Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , в інтересах якого діє представник - адвокат Маланчук Михайло Ілліч, місцезнаходження: вул. Шевченка, 77 м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області, звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , які проживають по [ADDRESS] , та просить визнати за ним право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] , 1932 р.н., [PERSON] , 1929 р.н., [PERSON] , 1963 р.н., [PERSON] , 1970 р.н., [PERSON] , 1987 р.н. (час до якого існували колгоспні двори) проживали в житловому будинку по [ADDRESS] ( [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] , про що стверджується випискою з по господарської книги та довідкою виданою Виноградським старостинським округом № 2/326 від 28.10.2021. Всі були членами колишнього колгоспного двору. У власності двору був житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Головою двору був[PERSON] . Кожному із членів двору належала частка в майні двору і вони були рівними. Належні частки з майна не виділялись і ніхто свою частку не втрачав. [INFO] у віці 62 роки померла мати спадкоємця - [PERSON] . На час смерті [PERSON] , з нею проживали і були зареєстровані - чоловік [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , онука [PERSON] . [INFO] у віці 71 років помер спадкодавець [PERSON] . На час смерті [PERSON] , з ним у вказаному житловому будинку проживали і були зареєстровані - син [PERSON] , невістка [PERSON] , онука [PERSON] , онука [PERSON] . Спадкодавець усе своє майно, заповітом від 26.02.2003 заповів своєму снові - [PERSON] . Після смерті спадкодавця, в позивача відкрилася спадщина на належне йому майно і виникло право на спадкування. Спадковим майном залишився житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , вартість майна становить в сумі 81120 грн., що підтверджується Звітом про вартість житлового будинку з надвірними спорудами. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в заставі або під арештом не перебував і не перебуває, побудований у встановленому законом порядку. В дворі самовільно збудованих будівель не має. Спору за вказане вище майно теж немає. Інших претендентів на майно в спадкодавця не має. Оформити спадкування позивач не може, так як житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав на праві власності колишнього колгоспного двору без виділення часток. Постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Капріян С.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом із-за того, що господарство відносилось до колгоспного двору. Учасники справи в судове засідання 08.02.2022 не з`явилися. Представник позивача - адвокат Маланчук Михайло Ілліч подав до суду заяву, в якій просив цивільну справу розглянути у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги вважають обгрунтованими, визнають їх в повному обсязі, позов просять задовільнити. Зазначили, що не заперечують, щоб позивач [PERSON] став власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті). Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно копії свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 06 березня 1989 року, виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення цього ж виконкому № 33 від 13 лютого 1989 року, в цілому домоволодіння, що складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Даний жилий будинок (домоволодіння) в цілому зареєстрований в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] в цілому, та записаний в реєстрову книгу за реєстровим № 115 від 06.03.1989. Колишня [ADDRESS] змінена на [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 2/324, виданою 28.10.2021 Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради. Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 9917 від 21.09.2021 стверджується, що згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок, будівлі та споруди по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 зареєстровано в реєстровій книзі під реєстровим номером № 115 за головою колгоспного двору - [PERSON] (форма власності - приватна; частка - 1) згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 06.03.1989 на підставі рішення цього ж виконкому № 33 від 13.02.1989 р. Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 286004866 від 22.11.2021 слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За житловим будинком, який розташований в [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,0600 га, що доводиться довідкою № 3/354, виданою 15.11.2021 Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок споруджено в 1980 році, господарські будівлі та споруди - в 1980, 1985 та 1989 роках. Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО "Придністров`я" на підставі договору № 560 від 12.11.2021, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] станом на 15.11.2021 становить - 81120 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Отже, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору. Згідно ксерокопії витягу з погосподарської книги за 1986-1990 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ), виданої Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради, суспільна група господарства - колгосп., голова сім`ї - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дружина; [PERSON] , [INFO] , син, [PERSON] , 1970 р.н., невістка, [PERSON] , [INFO] , онука. Станом на 15.04.1991 в житловому будинку, який розташований по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , що доводиться довідкою № 2/326, виданою 28.10.2021 Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради. Про те, що [PERSON] , [INFO] , після реєстрації шлюбу 29 березня 2006 року з [PERSON] , [INFO] , присвоєно прізвище « [PERSON] » (актовий запис № 434 від 29.03.2006) доводиться копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29.03.2006. Судом встановлено, що колишнім членам колгоспного двору[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належало по 1/5 частині житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. [PERSON] померла [INFO] у віці 62 років в с. Виноград Городенківського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть 13.02.1992 зроблено запис за № 2, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 13.02.1992. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На час смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , разом з нею проживали та були зареєстровані по [ADDRESS] : чоловік [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , що доводиться довідкою № 3/355, виданою 15.11.2021 Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради. Те, що позивач [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 17.10.1963. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом, в рівних частках, спадкодавця [PERSON] є її син [PERSON] (позивач) та чоловік [PERSON] , які прийняли спадщину після її смерті, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступили в управління та володіння спадковим майном. Із копії спадкової справи № 570/2000, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що за заявою спадкоємця першої черги за законом [PERSON] (позивач) заведена спадкова справа після смерті [PERSON] . [PERSON] державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. 22.05.2000 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстроване в реєстрі за № 730, на майновий пай СВК «Агрофірма «Дружба» с. Виноград Городенківського району Івано-Франківської області. До складу спадщини [PERSON] входила також 1/5 частина житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору, яку спадкоємці першої черги за законом - її син [PERSON] (позивач) та чоловік [PERSON] в рівних частках (по 1/10 частці) успадкували, однак не оформлено документи про спадкування. За заповітом, посвідченим 26.02.2003 секретарем виконкому Виноградської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 14, [PERSON] , житель с. Виноград Городенківського району Івано-Франківської області, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження, яким все належне йому рухоме та не рухоме майно, а також цінні папери, які будуть належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право заповів своєму сину [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] у віці 71 років в с. Виноград Городенківського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть 10.01.2004 зроблено запис за № 2, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 10.01.2004. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядуваннязаяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. На час смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , разом з ним проживали та були зареєстровані по [ADDRESS] : син [PERSON] , 1963 р.н., невістка [PERSON] , 1970 р.н., онука [PERSON] , 1987 р.н., онука [PERSON] , 1992 р.н., в управління всім його майном вступив [PERSON] , що доводиться довідкою № 2/209, виданою 20.09.2021 Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом спадкодавця [PERSON] є його син [PERSON] (позивач), який прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Із копії спадкової справи № 995/2004, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що спадкоємець за заповітом [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , так як він проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та подав до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. 10.122004 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що зареєстроване в реєстрі за № 2507, на право на земельну частку (пай), що належала померлому [PERSON] . До складу спадщини [PERSON] входила також 3/10 частина житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] : 1/5 частина даного житлового господарства належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору, та 1/10 частина успадкована ним після смерті дружини [PERSON] , однак не оформлено документи про спадкування. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області № 1361/02-31 від 02.11.2021 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] . Причиною відмови є те, що вищезгадане господарство відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Згідно п.2 ч.1 ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є відмова власника від права власності. Згідно ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. З матеріалів справи вбачається, що спадковий житловий будинок [ADDRESS] належав до колгоспного двору, головою якого був [PERSON] ; станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Кожному із них належала частка в спадковому житловому будинку. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. Копіями спадкових справ, наданих суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою стверджується, що після смерті [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] (позивач), як спадкоємець за заповітом та як спадкоємець першої черги за законом. Позивач [PERSON] через реєстрацію житлового будинку як колгоспного двору не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , як колишні члени колгоспного двору, подали до суду заяви про визнання позовних вимог, в яких вказали, що не заперечують, щоб позивач [PERSON] став власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . З наведеного слідує, що даний позов підлягає до часткового задоволення, а саме за позивачем слід визнати право власності на 3/5 (1/5 - належить позивачу як колишньому члену колгоспного двору, 2/5 - успадкована після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] ) частин житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині позову слід відмовити у зв`язку з тим, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які теж є членами колгоспного двору, на даний час можуть на власний розсуд розпоряджатися своїм майном та їх право не порушується та ніким не оспорюється чи не визнається, тому у них немає перешкод в оформленні права власності на належне їй майно. Крім того, подані відповідачами заяви про визнання позовних вимог, суд не розцінює, як відмову від належної їм частини житлового будинку у передбаченому Законом порядку. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1274-1275, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: partial