Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним цивільним позовом, який разом із представником підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що 07.09.2020 року [PERSON] на його особистій сторінці у соціальні мережі «Facebook», за посиланням: http://m.facebook.com/story.php&story_fbad=1511582662371519&id=100005593992934, було викладено пост наступного змісту: «Это лесник с с. Сула КОНОНЕНКО ОЛЕГ вчера ради забавы застрелил з охотничьего ружья мою собаку. На глазах у супружеской пары. Стрелял не выходя из машины. Первый выстрел перебил позвоночник но собака еще пыталась бежать, второй пришелся в голову... Собака по кличке Алдай была добрейшей из собак. Ее называли Собака-улыбака) он реально умел улыбаться. Кто выдает таким животным оружие? Прошу всех не равнодушных ПОМОГИТЕ СДЕЛАТЬ ПОДОНКА ИЗВЕСТНЫМ», до якого додано кілька фотографій із зображеннями: мертвої собаки з вогнепальним пораненням; автомобіля, що перебуває у користуванні позивача; [PERSON] поряд з працівниками поліції. Пост [PERSON] прочитали та поділилися більше 21000 користувачів соціальної мережі, які також написали шквал негативних та образливих коментарів до статті. Вказану інформацію позивач вважає недостовірною, такою, що не відповідає дійсності і порушує його право на повагу до часті, гідності та ділової репутації. Зазначає, що собаку він не вбивав, про описані події дізнався від працівників поліції, які прибули за зверненням [PERSON] до будинку за місцем проживання позивача. Поширенням неправдивої інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи [PERSON] в очах оточуючих, принизив честь і гідність останнього. Крім того, окреслені порушення немайнових прав позивача, захист яких регламентований положеннями Конституції України, призвели до завдання [PERSON] моральної шкоди, яка зумовлена отриманими душевними стражданнями. Тому позивач просить суд визнати недостовірною і такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його честі, гідності та недоторканості ділової репутації, інформацію, розповсюджену [PERSON] у соціальній мережі «Facebook»: «Это лесник с с. Сула КОНОНЕНКО ОЛЕГ вчера ради забавы застрелил з охотничьего ружья мою собаку. На глазах у супружеской пары. Стрелял не выходя из машины. Первый выстрел перебил позвоночник но собака еще пыталась бежать, второй пришелся в голову... Собака по кличке Алдай была добрейшей из собак. Ее называли Собака-улыбака) он реально умел улыбаться. Кто выдает таким животным оружие? Прошу всех не равнодушных ПОМОГИТЕ СДЕЛАТЬ ПОДОНКА ИЗВЕСТНЫМ»; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену недостовірну інформацію, шляхом написання на своїй особистій сторінці соціальної мережі «Facebook» протягом семи днів після набрання судовим рішенням законної сили тексту визначеного змісту; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 13.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених вимог та пояснив, що дійсно ним на особистій сторінці у соціальній мережі «Facebook» був опублікований пост відносно [PERSON] , проте, викладені у ньому обставини відповідають дійсності, що підтверджується показами свідків, які надані в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні за фактом жорсткого поводження з тваринами. На момент опублікування посту він перебував у розлюченому емоційному стані. Свідок [PERSON] пояснила, що у 2020 році вона працювала у мотельному комплексі, який належить [PERSON] 06.09.2020 року до неї зателефонувала [PERSON] , яка повідомила, що на її очах застрелили собаку директора; пояснила, що це зробив лісник [PERSON] з білої «Ниви», тіло вбитої тварини вони заховали у кущах під дорогою; обставини події [PERSON] та її чоловік [PERSON] описували без жодних сумнівів та запинок. Собака на прізвисько « [PERSON] » була безпроблемною, часто бігала по селу, турбот нікому не викликала. Свідок пояснила, що чула погрози з боку [PERSON] вбити собаку, оскільки та гналася за велосипедом сина [PERSON] , налякавши останнього. Свідок [PERSON] суду пояснила, що влітку 2020 року, перебуваючи із чоловіком на огороді власного домоволодіння в с. Сула, вони побачили автомобіль марки «Нива», білого кольору, який зупинився, після чого пролунало декілька постріл у бік собаки, яка бігала городами. В подальшому, автомобіль розвернувся та поїхав, а собака залишилася лежати. Коли [PERSON] разом із чоловіком підійшли до собаки, то побачили, що остання належить [PERSON] , після чого зателефонували знайомій, яка працює у кафе, де здійснює підприємницьку діяльність останній, та повідомили про скоєне. Хто саме був за кермом «Ниви» та хто стріляв у тварину не бачили і точно сказати не можуть. Така «Нива» білого кольору є у мешканця с. Сула [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що бачила в інтернет-мережі на соціальній сторінці «Фейсбук», належній [PERSON] , допис про вбивство [PERSON] собаки, люди під постом негативно висловлювалися з цього приводу, робили репости та образливі коментарі. Свідок [PERSON] зазначила, що пост у мережі «Фейсбук» про вбивство собаки вона зустрічала, однак не вірить, що це правда, вважає викладену інформацію наговором на [PERSON] . Собака «Алдай» частко бігала по селу не прив`язаною, нікого не кусала та ні на кого не нападала. Свідок [PERSON] пояснив, що у вечір, коли відбувалися події, він займався на присадибній ділянці вдома по господарству (пасікою) та побачив як мимо його двору проїхав автомобіль [PERSON] марки «Нива» білого кольору в напрямку ставка до с. Печище Сумського р-ну; хвилин через 10-15 пролунали постріли, про що свідок повідомив чергову частину. Приблизно через 2 години до [PERSON] прибула оперативна група, співробітники якої повідомили про можливе вбивство [PERSON] собаки, яка належить [PERSON] . Такий автомобіль, як у [PERSON] , має ще [PERSON] , однак у нього наявна відмінна особливість передній захисний бампер із нержавіючої сталі. Хто саме застрелив собаку не бачив. Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Так, 07.09.2020 року [PERSON] на його особистій сторінці у соціальні мережі «Facebook», за посиланням: [NUMBER] , було викладено пост наступного змісту: «Это лесник с с. Сула КОНОНЕНКО ОЛЕГ вчера ради забавы застрелил з охотничьего ружья мою собаку. На глазах у супружеской пары. Стрелял не выходя из машины. Первый выстрел перебил позвоночник но собака еще пыталась бежать, второй пришелся в голову... Собака по кличке Алдай была добрейшей из собак. Ее называли Собака-улыбака) он реально умел улыбаться. Кто выдает таким животным оружие? Прошу всех не равнодушных ПОМОГИТЕ СДЕЛАТЬ ПОДОНКА ИЗВЕСТНЫМ», до якого додано кілька фотографій із зображеннями: мертвої собаки з вогнепальним пораненням; автомобіля, який перебуває у користуванні [PERSON] , та останнього на фоні працівників поліції (а.с.11-16). На викладену [PERSON] інформацію відреагували більше 21000 користувачів соціальної мережі «Facebook», які в додаток написали шквал негативних та образливих коментарів до статті. Позивач вважає, що поширені у соціальній мережі відомості є недостовірними, такими, що не відповідають дійсності і порушують права [PERSON] на повагу до честі, гідності і недоторканості ділової репутації. У відповідності до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Положеннями ст. 32 Конституції України регламентовано судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 68 Конституції України встановлено обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно із\~ст.\~299\~ЦК України,\~фізична особа\~має право\~на недоторканність\~своєї ділової\~репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1, юридичним складом правопорушення , наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Із наведеного вбачається, що в справах про захист честі, гідності та ділової репутації, захисту підлягають порушені немайнові права особи у разі сукупності таких обставин як поширення інформації, інформація стосується певної фізичної особи, інформація є недостовірною (не відповідає дійсності), поширення такої інформації порушує особисті немайнові права. Пленум ВСУ в пунктах 1, 19 постанови від 27.02.2009 року роз`яснив, що, беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 ЗУ «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, згідно ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Статтею 10\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції, вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06.10.2015 року). Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти». Так, у п. 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12.07.2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Частиною 2 статті 302\~ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Зі змісту п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1 вбачається, що однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із\~положеннями ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~297\~ЦК України,\~кожен має\~право на\~повагу до\~його гідності\~та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Положеннями ст. 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 18 постанови ВСУ № 1 від 27.02.2009 року, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що 06.09.2020 року відбулася загибель собаки «Алдай», належної [PERSON] , внаслідок численних вогнепальних вражень шиї та голови; смерть наступила в результаті зупинки серця та дихання, що пов`язано із враженням центрів автоматизму серцевого м`яза та дихання, які знаходяться в головному мозку (а.с.75-76). В подальшому, 07.09.2020 року [PERSON] на його особистій сторінці у соціальні мережі «Facebook», за посиланням: [NUMBER] , було викладено пост наступного змісту: «Это лесник с с. Сула КОНОНЕНКО ОЛЕГ вчера ради забавы застрелил з охотничьего ружья мою собаку. На глазах у супружеской пары. Стрелял не выходя из машины. Первый выстрел перебил позвоночник но собака еще пыталась бежать, второй пришелся в голову... Собака по кличке Алдай была добрейшей из собак. Ее называли Собака-улыбака) он реально умел улыбаться. Кто выдает таким животным оружие? Прошу всех не равнодушных ПОМОГИТЕ СДЕЛАТЬ ПОДОНКА ИЗВЕСТНЫМ», до якого додано кілька фотографій із зображеннями: мертвої собаки з вогнепальним пораненням; автомобіля, який перебуває у користуванні [PERSON] , та останнього на фоні працівників поліції (а.с.11-16). Даний факт не заперечується відповідачем. При цьому, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що інформація, викладена [PERSON] у соціальній мережі під текстом «Это лесник с. Сула КОНОНЕНКО ОЛЕГ вчера ради забавы застрелил з охотничьего ружья мою собаку», не відноситься до категорії оціночних суджень в розумінні ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про інформацію», оскільки не є вираженням суб`єктивної думки, висловлена у формі безапеляційних стверджень про існування конкретних обставин; спірні висловлювання не викладені із використанням мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій чи сатири, а навпаки містять фактичні дані, які можуть бути спростовані чи доведена їх неправдивість. Дійсно, у провадженні Сумського РУП ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження №12020205260000086, внесене до ЄРДР від 07.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України, а саме за фактом жорстокого поводження з тваринами, що призвело до загибелі собаки, належної [PERSON] , проте у даному кримінальному провадженні досудове розслідування триває, вживаються заходи для встановлення об`єктивної істини по справі; проведеними оперативно-розшуковими заходами встановити особу, яка скоїла кримінальне правопорушення, не представилося можливим, жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні злочину (а.с.51). Надані відповідачем протоколи допиту свідків, оформлені в рамках кримінального №12020205260000086 провадження, у їх сукупності та при логічному співставленні з іншими наявними у справі доказами не підтверджують достеменно факт здійснення пострілів з рушниці, що призвели до вбивства собаки, саме [PERSON] ; жоден зі свідків під присягою не надав конкретних свідчень про винну особу. Тобто, твердження [PERSON] , наведені у дописі в соціальній мережі «Facebook», про причетність саме [PERSON] до подій, які відбувалися 06.09.2020 року в с. Сула наслідком чого стало загибель собаки на ім`я « [PERSON] », не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Таким чином, зважаючи на презумпцію неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, та обов`язок доведення дійсності такої інформації особою, яка її поширила, беручи до уваги покази свідків, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наданих відповідачем доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких ствердних і беззаперечних доводів на підтвердження дійсності інформації, яка була розповсюджена 07.09.2020 року [PERSON] у статті та висловлена ним на персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook», в частині оприлюднення тексту наступного змісту: «Это лесник с. Сула КОНОНЕНКО ОЛЕГ вчера ради забавы застрелил з охотничьего ружья мою собаку», що призвело до порушення охоронюваних законом особистих немайнових благ [PERSON] на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Згідно ст.ст.\~23,\~1167\~ЦК України,\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 27 постанови ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року визначено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року та 27.02.2009 року), згідно п. 5, п. 7 та п. 9 яких до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином, визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяний [PERSON] приниженням честі, гідності та ділової репутації внаслідок поширення недостовірної інформації, суд приймає до уваги матеріальний стан сторін по справі, душевні страждання позивача, зумовлені отриманням вагомої кількості негативної критики та суспільного осуду, необхідністю звернення до суду за захистом порушених прав, а тому, з урахуванням принципів розумності, виваженості, справедливості та вимог чинного законодавства, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000 грн. 00 коп., яка буде справедливою сатисфакцією отриманих емоційних переживань. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково (вимоги про визнання поширеної інформації недостовірною на 50% та вимоги про стягнення моральної шкоди на 5%), суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача 525,50 грн. в рахунок повернення судового збору, сплаченого при зверненні до суду за захистом порушених прав. Згідно із ч. 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У пункті 24 постанови ВСУ №1 від 27.02.2009 року зазначено, що задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

Outcome: partial