Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила зобов`язати відповідача здійснити нарахування стягнених на користь [PERSON] рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2018 року у справі № 607/2699/17: заробітної плати за період з 01 жовтня 2015 року до 16 травня 2016 року у розмірі 15 539, 85 грн; середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 63 544, 18 грн як заробітної плати без її виплати, включивши її до фонду оплати праці ТОВ «Домобудівник»; нарахувати на суму заробітної плати за період з 01 жовтня 2015 року до 16 травня 2016 року у розмірі 15 539, 85 грн; середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 63 544, 18 грн єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у порядку частини другої ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та сплатити цю суму єдиного соціального внеску на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку, та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОМОБУДІВНИК» подати до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДПС у м. Києві звітність у зв`язку з донарахуванням єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. В обґрунтування позову вказано, що відомості про сплачені суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які повинен був сплатити відповідач за позивача, починаючи з жовтня 2015 року по 2018 рік, відсутні. Такі обставини свідчать про порушення відповідачем вимог законодавства про обов`язок сплачувати роботодавцем єдиний внесок за застраховану особу та подавати в установленому порядку персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески. Оскільки відповідач не сплатив за позивача суму єдиного внеску, вказаний період роботи не зараховується до страхового стажу позивача, що порушує права застрахованої особи на одержання виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. Від третьої особи також до суду не надходили пояснення на позов. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 18 березня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю Писанця В. А. та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 21 жовтня 2021 року на підставі розпорядження керівника апарату суду № 381 від 21 жовтня 2021 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, та передано судді Литвиновій І. В., згідно з протоколом. 26 жовтня 2021 року у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку з викликом сторін та третьої особи у судове засідання. 15 лютого 2022 року представником позивача на електронну поштову скриньку суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Позивач, її представник, а також представники відповідача і третьої особи у справі не з`явилися у судове засідання, про яке повідомлені були належним чином, окрім вищевказаних, заяви по суті та / або з процесуальних питань до суду не надходили. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі частини першої ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень позивача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі заочного рішення та задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. ІІІ. Фактичні обставини справи. 01 серпня 2018 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/2699/17 стягнуто з ТОВ «Домобудівник» на користь [PERSON] заробітну плату за період з 01 жовтня 2015 року по 16 травня 2016 року у розмірі 7 858, 05 грн з урахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів та 63 544, 18 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів /реєстраційний номер судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень 75842624/. 10 серпня 2018 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від виправлено описку у вищевказаному рішенні, а саме у четвертому абзаці резолютивної частини рішення виправлено описку «...за період з 01 жовтня 2015 року по 16 травня 2016 року у розмірі 7 858, 05 грн…» на «…за період з 01 листопада 2015 року по 16 травня 2016 року у розмірі 15 539, 85 грн…» /реєстраційний номер судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень 75842614/. 07 вересня 2018 року на підставі виконавчого листа № 607/2699/17 від 01 серпня 2018 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, головним державним виконавцем Польним Б. М. видано постанову про відкриття виконавчого провадження № 57161123. 07 вересня 2018 року головним державним виконавцем Тернопільського ВДВС Польним Б. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57161123 на підставі виконавчого листа № 607/2699/17, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 01 серпня 2018 року про стягнення з ТОВ «Домобудівник» на користь [PERSON] заробітної плати за період з 01 жовтня 2015 року по 16 травня 2016 року у розмірі 15 539, 85 грн з урахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів та 63 544, 18 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів. Згідно з платіжним дорученням від 28 вересня 2018 року № 4474 [PERSON] перераховано кошти у сумі 79 084, 03 грн на виконання виконавчого листа № 607/2699/17 від 01 серпня 2018 року. 05 жовтня 2018 року головним державним виконавцем Тернопільського ВДВС Польним Б М. видано постанову про закінчення виконавчого провадження № 57161123 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 20 вересня 2018 року головним державним виконавцем Тернопільського ВДВС Польним Б. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57259330 на підставі виконавчого листа № 607/2699/17, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 13 вересня 2018 року про стягнення з ТОВ «Домобудівник» на користь [PERSON] 2 000, 00 грн. Згідно з платіжним дорученням від 28 вересня 2018 року № 4475 [PERSON] перераховано кошти в сумі 2 000, 00 грн на виконання виконавчого листа № 607/2699/17 від 13 вересня 2018 року. 05 жовтня 2018 року постановою головного державного виконавця Тернопільського ВДВС Польного Б. М. виконавче провадження № 57259330 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно з витягом з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-7) про індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] , відомості про сплату роботодавцем ТОВ «Домобудівник» (код 01268970) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з жовтня 2015 року по травень 2016 року (період за який у судовому порядку було стягнуто заробітну плату) відсутні /а. с. 20/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до пункту першого статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності. їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок. Згідно з частиною шостою статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Відповідно до частини другої статті 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закон\ нараховується єдиний внесок. Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. З наведених вище положень законодавства вбачається, що в разі стягнення судом середньої заробітної плати за вимушений прогул роботодавець зобов`язаний включити стягнену суму до фонду оплати праці, попередньо нарахувавши та відобразивши її в бухгалтерському обліку підприємства, а також у встановленому законом розмірі сплатити єдиний соціальний внесок на відповідний казначейський рахунок органу доходів і зборів. База нарахування єдиного соціального внеску визначається шляхом ділення встановленої судом середньої заробітної плати на кількість місяців, за які вона стягнена. Обов`язковою переду мовою перерахування єдиного соціального внеску до бюджету є нарахування роботодавцем вказаної в судовому рішенні суми як заробітної плати та її відображення в бухгалтерському обліку. Разом з тим, як встановлено судом, відповідач не здійснив нарахування стягнутої судом суми, не включив її до фонду оплати праці та не обрахував і не сплатив єдиний соціальний внесок до бюджету. Відповідно до пункту третього частини першої статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі у судовому порядку. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved