Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом, в якому просив визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , йому (позивачу [PERSON] ) та відповідачу [PERSON] , визначивши кожному по 1/2 частині. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.1998 року, зареєстрованого Універсальною товарною біржею «Інкопмарк-контракт» в реєстрі за № 472, належить частина квартири [ADDRESS] , яка є загальною спільною власністю його (позивача) та його сина [PERSON] , [INFO] , який на період купівлі квартири був малолітньою дитиною. Також позивач зазначив, що після розлучення з дружиною - матір`ю його (позивача) сина [PERSON] (відповідача), ніяких відносин з сином він (позивач) не підтримує, місцезнаходження його йому не відоме. При цьому, відповідач ніколи не проживав та не був зареєстрований у спірній квартирі. В свою чергу, на даний час, у нього (позивача) виникла необхідність у розпорядженні своєю часткою квартири, однак нотаріус відмовляє в оформленні угоди, оскільки частки співвласників не визначені, що змусило його (позивача) звернутися до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання з викликом в судове засідання учасників справи. Ухвалою суду від 07 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Созінова Г.І. (діє на підставі ордеру серії КР № 66183 від 19.08.2021 року) в судове засідання подала заяву, зареєстровану судом за вх. № 3972 від 17 лютого 2022 року про розгляд справи без її, як представника позивача участі, заявлені позивачем позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлявся в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання, при чому з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, а також відзив на позов відповідач не подавав, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні, надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог. Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувс позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.02.1998 року зареєстрованого Універсальною товарною біржею «Інкопмарк-контракт» в реєстрі за № 472, укладеною між брокером брокерської контори ТОВ «Агенство нерухомості - Інкопмарк» Близнюк Т.М., що діє за згодою та за дорученням [PERSON] , як Продавцем та брокером брокерської контори ТОВ «Агенство нерухомості - Інкопмарк» Сабуровою В.К., що діє за згодою та за дорученням [PERSON] , діючого від свого імені та як законний представник від імені неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , як Покупцями, Продавець продав, а Покупці купили в рівних частках квартиру під [ADDRESS] . Відповідно до п. 7 зазначеного Договору Покупці набувають право власності на квартиру з моменту укладення цього Договору і реєстрації його на біржі. Крім того, відповідно до п. 15 Договору на виконання ч. 2 ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) цей договір підлягає реєстрації в Кіровоградському обласному бюро технічної інвентаризації. Відповідно до реєстраційного напису від 26.02.1998 року на документі про право особистої власності право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано ОКП «Кіровоградське ООБТІ» за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.1998 року за реєстраційним номером № 472, записано в реєстраційну книгу № 29154/106. Як вбачається з архівної довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» № 73943 від 18.08.2021 року, за архівними даними реєстрових книг станом на 01.01.2013 року право приватної спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.1998 року № 472 /Універсальна товарна біржа «Інкопмарк - контракт» зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] . Реєстрова книга № 106 запис № 29154. Згідно архівних відомостей, наявних в ОКП «Кіровоградське ООБТІ», адреса м. Кіровоград, проспект Комуністичний, будинок 22/12, квартира [ADDRESS] . Частинами 1, 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. ч.1, 3, 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Вказане свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно з ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частинами 1, 2 статті 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В свою чергу, судом встановлено, що частки в квартирі за адресою: [ADDRESS] , між співвласниками [PERSON] та [PERSON] не були визначені. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення. Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа вправі звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. При цьому одним зі способів захисту цивільних прав і інтересів виступає визнання права. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Враховуючи викладене, а також те, що судом з наявних у справі доказів не встановлено домовленостей про розмір часток між співвласниками [PERSON] та [PERSON] , жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, суд вважає за необхідне, з урахуванням наміру позивача в подальшому розпоряджатися частиною свого майна на власний розсуд та виходячи з презумпції рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності, визначити, що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] є рівними, тобто по 1/2 частці. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу на підставі ч.1 ст.13 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп., вважати по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved