Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09.04.2008 в загальній сумі 22070 грн. 03 коп. станом на 26.10.2021. Заборгованість складається з 2350,11 грн. - тіла кредиту та 19719,92 грн. - відсотків. Також позивач просив стягнути з відповідача у відшкодування понесених витрат по оплаті судового збору 2270. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що при укладенні договору з відповідачем сторони керувались положеннями ч.1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив, що проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши відповідну заяву між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком було відкрито картковий рахунок із кредитним лімітом та відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 3000 грн. Таким чином, позивач зазначає, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач в порушення договірних зобов`язань зобов`язання за вищевказаним договором не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 22070 грн. 03 коп. станом на 26.10.2021. Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Сторони належним чином повідомлені про те, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з їх викликом. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, подав заяву в якій просив слухати справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідач [PERSON] 09.04.2008 року підписала Заяву про надання їй кредиту у розмірі 3 000 грн. із базової процентною ставкою за кредитом - 2% на місяць на залишок заборгованості, щомісячною комісією 3,5 % та щомісячним платежем 420 грн. Приміткою до даної заяви визначено, що щомісячний платіж має складати 14% від суми затвердженого кредитного ліміту, які необхідно вносити не пізніше 25 числа місяця на номер карти, зазначених в анкеті. (а.с. 11). Позивачем надано також витяг з умов та правил надання банківських послуг зі змінами, які не підписані відповідачем (а.с.12-21). Позивачем надана довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н) з якої вбачаються операції старту карткового рахунку 09.04.2008 та встановлення кредитного ліміту в розмірі 3000 грн., 06.04.2020 кредитний ліміт анульований (а.с.10). З довідки позивача вбачається, що відомості щодо видачі кредитних карток [PERSON] відсутні. Отже відповідач не отримувала будь-яких кредитних карток (а.с.9). Згідно з наданим банком розрахунком за період з 09.04.2008 по 26.10.2021 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 26.10.2021 року становить 22 070 грн. 03 коп., з яких: 2 350 грн. 11 коп. - тіло кредиту, 19 719 грн. 92 коп. - відсотки (а.с.4-8). Одночасно згідно виписки рахунку [PERSON] за договором № б/н, складеної станом на 29.10.2021 вбачається здійснення операцій за рахунком відповідача, відкритого банком 09.04.2008 №99922222209899693. Так, з виписки вбачається, що відповідач [PERSON] 09.04.2008 отримала кредитні кошти у розмірі встановленого кредитного ліміту 3000 грн. одноразово, в подальшому лише поповнювала рахунок, а банком нараховувались відсотки, комісії, здійснювалось списання коштів та автоматичне погашення заборгованості (а.с.31-34). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст.1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У даній справі сторони строк договору окремо не визначили, однак визначили, що повернення кредиту здійснюється щомісячно платежем у розмірі 420 грн не пізніше 25 числа місяця. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, тобто неправомірного користування грошовими коштами, врегульовані ст.625 ЦК України. Проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима. Позивач просив суд стягнути відсотки, визначені умовами заяви від 09.04.2008, що підтверджується розрахунком заборгованості з якого судом встановлено, що відсотки банком нараховувались з часу отримання кредитних кошів 09.04.2008 по 28.06.2019 року, тобто більш ніж за десять років. Крім того, згідно розрахунку заборгованості відповідачем [PERSON] не здійснювалося погашення заборгованості за наданим кредитом. Разом з цим, з виписки рахунку [PERSON] за договором судом встановлено, що надходження на рахунок відповідача становили 9 544,83 грн. Так, [PERSON] отримавши 09.04.2008 кредитні кошти в розмірі 3000 грн. лише в липні три рази внесла кошти на загальну суму 1150 грн. на погашення заборгованості за кредитом. За період з серпня 2008 року по жовтень 2015 року відповідач не вносила коштів на погашення заборгованості. Отже, відповідач з серпня 2008 року допустила прострочення зобов`язання з повернення чергового щомісячного платежу у 420 грн. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, який умовами укладеного 09.04.2008 договору не визначений. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом не може бути абсолютним. Враховуючи відсутність домовленості сторін щодо строку кредитування, суд вважає, що з часу прострочення позичальника права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за наданий кредит, а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Вимоги про стягнення коштів на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивачем не заявлено, а відповідно до розрахунку заборгованості здійснено нарахування відсотків, визначених договором від 09.04.2008 по 28.06.2019 року. Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що відповідачем не спростовані доводи позивача щодо отримання та не повернення кредитних коштів (тіла кредиту) у сумі 2350,11 грн., однак доказів наявності заборгованості за відсотками та їх суми позивачем суду не надано. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача підлягає стягненню 2 350 грн. 11 коп. - заборгованість з тіла кредиту, у стягненні відсотків у розмірі 19719 грн. 92 коп. суд відмовляє за недоведеністю. Відповідно до ст. ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам - 241,72 грн.

Outcome: partial