Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВ ЕКОРЕСУРС» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , заборгованість за надання послуг з вивезення побутових відходів за період з 01.10.2018 року по 01.09.2021 року у загальному розмірі 1787 грн. 22 коп. (тисяча сімсот вісімдесят сім гривень двадцять дві копійки), з яких: 1561 грн. 00 коп. сума основної заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів, 155 грн. 00 коп. інфляційні втрати, 70 грн. 37 коп. три відсотки річних від простроченої суми, а також сплачений судовий збір. Позовна заява мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 28.12.2011 року №940 «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів в місті Харкові» виконавцем таких послуг встановлено ТОВ «Харків Екоресурс». 27 листопада 2012 року ТОВ «Харків Екоресурс» опублікувало в газеті «Харьковские известия» договір про надання послуг з вивезення побутових відходів. В листопаді 2012 року Українським державним підприємством поштового зв`язку «Укрпошта» (далі - УДППЗ «Укрпошта») було здійснено доставку примірника вказаної газети, в т.ч. за адресою відповідача [ADDRESS] . Договір набрав чинності для жителів приватного сектору Немишлянського (Фрунзенського) району м. Харкова з 01 січня 2013 року. До набрання чинності зазначеним договором від відповідачів не надходило жодних заяв про свою незгоду з умовами опублікованого Договору. Відповідно до графіка планово-подворового вивезення твердих побутових відходів від приватних домоволодінь Немишлянського (Фрунзенського) району, погодженого, зокрема, з головою адміністрації Немишлянського (Фрунзенського) району, вивезення побутових відходів по вул. Проектна, буд. 16 здійснюється ТОВ «Харків Екоресурс» щовівторка. За вищевказаною адресою мешкають [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є споживачами послуг з вивезення побутових відходів (особовий рахунок № [NUMBER] ). Згідно рішення Харківської міської ради №215/06 від 27.12.2006 року «Про затвердження норм утворення твердих побутових відходів у м.Харкові» середньорічна норма утворення твердих побутових відходів на одного мешканця приватного будинку становить 2,2 м.куб., а середньорічна норма утворення великогабаритних відходів на одного мешканця приватного будинку становить 0,22 м. куб. Відповідно до п.11 Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів розрахунок обсягу і вартості послуг здійснюється згідно з Правилами надання послуг з вивезення побутових відходів та додатком 1 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною. Згідно додатку 1 вартість послуг з вивезення твердих побутових відходів за одну особу становить 22,30 грн. за місяць. Відповідач не здійснив оплату за надані послуги за період з 01 жовтня 2018 року по 01 вересня 2021 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 1787 грн. 22 коп. (тисяча сімсот вісімдесят сім гривень двадцять дві копійки), з яких: 1561 грн. 00 коп. сума основної заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів, 155 грн. 00 коп. інфляційні втрати, 70 грн. 37 коп. три відсотки річних від простроченої суми, враховуючи викладене, ТОВ «Харків Екоресурс» просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надання послуг з вивезення побутових відходів за період з 01 жовтня 2018 року по 01 вересня 2021 року в загальному розмірі 1787 грн 22 коп., а також судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні викладеним вище. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, просив у їх задоволенні відмовити, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що між ним та позивачем не укладалося письмового довгому, позивачем не надано копію договору з його підписом, договір він не підписував, самих послуг від позивача не отримував, заборгованості у нього не існує, доказом чого, на його думку, є відсутність доказів протилежного у матеріалах справи. Окрім того, відповідач зазначає, що необґрунтовані підстави утворення заборгованості та його розмір саме у сумі 1787 грн. 22 коп. \~ \~ \~ \~ Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. \~Статтею 16\~ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. \~\~\~\~Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. \~\~\~Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13\~ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. \~\~\~\~Згідно ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. \~\~\~Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. \~\~\~\~Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. \~\~Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. \~\~Статтями 78, 81\~ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що відповідно до інформації з Реєстру територіальної громади міста Харкова, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є споживачами послуг з вивезення побутових відходів, у зв`язку з чим у ТОВ «Харків Екоресурс» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Судом встановлено, що ТОВ «Харків Екоресурс» є виконавцем послуг з вивезення побутових відходів відповідно до рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 28 грудня 2011 року № 940 «Про визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів в місті Харкові». ТОВ «Харків Екоресурс» в якості пропозиції для підписання споживачами в газеті «Харьковские известия» від 27 листопада 2012 року був опублікований публічний договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 27 листопада 2012 року, підписаний позивачем. Разом з тим, 20.11.2012 року між Українським державним підприємством поштового зв`язку «Укрпошта» та ТОВ «Харків Екоресурс» укладено договір про надання послуги з доставки рекламної та/або інформаційної продукції № 06-736 за яким, УДППЗ «Укрпошта» здійснено доставку примірника газети «Харьковские известия», в якому опубліковано договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 27.11.2012 року, в т.ч. за адресою: м.Харків, вул.Проектна, буд. 18. Пунктом 1 договору про надання послуг з вивезення побутових відходів передбачено, що виконавець (ТОВ «Харків Екоресурс») зобов`язується згідно з графіком надавати споживачу послуги з вивозу побутових відходів на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 28 грудня 2011 року № 940 «Про визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів в місті Харкові» та відповідно до схеми санітарного очищення, затвердженої рішенням 18 сесії Харківської міської ради 4-го скликання від 24 грудня 2003 року №284/03 зі змінами та доповненнями, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором. У відповідності з пунктом 30 договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, зазначений договір набирає чинності з 01 січня 2013 року та укладається згідно зі статтями 205, 642-643 ЦК України строком на 3 роки, якщо інше не буде встановлено споживачем у письмовій формі. Пунктом 34 вказаного договору передбачено, що споживач із правилами надання послуг з вивезення побутових відходів та витягами із законодавства про відходи, санітарними нормами і правилами поводження з побутовими відходами та утримання території населених пунктів ознайомлений, оскільки вищевказані документи публікуються разом з договором в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради - газеті «Харьковские известия». Відповідно ч.3 ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай включають акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, $ 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Відповідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та правил - відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчиненні певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звертається (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Згідно з частинами першою, другою статті 641 ЦК України пропозицією укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажити товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні. Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом. Разом з тим, згідно ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Виходячи з тлумачення пункту 2 статті 205, пункту 2 статті 642 ЦК України, можна зробити висновок, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом. Таким чином, договір про надання послуг з вивезення побутових відходів є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень, або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання). Договір з вивезення відходів містить в собі також елементи договору приєднання (стаття 634 ЦК України), оскільки договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вивезення відходів є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці і на ці правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Цим законом, зокрема передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (частина третя, пункти 1, 5 статті 20). Такі положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість споживача відмовитись від укладення договору (за виключенням у випадках, встановлених законом, та у порядку, встановленому законом), зокрема договору про вивезення відходів. За таких обставин, прийняття оферти виконавця послуг з вивезення відходів може бути у вигляді мовчання. Відповідно ч.3 статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Оскільки відповідач протягом місяця з дня опублікування позивачем у засобі масової інформації проекту договору про свою відмову укласти договір про надання послуг із вивезення побутових відходів чи про свою незгоду з умовами опублікованого договору до ТОВ «Харків Екоресурс» у письмовому вигляді не направив, тому [PERSON] вважається такими, що прийняв пропозицію ТОВ «Харків Екоресурс» щодо укладення договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, положення якого відповідають типовому договору. Між сторонами склались фактичні договірні відносини (зобов`язання), щодо послуг з вивезення побутових відходів, оскільки відповідач отримує ці послуги та них в ТОВ «Харків Екоресурс» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] Згідно з пунктом 6 частини першої статті 15 Закону України «Про відходи» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів. У частинах другій та третій статті 35-1 Закону України «Про відходи» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів. Збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування, на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами. На виконання зазначеного закону прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 року № 1070 «Про затвердження Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами», за положеннями пунктів 6-13 цієї постанови визначення норми вивозу відходів, контроль якості послуг, графік надання послуг визначається замовником послуг - органом місцевого самоврядування, а оплата за послуги здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 липня 2006 року № 1010. Системне тлумачення вказаних норм свідчить, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами з вивезення побутових відходів, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладення договору про вивезення відходів або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 (провадження № 61-33084сво 18). ТОВ «Харків Екоресурс» направило оферту (опублікований в примірнику газети «Харьковские известия» договір про надання послуг з вивезення побутових відходів, який було доставлено відповідачам), виконувало послуги по вивезенню твердих побутових відходів від домоволодінь з району, де знаходяться помешкання відповідачів-споживачів та останні не довели, що не користуються цими послугами - тобто прийняли оферту. Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до положень ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пункт 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Надання позивачем послуг з вивезення побутових відходів за адресою відповідача підтверджується графіком планово-подворового вивезення твердих побутових відходів з приватних домоволодінь Немишлянського району м.Харкова. Отже, судом встановлено, що ТОВ «Харків екоресурс» надає відповідачу послуги з вивезення побутових відходів. Згідно з пунктом «б» частини першої статті 15\~Закону України\~«Про відходи» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів. Судовим розглядом встановлено, що відповідач, в порушення зазначених вище вимог закону, оплату за надані послуги не здійснює, у зв`язку з чим має перед позивачем заборгованість за надані послуги. Так, згідно Довідки ТОВ «Харків екоресурс» про рух коштів по особовому рахунку № [NUMBER] у відповідача наявна заборгованість, за період з 01 жовтня 2018 року по 01 вересня 2020 року у розмірі 1561,00 грн, яка і підлягає стягненню з відповідачів. Згідно з положеннями ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Харків Екоресурс» в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів є обґрунтованими. У зв`язку із простроченням відповідачами виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховані інфляційні витрати та 3% річних за прострочення ними виконання грошового зобов`язання. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, зокрема, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, де передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних витрат у розмірі 155,85 грн та 3% річних у розмірі - 70,37 грн, в межах заявлених позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved