Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

15 листопада 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначала, що 28 червня 2021 року вона звернулась до Відділу примусових виконань рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відділ) із запитом про надання публічної інформації, а саме: чи відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №580/511/20, виданого 28 серпня 2020 року Черкаським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області проведено перерахунок та виплату [PERSON] з 05 березня 2019 року до 03 вересня 2019 року (включно) 100 % суми підвищення пенсії з урахуванням раніше проведених виплат; чи відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №580/511/20, виданого 28 серпня 2020 року Черкаським окружним адміністративним судом на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі № 580/691/21. Чи відкрите виконавче провадження за виконавчим листом №712/8548/20, виданим на виконання рішення Сосновського районного суду м. Черкас від 19 листопада 2020 року №712/8548/20. Відповідь була надана тільки після подання позовної заяви . Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у справі №580/6114/21 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Відділу щодо недотримання встановленого законом строку надання відповіді на запит від 28 червня 2021 року. Зазначає, що протиправною бездіяльністю Відділу позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у стражданні та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій Відділу. Вказує, що моральні страждання посилювались також і тим. що вона є особою з інвалідністю ІІ групи. На підставі наведеного, позивач просила стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку через Державну казначейську службу України на її користь завдану моральну шкоду в сумі 1 000 000 грн. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 26 січня 2022 року від Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що позивач не довела факт завдання їй моральної шкоди належними та допустимими доказами. Також позивач не довела причинно-наслідкового зв`язку між моральними стражданнями та діями третьої особи. Крім того, не зрозуміло, з яких підстав позивач зазначала, що моральна шкода, завдана їй внаслідок неправомірних дій відповідача, враховуючи те, що в якості відповідачів позивач визначила Державу Україна в особі Міністерства юстиції України та Державну казначейську службу України. При цьому, в даному випадку, відповідачі не є ані суб`єктами розгляду запиту позивача, ані учасниками спірних правовідносин, ані особами, які порушили права та законні інтереси позивача і в матеріалах справи відсутні докази протилежного. А відтак, Міністерство юстиції України не є органом державної влади, яким завдано шкоду позивачу. Таким чином, залучення Держави України в особі Міністерства юстиції України у якості відповідача у даній справі є необґрунтованим та безпідставним. 30 листопада 2021 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року підготовче провадження закінчено та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні представник Міністерства юстиції України проти задоволення позову заперечувала, просила про відмову в його задоволенні. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, наявні в справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Суд установив, що позивач звернулася до Відділу із запитом про доступ до публічної інформації щодо надання інформації про стан виконання виконавчих листів № 580/511/20 та № 712/8548/20. 05 липня 2021 року відповідач направив на адресу позивача лист № 4.3-36/6378 щодо виконання рішень суду по справах №3580/511/20 та №712/8548/20. Повторно вказану відповідь на запит відповідач направив на електронну адресу позивача 03 вересня 2021 року. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року в справі № 580/6114/21 задоволено позов [PERSON] до Відділу. Визнано протиправною бездіяльність Відділу щодо недотримання встановленого законом строку надання позивачу відповіді на запит від 28 червня 2021 року. Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Так, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Києва) зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ідентифікаційний номер [NUMBER] . Звертаючись до суду з позовом, позивач указувала на те, що внаслідок неправомірних дій Відділу, які полягають у невчасному наданні відповіді на її запит, останній завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в сумі 1 000 000 грн.4позивач вказувала на е, що 15602 Відповідно до п. 1 Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 20 квітня 2016 року № 1183/5 відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, є структурним підрозділом та підпорядковується міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України через відповідні управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, належним відповідачем у даній справі є відповідний відділ державної виконавчої служби та міжрегіональне управління Міністерства юстиції України. Так, позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним, недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідно до частини другої статті 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Позивач у цій справі клопотань про заміну відповідачів належними відповідачами чи про залучення до участі у справі інших осіб як співвідповідачів не заявляв. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Зважаючи на викладене та в зв`язку з тим, що позов подано до неналежного відповідача, відсутні клопотання позивача щодо залучення у справі належного відповідача чи заміни неналежного відповідача на належного, того, що суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вона має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.

Outcome: dismissed