Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач, АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що між [PERSON] та АТ «Універсал Банк» 13 березня 2007 року було укладено Кредитний договір № 07-121-КФ-2007, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 50 000,00 доларів США. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03.12.2010 року по справі № 2-7390/10 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 07-121-КФ-2007 від 13.03.2007 року в сумі 396 303,72 грн., сплачений судовий збір в розмірі 1 820 грн. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, відповідач порушила грошове зобов`язання з виплати заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі 126 849,77 грн. Відповідач була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, однак до суду не з"явилася повторно, причин неявки не повідомила та не подала заяву про розгляд справи у свою відсутність. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в п. 5 прохальної частини позовної заяви просить розгляд справи проводити у його відсутність, крім того не заперечує щодо заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, у разі виникнення обставин викладених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України. За таких обставин, в зв"язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 13 березня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 07-121-КФ-2007, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 50 000,00 доларів США. Пунктом 6.1.1 кредитного договору позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначений даним договором термін. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2010 року по справі № 2-7390/10 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 07-121-КФ-2007 від 13.03.2007 року в сумі 396 303,72 грн., сплачений судовий збір в розмірі 1 820 грн. В обґрунтування позову представник позивача посилається на вимоги ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір заборгованості відповідно до розрахунку виконаного AT «Універсал банк» інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року становить 91 149,86 грн., три відсотки річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року становить 35 699,91 грн., а всього 126 849,77 грн. За правилами ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Таким чином, у ст. 625 ЦПК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року по справі № 361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Оскільки, відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03.12.2010 року по справі № 2-7390/10 до стягнення підлягає сума боргу саме в національній валюті України - гривні, за період часу, протягом якого відповідачами вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином, позивач вправі вимагати від відповідачів застосування наслідків порушення виконання рішення у вигляді сплати інфляційних втрат. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду 18.02.2019 року при прийнятті постанови у справі № 405/5535/16-ц вказавши, що доводи касаційної скарги про те, що до виниклих правовідносин не застосуються положення частини другої статті 625 ЦК України в частині стягнення індексу інфляції, оскільки, інфляційні витрати не нараховуються на зобов`язання в іноземній валюті, а між сторонами у справі договір позики укладений саме в іноземній валюті, не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання визначеного рішенням суду у грошовій одиниці України - у гривні. Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди, підтвердженого судовим рішенням. Отже, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03.12.2010 року по справі № 2-7390/10 року. Грошове зобов`язання відповідачем згідно рішення суду не виконано, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості 3% річних та інфляційні втрати становлять 126 849,77 грн., а тому позов підлягає до задоволення. З огляду на зазначене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 2 270,00 грн.

Outcome: approved