [PERSON] , дочка - [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] - [PERSON] , [INFO]. 21.05.2004 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, у зв`язку з чим, по причині припинення шлюбних відносин, відповідач у 2002 році добровільно залишив місце реєстрації та проживання за адресою: [ADDRESS] , переїхавши до своєї матері, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , де проживає на даний час, оскільки, протягом останніх шести місяців відповідач у спірній квартирі не проживає, звернулась з вказаним позовом до суду. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021 справу на розгляд передано судді Фінагеєвій І.О. 30 серпня 2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито позовне провадження у справі. 01 листопада 2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги повністю підтримує, позов просить задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на сайті Києво-Святошинського районного суду Київської області. В судове засідання треті особи не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті Києво-Святошинського районного суду Київської області. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Судом встановлено, що 04 лютого 1995 року на підставі рішення виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області видано ордер № 001310 на жиле приміщення [PERSON] на сім`ю з чотирьох осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на право заняття житлового приміщення житловою площею 28,9 кв.м., що складається із 2-х кімнат в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 21.05.2004, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу видане відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 248. З довідки форми № 3 виданої виконавчим комітетом Личанської сільської ради від 15.05.2019 № 2/7 в квартирі зареєстровані, позивач - [PERSON] , відповідач - [PERSON] , та їх діти: донька - [PERSON] , дочка - [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] - [PERSON] , [INFO]. З Акту обстеження матеріально-побутових умов гр. [PERSON] , складеного депутатами Личанської сільської ради Савіною Мариною Олександрівною та Черновол Юлією Миколаївною , спільно з членами виконавчого комітету Дегтяренко Галиною Олександрівною, в присутності [PERSON] , [INFO], вбачається, що в ході перевірки виявлено, що за адресою: квартири [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , який з 2002 року не проживає за вказаною адресою, а проживає за адресою своєї матері: [ADDRESS] . Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що на адвокатський запит адвоката О. Мєстєчкіної, яка діяла в інтересах [PERSON] , Личанською сільською радою Києво - Святошинського району Київської області надано відповідь, згідно з якої за свідченням сусідів, громадянин [PERSON] не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] приблизно з 2002 року, але значиться зареєстрованим за вказаною адресою. Також, зазначено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Частиною першою ст. 71 Житлового кодексу України, встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться лише у судовому порядку. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності її у приміщенні понад 6 місяців та поважність причин такої відсутності. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19.05.2021 р. у справі № 759/19579/17. Той факт, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі понад шість місяців підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 11.05.2019, а також, листом Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на адвокатський запит від 20.05.2020 № 02-31/399. Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.

Outcome: approved