Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

23.12.2021 року позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., реєстровий номер 9790 від 29.01.2020 року, про стягнення з позивача заборгованості в сумі 48436,51 грн за кредитним договором №002-16013-300512 від 30.05.2012 року на користь відповідача, який є правонаступником ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вимоги, за якими вчинено виконавчий напис, не є безспірними. Крім цього, порушено порядок вчинено нотаріальних дій. Ухвалою суду від 23.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору (а.с.13-14). Відповідач надав заяву про визнання позову, яка оцінюється судом як відзив. Третя особа не скористалася правом надання пояснень. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив заяву про визнання позову (а.с 29). Треті особи в судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Між позивачем та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» укладено кредитний договір №002-16013-300512 від 30.05.2012 року. 29.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., реєстровий номер 9790 вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача та користь відповідача кредитної заборгованості в сумі 48436,51грн за вищевказаним кредитним договором (а.с.9). Як вбачається із вказаного виконавчого напису відповідач набув право вимоги до позивача за низкою договорів про відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором. За виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічом О.М. відкрито виконавче провадження (а.с. 7). Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яке затверджено постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 року (надалі - Перелік), одним з таких документів є кредитний договір, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Вказаний п. 2 Переліку внесено (доповнено) згідно Постанови КМУ №662 від 26.11.2014 року. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 вищевказану постанову визнано незаконною та нечинною (http://reyestr.court.gov.ua/Review/65037659). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року вищевказана постанова залишена без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено у перегляді даної ухвали. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Таким чином, на думку суду, виконавчий напис вчинено всупереч приписам ст. 87 Закону України «Про нотаріат», а тому позовна вимога щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повинна бути задоволена в повному обсязі. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка, зокрема, наведена в у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04, рішення від 10/02/2010 року, п.58) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення…Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень…. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. У зв`язку із відсутністю взагалі підстав для вчинення виконавчого напису, суд не надає оцінку іншим, другорядним аргументам позивача, зокрема, щодо безспірності (спірності) вимог. Таким чином, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та є законні підстави для задоволення позову. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому іншу частину судового збору (50%), який підлягав сплаті (908/2 грн) неохідно стягнути з відповідача до Державного бюджету згідно ст.141 ЦПК України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved