Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Тернопільська міська рада звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «Пектораль 2016» (надалі - ТзОВ «Пектораль 2016») про визнання правочину недійним, скасування та припинення прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] ; застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу даної будівлі, а саме: скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №18252283 від 23.12.2016 року приватного нотаріуса Ломакіної Л.В. Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області про державну реєстрацію будівлі [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 1853783 від 05.01.2017 року державного реєстртора Тернопільської міської ради Сагайдак І.В. про державну реєстрацію будівлі за ТзОВ «Пектораль 2016», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; припинити право власності на будівлю торгово-побутового призначення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ТзОВ «Пектораль 2016» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; закрити розділ Державного реєстру речових прав за №1110423861101 від носно будівлі торгово-побутового призначення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду у цивільній справі №607/12207/16 визнано право власності на будівлю торгово-побутового призначення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 7,9 кв.м. за [PERSON] . На підставі даного рішення, 02.12.2016 року за №17899170 державним реєстратором Мартирняк А.В. вчинено запис про право власності на вказане нерухоме майно за [PERSON] 29.10.2019 року Тернопільським апеляційним судом прийнято рішення, яким скасовано вказане рішення суду першої інстанції та відмовлено [PERSON] у позові. Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] з метою прихоування факту реєстрації права власності на кіоск, 23.12.2016 року уклав договір купівлі-продажу з [PERSON] на 1/2 частину будівлі за адресою: [ADDRESS] . 05.01.2017 року на підставі акту прийому-передачі та грошової оцінки майна, [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині будівлі передали у власність ТзОВ «Пектораль 2016». Однак, зазначене майно є тимчасовою спорудою - кіоском без влаштування фундаменту, який виготовлений з полегшених контрукцій. Такий тип споруд підпадає під визначення тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності. На підставі рішення №6/31/99 від 26.04.2013 року між Тернопільською міською радою та [PERSON] 15.02.2016 року укладено договір особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди, терміном на один рік. Відповідно до пунктів 1.1-1.4 договору сервітуту позивачу встановлено особистий строковий сервітут на територію в м.Тернополі, на якій буде розміщуватись та використовуватись тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності площею 0,000945 га. Сервітут встановлено для розміщення тимчасової споруди. [PERSON] управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради видано паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] на строк до 14.02.2017 року. Згідно інформації, викладеній у листі управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради №1395/14 від 19.07.2019 року адресний номер будівлі торгово-побутового призначення: [ADDRESS] , не присвоювався. Відповідно до інформації, викладеній у листі відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради №286/27 від 23.07.2019 року, відповідачі не звертались за виготовленням дозвільних документів на проведення підготовчих та будівельних робіт, а також прийняття в експлуатацію будівлі торгово-побутового призначення за адресою: [ADDRESS] . Частиною 4 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право власності на малі архітектурні форми та тимчасові некапітальні споруди державній реєстрації не підлягають. Зазначений кіоск знаходиться на земельній ділянці, що належить до комунальної форми власності, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження якою на підставі ст..327 ЦК України, ст..ст.12,83 ЗК України, ст..60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснює Тернопільська міська рада. Згідно з ч.1,2 ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Позивач вважає, що 23.12.2016 року на підставі договору купівлі-продажу фіктивно зареєстровано право власності на дану будівлю за [PERSON] , яка згодом ним була передана згідно акту прийому-передачі ТзОВ «Пектораль 2016». Укладення відповідачем договору купівлі-продажу з підставною особою з метою приховування справжніх намірів учасників правочину свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому цей правочин є фіктивним та може бути визнаний судом недійсним. [PERSON] подав відзив на позов відповідно до якого зазначив, що 11.10.2016 року ПП «Волкас» видано технічний паспорт на будівлю торгово побутового призначення. Також, у 2016 році ПП «Волкас» виготовлено на замовлення [PERSON] проект про відповідність до ДБН санітарних, протипожежних норм проведеного будівництва будівлі торгово-побутового призначення. 18.11.2016 року рішенням Тернопільського місьркайонного суду у справі №607/12207/16 визнано за [PERSON] право власності на будівлю торгово-побутового призначення площею 7,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . 23.12.2016 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір купівлі-продажу Ѕ частки будівлі торгово-побутового призначення за адресою: [ADDRESS] . 23.12.2016 року проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на зазначену частку приміщення. 05.01.2017 року відповідно до акту прийому передачі та грошової оцінки майна, [PERSON] та [PERSON] передали до статуного капіталу ТзОВ «Пектораль 2016» зазначене торгове приміщення. 31.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТзОВ «Пектораль 2016». Також відповідач зазначив, що 11.10.2016 року на будівлю торгово-побутового призначення ПП «Волкас» виготовлено проект про відповідність ДБН санітарних, протипожежних норм проведено будівництва будівлі торгово-побутового призначення в 2016 році фундамент будівлі залізобетонний моноліт. Також вважає, що твердження позивача про те, що спірний договір купівлі-продажу укладено з підставною особою є надуманим та безпідставним, оскільки спірний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім цього, зазначив, що державна реєстрація спірного приміщення проведена на підставі судового рішення, яке на момент його реєстрації набрало законної сили. Крім цього, зазначив, що позивачем не обґрунтовано позовні вимоги, наявністю у Тернопільської міської ради будь-яких прав щодо вказаного майна, розміщеного на земельній ділянці комунальної форми власності. Вважає, що позивачем не вказано, яким чином оскаржений договір купівлі-продажу та в подальшому передача будівлі торгово-побутового призначення в статуний фонд ТзОВ «Пектораль 2016» порушує права позивача, як власника земельної ділянки. У позові просить відмовити. Товариство з обмеженою відповідальністю «Пектораль 2016» подало відзив на позов відповідно до якого зазначило, що твердження позивача про те, що спірне приміщення не є об`єктом нерухомого майна вважає безпідставним, оскільки як вбачається із технічного паспорту ПП «Волкас» 14.06.2017 року на будівлю торгово-побутового призначення та виготовленого проекту про відповідність до ДБН санітарних, протипожежних норм проведено будівництва будівлі торгово-побутового призначення в 2016 році фундамент будівлі залізобетонний моноліт. Також звертає увагу суду, що в момент укладення спірного договору купівлі-продажу та вчинення інших дій, рішення тернопільського міськрайонного суду у цивільній справі №607/12207/16 від 18.11.2016 року було чинним та ніким не оскаржувалось та підставі якого проведено державну реєстрацію права власності. Виходячи із змісту позовних вимог позивача, ним фактично оспорюється набуття та оформлення права на вказаний об`єкт нерухомого майна шляхом укладення договору купівлі-продажу та державної реєстрації права власності на нього, а не речові права на земельну ділянку. Позивачем не обґрунтовано позовні вимоги, а саме наявністю у Тернопільської міської ради прав щодо вказаного нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці комунальної форми власності. Вважає, що позивачем не зазначено яким чином оскаржений договір купівлі-продажу та в подальшому передача будівлі торгово-побутового призначення в статутний фонд ТОВ «Пектораль 2016» порушує права позивача, як власника земельної ділянки. ТОВ «Пектораль 2016» 12.01.2018, 13.02.2019, 23.04.2019 року зазначеним товариством було подано заяву про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування та реконструкції будівлі торгово-побутового призначення за адресою: [ADDRESS] за наслідками розгляду яких позивач надав відповідь. 23.04.2019 року ТзОВ «Пектораль 2016» було подано заяву про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування та реконструкції будівлі торгово-побутового призначення за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації на сайті Тернопільської міської ради виконавчими органами 07.05.2019 року підготовлено та оприлюднено проект рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0250 га за адресою: [ADDRESS] ТзОВ «Пектораль 2016». Вважає, що ТзОВ «Пектораль 2016» набуло право власності на буділю торгово побутового призначення за адресою: [ADDRESS] шляхом внесення її в статуний фонд товариства за актом прийому передачі та гршової оцінки майна, яке належало пропорційно [PERSON] , [PERSON] [PERSON] набув право власності на підставі рішення суду, [PERSON] набув право власності на підставі спірного договору купівлі-продажу. Єдиним власником товариства є [PERSON] , який викупив частку в статуному капіталі в [PERSON] . Тобто, ТзОВ «Пекторль 2016» набуло у власність спірну будівлю торгово-побутового призначення як третій власник після виникнення права власності за рішенням суду та не могло знати про те, що право власності на майно порушує права Тернопільської міської ради. Вважає, що позбавлення ТзОВ «Пектораль 2016» права власності на спірну будівлю торгово-побутового призначення становитиме непропорційне втручання у право на мирне володіння майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до конвенції. Зазначив, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що таке втручання не порушить справедливого балансу інтересів, а саме: позитивні наслідки вилучення спірного майна для захисту інтересів територіальної громади є більш важливими, ніж дотримання права ТОВ «Пектораль 2016». Тому вважає, що задоволення позову та припинення права власності із закриттям розділу на будівлю торгово-побутового призначення у відповідача як добросовісного набувача спірного об`єкта призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Також вважає, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту свого порушеного права. [PERSON] подав письмові пояснення щодо позову у яких зазначив, що спірний правочин купівлі-продажу був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Реєстрація права власності на спірний об`єкт проводилось ним на підставі судового рішення, яке на момент проведення державної реєстрації було чиннним. Позивач відповіді на відзив не подавав. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Грицай К.М. від 17 грудгня 2019 року відкрито провадження у даній справі. 10 серпня 2020 року ухвалою суду у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу у зв`язку із перебуванням судді Грицай К.М. у відпустці передано судді Братасюку В.М. Ухвалою судді від 05.11.2021 року прийнято самовідвід судді Братасюка В.М. у даній справі. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано для розгляду судді Ромазану В.В. Ухвалою судді від 10.11.2021 року дану справу прийнято до провадження суддею Ромазан В.В. Представник позивача Тернопільської міської ради Лукащук В. М. позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві, просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник, а також представник ТзОВ «Пектораль 2016» в судове засідання повторно не з`явились з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин не подавали. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2016 року у цивільній справі №607/12207/16 [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на будівлю торгово-побутового призначення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 7,9 кв.м. позов задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на будівлю торгово-побутового призначення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 7,9 кв.м. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 28.10.2019 року зазначене судове рішення скасоване, ухвалено нове рішення, яким в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, відмовлено. Як вбачається із зазначеної постанови апеляційного суду «…протоколом від 13.12.2015 року комісії по впорядкуванню розміщення об`єктів друбно роздрібної торгівлі та тимчасових споруд побутового призначення, позивачу погоджено розташування по [ADDRESS] об`єкта торгівлі з подальшим встановленням земельного сервітуту. На підставі рішення №6/31/99 від 26.03.2013 року, між Тернопільською міською радою та [PERSON] 15.02.2016 року укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди (далі договір). В пункті 2.1 даного договору вказано, що строк дії договору один рікз 15 лютого 2016 року до 15 лютого 2017 року. Відповідно до пунктів 1.1 -1.4 договру позивачу встановлено особистий строковий сервітут на територію в м.Тернополі, на якій буде розміщуватись та використовуватись тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності площею 0,000945 га. В п.4.4.5 договору вказано, що не допускається будівництво будь-яких будівель, споруд або інших об`єктів благоустрою. Судом встановлено, що позивачем розміщено об`єкт дрібно роздрібної торгівлі по [ADDRESS] площею 7,9 кв.м. Згідно технічного паспорту дане торгово-побутове приміщення самочинно збудовано…Власником землі є Тернопільська міська рада, яка не виділяла позивачу в установленому порядку спірну земельну ділянку, ні у власність, ні у користування. Був укладений з позивачем договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди теміном на 1 рік…Тому суд, першої інстанції безпідставно визнав право власності на торгово-побутове приміщення (тимчасову споруду) за адресою [ADDRESS] , яке знаходиться на зупинці громадського транспорту і земельній ділянці комунальної форми власності…». В силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь та самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з інформації нададної відділом державного архітектурно-будівельного контролю від 23.07.2019 року №286/27, відповідно до Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів відсутня інформація щодо будинку по [ADDRESS] . Відповідно до інформації нададної управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради від 19.07.2019 року №1395/14, в управлінні відсутня інформація щодо присвоєння адресного номера об`єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради видано паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] на строк до 14.02.2017 року. Згідно з договором купівлі-продажу Ѕ частки будівлі від 23.12.2016 року, укладеного між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) та посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В., Продавець продав та передав Покупцю, а Покупець купив та прийняв від Продавця Ѕ частку будівлі торгово-побутового призначення, загальною площею 7,9 кв.м., а саме: під літ «А» 1 поверх 1-1 торговий зал площею 7,9 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , яке належить Продавцю на підтаві рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.11.2016 року по справі №607/12207/16. Відповідно до акту прийому-предачі та грошової оцінки майна від 05.01.2017 року, учасники [PERSON] , [PERSON] передали до статуного капіталу ТзОВ «Пектораль 2016», а ТзОВ «Пектораль 2016» в особі керівника [PERSON] прийняло будівлю торгово-побутового призначення загальною площею 7,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . вартістю 23582 грн. Як вбачається із договору купівлі-продажу частки в статуному (складеному) капіталі ТзОВ «Пектораль 2016» від 31.01.2017 року укладеного між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), Продавець продає та передає Покупцю свою частку у розмірі 50 відсотків у статуному капіталі ТзОВ «Пектораль 2016», що еквівалентно 11791 грн. Приватним підприємством «ВолКас» за замовленням [PERSON] у 2016 році складено проект про відповідність до ДБН санітарних, протипожежних норм проведеного будівництва будівлі торгово-побутового призначення по [ADDRESS] та 11.10.2016 року виготовлено технічний паспорт. Також, судом із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.09.2019 року №182185514, встановлено, що 05 січня 2017 року державним реєстратором Тернопільської міської ради Сагайдак І.В. проведено державну реєстрацію права власності ТзОВ "Пектораль 2016" на будівлю торгово-побутового призначення, загальною площею 7,9 кв.м. в [ADDRESS] . Підстава виникнення акт прийому передачі та грошової оцінки майна, серія та номер б/н, виданий 05.01.2017 року, видавник [PERSON] , [PERSON] та ТзОВ «Пектораль 2016». Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33400023 від 12.01.2017 року. Також із зазначеної інформації з`ясовано, що приватним нотаріусом Ломакіною Л.В. 23.12.2016 року за номером 18252283 було проведено державну реєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частки будівлі від 23.12.2016 року. Крім цього, 02.12.2016 року державним реєстратором Мартиняк А.В. було проведено державну реєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна за [PERSON] на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.11.2016 року у справі №607/12207/16. Відповідно до ч.1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Згідно ч.1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, крім іншого, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ст..375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці встановлюється статтею 376 цього Кодексу. В силу вимог частини 2 статті 331 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлене судом. Згідно із частини першої статті 376 ЦК України, об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; не має належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Положення частини другої статті 331 ЦК україни слід розуміти у системному зв`язку з положеннями статті 182 ЦК україни щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка гн передбачає жжодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу воєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації. Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України), землекористувачі (ст..95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов та обмежень, встановлених законодавством. Крім того, відповідно до ч.2 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки, особа зобов`язана в установленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 чи 392 ЦК України. Згідно п.1,2 ч.1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) це - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до п.1 та п.4 ч.1 ст. 3 Закону загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Частини 1, 2, 4 ст. 5 Закону передбачають, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Згідно з ч.1 ст. 12 Закону державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а відповідно до ч.5 цієї статті відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Наведені норми чинного законодавства свідчать про те, що державній реєстрації підлягають речові права виключно на нерухоме майно або об`єкти незавершеного будівництва тобто таке майно має бути нерухомим. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Згідно з ч.7 ст. 14 Закону у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно в разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав. Відповідно до статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тимчасова споруда торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється із полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, і встановлюється тимчасово без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому периметру) або не мати такого приміщення. Зібраними у справі доказами встановлено, що [PERSON] управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради було видано паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження здійснення підприємницької діяльності № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , на строк до 14.02.2017 року. Зазначена стаціонарна споруда для провадження підприємницької діяльності була встановлена тимчасово, без улаштування фундаменту. Таким чином, суд оцінивши наведені докази зазначає, що спірне приміщення торгово-побутового призначення за адресою: [ADDRESS] є тимчасовою спорудою. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховуючи те, що спірне приміщення торгово-побутового призначення за адресою6 [ADDRESS] є тимчасовою спорудою, внесення до Державного реєстру прав запису про реєстрацію права власності на торгове приміщення, як об`єкт нерухомого майна відповідно до положень статті 120 ЗК України обмежує право комунальної власності позивача на земельну ділянку. За таких обставин позовна вимога про скасування реєстрації права власності на зазначене торгове приміщення підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, вважає, що вимоги Тернопільської міської ради підлягають до часткового задоволення, а тому слід скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 1110423861101 - будівлю торгово-побутового призначення, загальною площею 7,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна державну реєстрацію права приватної власності ТзОВ «Пектораль - 2016», на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 1110423861101 - будівлю торгово-побутового призначення, загальною площею 7,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності за ТзОВ «Пектораль - 2016», на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 1110423861101 - будівлю торгово-побутового призначення, загальною площею 7,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , закрити розділ Державного реєстру прав на нерухоме майно на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 1110423861101 - будівлю торгово-побутового призначення, загальною площею 7,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, суд ураховує, що як уже зазначалось вище постановою Тернопільського апеляційного суду від 28.10.2019 року скасоване рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.11.2016 року у справі №607/12207/16, яке було підставою виникнення права власності на спірне майно у [PERSON] . Так, Тернопільський апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у зазначеній справі прийшов до висновку, що згідно технічного паспорту спірне торгово-побутове приміщення є самочинно збудоване, Тернопільська міська рада не виділяла в установленому порядку спірну земельну ділянку, ні у власність, ні у користування [PERSON] , а договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди був укладений теміном на 1 рік, відтак, суд, першої інстанції безпідставно визнав право власності на торгово-побутове приміщення (тимчасову споруду) за адресою [ADDRESS] , яке знаходиться на зупинці громадського транспорту і земельній ділянці комунальної форми власності. Задовольянючи позов у цій частині, суд відкидає твердження відповідачів ТзОВ «Пектораль 2016» та [PERSON] про те, що спірне приміщення не є тимчасовою спорудою та не є самочинно збудованим, оскльки ПП «Волкас» було виготовлено проект про відповідність до ДБН санітарних, протипожежних норм будівництва будівлі торгово-побутового призначення в 2016 році, а фундамент будівлі являє собою залізобетонний моноліт, оскільки доказів, які б підтверджували відведення [PERSON] або ТзОВ «Пектораль 2016» земельної ділянки у встановленому законом порядку під будівництво спірної будівлі, а також в подальшому введення її в експлуатацію відповідачами суду не надано. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу Ѕ частини будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , виходячи з такого. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В силу вимог ч.1 ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Як роз`яснив у пункті 24 своєї постанови Пленум верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Згідно частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частину спірного приміщення, укладений між [PERSON] та [PERSON] з тих підстав, що він вважає, що 23.12.2016 року на підставі договору купівлі-продажу фіктивно зареєстровано право власності на дану будівлю за [PERSON] , яка згодом ним була передана згідно акту прийому-передачі ТзОВ «Пектораль 2016». Зазначив, що укладення особою договору купівлі-продажу з підставною особою свідчить про приховування справжніх намірів учасників правочину Проте, суд оцінивши та дослідивши докази надані позивачем, вважає, що ним не доведено, що спірний правочин було укладено сторонами без наміру створення правових наслідків, які було обумовлено ним, а саме те, що його правова мета є іншою, ніж та, що передбачена правочином. Відтак, суд вважає, що у задоволенні позивачу у цій частині вимог слід, відмовити. Крім цього, в силу вимог ст..141 ЦПК України, суд вважає, що слід стягнути із відповідача у користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: partial