Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зазначеною позовною заявою про визнання договорів недійсними, застосування наслідків недійсності правочинів, витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вони стали власниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу укладеного 25 лютого 2003 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ємельяновою Г.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 242. 21 травня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 152 640 грн, що за курсом продажу доларів США станом на 21 травня 2010 року складав 19 200 доларів CША строком в один рік. Того ж дня, 21 травня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нумеріцькою С.П., було посвідчено ще два договори в забезпечення виконання вищевказаного договору позики між позивачами та [PERSON] , а саме: Договір іпотеки квартири [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі за № 898 та Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, зареєстрованого в реєстрі за № 900. 07 грудня 2018 року [PERSON] , яка також була стороною договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, померла. Договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 21 травня 2010 року нотаріусом позивачам вручено не було. Позивачі вважають, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, повинен бути визнаний в судовому порядку недійсним у зв`язку з наступним. Даний договір по своїй суті є договором з відкладальною умовою, тобто правові наслідки за даним договором повинні наступити тільки у разі невиконання позивачами боргових зобов`язань за договором позики від 21 травня 2010 року з [PERSON] . Згідно п. 4.1 даного договору право власності на квартиру виникає у Іпотекодержателя після виникнення відкладальної обставини, визначеної в п. 6.2 цього Договору. Позивачі вважають, що відкладальна умова за даним договором не настала, оскільки вони сплатили кошти, що підтверджується розпискою [PERSON] і про що достовірно було відомо нотаріусу [PERSON] . Вважають, що [PERSON] штучно створив настання відкладальної обставини, перебуваючи у змові з нотаріусом Коноваловою Е.А. 29 листопада 2010 року в рахунок виконання умов договору позики від 21 травня 2010 року позивачі повернули [PERSON] 19200 доларів США, які перепозичили в [PERSON] , що підтверджується договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., та зареєстрованого в реєстрі за № 3052, про що ним в присутності нотаріуса Коновалової Е.І. , була написана та передана розписка. Таким чином, позивачі вважали, що вони виконали своє грошове зобов`язання за договором позики від 21 травня 2010 року, укладеним ними з [PERSON] . Нотаріус [PERSON] , в порушення умов договору, належним чином виконання позивачами зобов`язання не оформила. Крім того, на думку позивачів, нотаріус Коновалова Е.А., добре знаючи про те, що ними було повернуто грошові кошти в сумі 19200 доларів США згідно договору позики від 21 травня 2010 року, 29 червня 2011 року передала ним заяву [PERSON] , про виникнення заборгованості за Договором позики від 21 травня 2010 року в розмірі 62400 доларів США. Позивачі вважають, що даний розрахунок є безпідставним, як і сама заява. Права позивачів стосовно спірної квартири (проживання, реєстрація) почали порушуватись тільки в 2014 році, а в грудні 2015 року, після судового рішення від 20 лютого 2015 року про їх виселення, позивачі звернулись до суду з позовом про визнання договорів недійсними. На підставі рішення суду 15 грудня 2015 року позивачів було виселено. Внаслідок незаконних дій відповідачів, позивачі залишились без житла, незважаючи на те, що виконали умови Договору позики від 21 травня 2010 року достроково в повному обсязі, змушені звернутись до суду за захистом своїх майнових прав в порядку ст. 16 ЦК України. Просили суд: 1. Визнати Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений 21 травня 2010 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нумеріцькою Світланою Павлівною, зареєстрованого в реєстрі за № 900 недійсним. 2. Визнати Договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 03 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильєвою Наталією Іванівною, зареєстрованого за реєстровим № 1713 недійсним. 3. Скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 4. Витребувати з володіння [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Подільського районного суду м. Києві від 27.04.2021 провадження у справі було відкрито в загальному позовному провадженні, справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання. 14.06.2021 відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на наступне. 10.03.2021 Київський апеляційний суд у постанові по справі № 758/15417/15-ц виніс рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо визнання договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеного 21.05.2010 та витребування з володіння [PERSON] на користь позивачів квартиру [ADDRESS] відмовив. Дана постанова позивачами у касаційному порядку не оскаржувалась. Договір дарування квартири укладався між [PERSON] та [PERSON] , позивачі не є стороною даного договору, не зазначили та не надали доказів на обґрунтування того, які їх права були порушені зі сторони відповідачів при укладенні зазначеного договору. Отже, договір дарування відповідає вимогам законодавства, був спрямований на реальне настання наслідків, обумовлених ним. Крім того, вважає, що відповідачі згідно приписів даного закону, не мають функцій реєстратора, який має право вносити записи до державного реєстру. Вважає, що позов з даного спору пред`явлено не до належних осіб. Крім того відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності. Ухвалою Подільського районного суду м. Києві від 21.07.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов, просив про його задоволення. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог, підтримали доводи викладені у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов до суду не надіслав. До суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Васильєва Н.І. у судове засідання не з`явилася, до суду подала пояснення, в яких просила про розгляд справи за її відсутності. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нумеріцька С.П. у судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явилася, до суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі та пояснення на позов. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Е.А. у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд вислухавши учасників справи, які з`явилися, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були власниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 лютого 2003 року. 21 травня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого, позичальник отримує від позикодавця, а позикодавець передає у позику позичальнику грошову суму в розмірі 152 640 грн, що за курсом продажу доларів США АКБ «Правекс-Банк» станом на 21 травня 2010 року складає 19 200 доларів США. Передача грошей здійснюється під час підписання цього договору. Пунктом 2.1. договору погоджено графік повернення грошових коштів. Здійснення платежів визначених п. 2.1. договору може здійснюватись готівкою в межах м. Києва або в іншому місці за згодою сторін, при цьому позикодавець видає позичальнику власноручно написану розписку про отримання відповідної суми коштів (п. 2.1. договору). Згідно положень п. 3 договору, сторони домовились про те, що: а) вказана позика є безпроцентною; б) остаточний розрахунок по договору позики має бути здійснено не пізніше двадцять першого травня дві тисячі одинадцятого року. Відповідно до п. 4 договору, позикодавець має право у разі невиконання умов цього договору або порушення позичальником строків виплати більш ніж на один місяць, звернути стягнення на будь-яке майно позичальника на яке, згідно з законодавством України, може бути звернене стягнення. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за договором позики, 21 травня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку двокімнатну квартиру площею 42,30 кв.м., жилою площею 26,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.2. договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцями зобов`язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором та договором позики або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством. Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя викладено у пункті 4 договору. 21 травня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п. 4.1 договору право власності на квартиру виникає у іпотекодержателя після виникнення відкладальної обставини, визначеної п. 6.2. цього договору. Підписанням цього договору сторони домовляються про перехід права власності на квартиру - предмет іпотеки до іпотекодержателя після спливу 31-денного строку з моменту надіслання на адресу іпотекодавців письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання зазначеної вимоги. Відповідно до п. 6.2. договору, сторони домовилися, що права і зобов`язання сторін за цим договором (крім зазначених в п. 3.2. та п. 6.3. цього договору) виникають з моменту виникнення у іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання, тобто на 31 день після документального підтвердження надіслання на адресу іпотекодавців письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку». 29 листопада 2010 року [PERSON] отримав від Цілуйко грошові кошти в розмірі 19 200 доларів США в рахунок виконання умов договору позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується розпискою. 29 червня 2011 року [PERSON] направив приватному нотаріусу КМНО Коноваловій Е.А. заяву про усунення порушень та погашення заборгованості за договором позики від 21 травня 2010 року та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. 29 червня 2011 року заява [PERSON] про усунення порушень та погашення заборгованості за договором позики від 21 травня 2010 року та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки направлена [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 28 серпня 2014 року зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] 03 листопада 2014 року приватним нотаріусом Нумеріцькою С.П. припинено обтяження та іпотеку по квартирі [ADDRESS] , у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. 03 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS] . Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20 лютого 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні шляхом виселення задоволено. Визнано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року касаційна скарга [PERSON] задоволена частково. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суд першої інстанції. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - приватний нотаріус КМНО Нумеріцька С.П., приватний нотаріус КМНО Коновалова Е.А., Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та вселення - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року апеляційна скарга [PERSON] на рішення Подільського районного суду міста Києва від 26.01.2017 - відхилена. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 26.01.2017 - залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року касаційна скарга [PERSON] задоволена частково. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 26.01.2017 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10.04.2017 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно копії свідоцтва про смерті серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації смерті ГТУЮ у місті Києві [INFO] , [PERSON] [INFO] померла. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - приватний нотаріус КМНО Нумеріцька С.П., приватний нотаріус КМНО Коновалова Е.А., Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про визнання договору недійсним та таким, що не підлягає виконанню, витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено повністю. Постановою Київського Апеляційного суду від 10 березня 2021 року апеляційна скарга [PERSON] , [PERSON] задоволена частково. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року - скасовано. Ухвалено нове рішення. У задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус КМНО Нумеріцька С.П., приватний нотаріус КМНО Коновалова Е.А., Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання договору недійсним та таким, що не підлягає виконанню, витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Відповідно до статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Суд вважає, що в обґрунтування підстав позовних вимог, позивачі не зазначають чому договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 21 травня 2010 року, а також договір дарування квартири від 03 листопада 2014 року є недійними. Договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Отже підстави для визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 21 травня 2010 року недійсним відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України, відсутні. Щодо позовної вимоги про витребування квартири на підставі ст. 388 ЦК України, суд зазначає, що вона не може бути задоволена, оскільки спірна квартира вибула з володіння позивачів не поза їх волею, а на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що унеможливлює захист порушених прав позивачів у такий спосіб. При цьому суд вважає доведеними обставини повернення боргу за договором позики від 21 травня 2010 року, що підтверджується розпискою, виданою [PERSON] 29 листопада 2010 року, яка останнім не оспорювалась. Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності. Так, Верховний Суд України у пункті 11 постанови Пленуму № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначив, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з тих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому є безпідставними. Отже у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити, при цьому не застосовувати ст. 256, 267 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed