Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

19.05.2021 р. [PERSON] звернувся до Васильківського міськрайоного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Київській області з позовом, яким просить суд: скасувати обтяження нерухомого майна [PERSON] , [INFO] , у вигляді арешту нерухомого майна та заборони його відчуження, накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції № 385/12 від 18.03.2009 р., що зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 18.03.2009 р. № 7235351; скасувати обтяження нерухомого майна [PERSON] , [INFO] , у вигляді арешту нерухомого майна та заборони його відчуження, накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції № 385/12 від 18.03.2009 р., що зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 18.03.2009 р. № 7235412 (спеціальний розділ); скасувати обтяження нерухомого майна [PERSON] , [INFO] , у вигляді арешту нерухомого майна та заборони його відчуження, накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції від 03.07.2014 р., що зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 03.07.2014 р. № 7235514 (перенесено із запису 6206073). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2021 р. провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. 20.01.2022 р. ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, натомість подав до суду заяву, якою просив розгляд справи провести у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань, відзив на позовну заяву до суду не направив. Суд на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність вказаних сторін. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За змістом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Як вбачається з матеріалів справи, а саме Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 03.07.2014 р. старшим державним виконавцем Відділу ДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області Єщенко Ю.І. винесено постанову про арешт майна [PERSON] номер запису про обтяження 7235514, що перенесено із запису 6206073. Також 18.03.2009 р. постановою Відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції № 385/12 накладено арешт нерухомого майна [PERSON] номер запису про обтяження 7235351 та 7235412 (спеціальний розділ). Листом Васильківського міськрайонного відділу ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) від 29.04.2021 р. повідомлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виявлено обтяження № 7235351 та № 7235412 на [PERSON] , підстава для державної реєстрації постанова серія та номер: ДВС Васильківського МРУЮ № 385/12 від 18.03.2009 р. Виконавчі документи зберігаються протягом трьох років, тому надати копії матеріалів виконавчого провадження є неможливим. Листами Васильківського міськрайонного відділу ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) від 13.05.2022 р., 03.02.2022 р. надіслано копію виконавчого провадження № 43072626 з виконання виконавчого листа № 757/15198 від 28.10.2013 р., виданого Печерський районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 2258,08 грн. З листа вбачається, що виконавче провадження № 43072626 завершено. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. На підставі наведеного суд приходить висновку, що на даний час виконавчі провадження закінчені. Наявний арешт порушує права позивача, так як він не має можливості розпоряджатися майном. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна органом державної виконавчої служби можливе в разі отримання державним виконавцем рішення суду про скасування заходів забезпечення позову, раніше застосованих судом у відношенні даного майна. Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішення, встановлених цим Законом, не упереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання. Згідно вказаного Закону України державний виконавець зобов`язаний використовувати наданні йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, він знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Тобто, законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке накладено арешт. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. У матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, яке належать на праві власності [PERSON] . На час розгляду справи виконавчих проваджень по відношенню [PERSON] у відділі ДВС не перебувають, що вказує на незаконність перебування майна під арештом, однак унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його прав шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved