Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

В серпні 2021 року позивач [PERSON] засобами поштового зв`язку звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь 1 837,68 грн. 3% річних від суми позики та 4 753,20 грн. проценти індексу інфляції, усього 6 590,88 грн. та судовий збір. В обґрунтування позову вказував, що 13.09.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в розмірі 20 400 грн. Рішенням від 16.07.2015 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/6367/15-ц стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним договором позики у розмірі 32 005,64 грн., в т.ч. нарахування відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України станом на 14.02.2014 рік., однак з моменту винесення рішення його виконання у добровільному чи примусовому порядку не здійснено, порушення триває весь час, що стало підставою для звернення до суду за стягненням інфляційних нарахувань та 3% річних. 26.08.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 02.10.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Позивач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, в тому числі шляхом публікування 14.12.2021 року оголошення про виклик особи на сайті суду, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 13.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики б/н, згідно з п. 1.2, п. 2.1 якого відповідач отримала від позивача грошові кошти в сумі 20 400 грн. строком до 11.09.2015 року та зобов`язалась повернути таку ж саму суму. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується копією розписки від 13.09.2013 року. 16.07.2015 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/6367/15-ц, провадження № 2/357/2436/15, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним договором позики станом на 14.02.2014 рік у розмірі 32 005,64 грн., яка складається з: 20400 грн. - сума боргу; 997,64 грн. - розмір відсотків річних; 10 608 грн. - індекс інфляції. Згідно з листом Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 61174 від 22.06.2021 року, на примусовому виконанні у Відділі в період з 18.01.2016 року по 01.06.2016 року перебував судовий наказ Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2/357/2426/15 від 05.10.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в сумі 23 326,24 грн (ВП № 49873097). 01.06.2016 року вказане виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII у зв`язку з направленням ВД за належністю до іншого відділу ДВС, а виконавче провадження знищено за терміном зберігання. Відповідно до розрахунку відсотків за користування грошовими коштами, за борговий період з 18.08.2018 року по 18.08.2021 року (останні три роки) 3% річних становить 1 837,68 грн., інфляційні втрати 4 753,20 грн. Позивачем також додано до позову копію паспорта відповідача та довідку про присвоєння їй ідентифікаційного номера. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом отримано відповідь з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , дані станом на 26.08.2016 року, відомості надано 27.09.2021 року. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - стаття 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 3 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається із встановлених судом фактичних обставин у справі, відповідач зобов`язання перед позивачем не виконала. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію, як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу). Правовий аналіз вказаних положень дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів (відомостей) на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення вказаних сум у заявленому розмірі, отже позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved