Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

В січні 2020 року позивач звернувся до суу з позовом, в якому просив визнати недійсним договір довічного утримання від 01.02.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №64, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Біцюк Тетяна Євгенівна . В обгрунтування позову посилався на те, що після смерті свого батька [PERSON] він знайшов у його квартирі договір довічного утримання від 01.02.2018 року. У договорі в графі відчужувач підпис виповнений нібито його батьком та заначено його прізвище, ім`я та по батькові. Договір складений українською мовою на 6-ти аркушах. Проте батько не вмів читати та писати українською мовою та ніколи цього не робив, отже його підпис та напис на договрі йому не належить. В повідчувальному написі на договрі не зазначено нотаріусом, що текст документу перекладався у письмовій чи усній формі на російську мову, що свідчить про те, що волі покійного на укладання саме цього договру саме з такими умовами - не було. Також позивач вважає, що зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства - адже договір довічного утримання являє сособою не лише здійснення матеріального забезпечення, а й догляду за особою, яка його потребує . Відповідач [PERSON] є сторонньою особою , ніхто з родичів та сусідів його ніколи не бачив. Батько постійно перебував під опікою родичів, ніеоли не потребував догляду сторонніх осіб, до останніх днів свого життя самостійно міг прибрати за собою та годувати себе, неодноразово наголошував, що квратиру хоче подарувати онукам . За останні роки у них з батьком були довірительні стосунки і батько ніколи не натякав йому, що має намір укласти договрі про догляд за ним і тим паче відчудити квартиру, анаполягав, щоб квартира стала після його смерті подарунком онукам. Крім того, перебуваючи у похилому віці його батько на момент підписання договру йому було 83 роки, просто не міг самостійно прийняти таке рішення без обговорення зазначеного з ним та іншими членами родини. Також ним встановлено, що відповідач відноситься до Фонду допомоги Олени Орехової, який вже неодноразово потрапляв до поля зору правоохоронних оргаів, як організація, що займається шахрайськими діями відносно квартир одиноких літніх людей. Що також підтверджує, що оскаржуваний правочин не відповідає моральним засадам суспільства. Визнання вказаного правочину недійсним поновить його право як спадкоємця першої черги на отримання спадщини. У вересні 2020 року представником відповідача адвокатом Цисар І.О, надано відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову за його недоведеністю. Ззаначає, що є очевидним, що громадянин України [PERSON] , який народився [INFO] у селище Братське Братського району Миколаївської області, тобто на території України, в місцевості, де більшість населення історично є україномовними, ще з диинства мав добре знати та вільно спілкуватися українською мовою. При посвідченні оспорюваного догвору приватним нотаріусом не було допущено жодного порушення порядку вчинення нотаріальних дій, в самому тексті догвора неодноразово зазначено,що сторонам зрозумілий його текст та що сторони діють за вільним та дійсним власним волевиявленням , що сторони вільно володіли українською мовою. Позивачем не надано доказів того, щ його батько не володів державною мовою або не розумів її в обсязі, остатньому для спілкування , атакож особою, яка мала певні вади. Всі твердження позивача є лише припущеннями, не підтвердженими жодними доказами. Ухвалою суду від 29.01.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання договору довічного утримання недійсним. Ухвалою суду від 29.01.2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову - задоволено. Накласти обтяження у вигляді арешту на квартиру [ADDRESS] - до набрання судовим рішенням по справі законної сили. Заборонити укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням вищевказаного нерухомого майна. Ухвалою суду про забезпечення доказів від 28.09.2020 року клопотання представника позивача - адвоката Чуб Т.В задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Постарніченко Наталії Володимирівни, завірену належним чином копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Витребувано оригінал договору довічного утримання від 01.02.2018 року у приватного нотаріуса ММНО Біцюк Т.Є Ухвалою суду про забезпечення доказів від 05.11. 2020 витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Біцюк Т.Є. завірену належним чином копію оригіналу договору довічного утримання від 01.02.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . зареєстрований в реєстрі за №64. Протокольною ухвалою суду від 01.12.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- приватного нотаріуса ММНО Біцюк Т.Є. та продовжено перерву в підгоготовчому провадженні. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, просив пр його задволення. Судуд пояснив, що батько проживав в спірній квартирі з 1987 року, завжди самостійно оплачував комунальні послуги, мав хорошу пенсію і не потребував додаткового грошового забезпечення. Сам він частково розуміє українську мову, а батько її не розумів, ніколи не говорив українською і навіть дратувався, коли чув цю мову. Вважає,що батька ошукали , адже у них були прекрасні стсоунки і він не міг передату квратиру сторонній особі. Батько ніколи не говорив, що уклав якійсь договір чи отримав від когось кошти. Після його смерті вони знайшли в квартирі дуже багато листування батька з шахраями, де він сподівався на виплату грошового призу чи спадщини з-за кордону, які йому обіцяли якісь особи., атакож придбава через замовлення поштою якісь непотрібні речі, БАДи. Де він знаходив цих людей невідоом, скоріше за все в рекламних розсилках в журналах та газетах. Представник позивача адвокатка Чуб Т.В. підтримала вимоги позову з виклдаених у позові підтсав, посилаючись на невідповідність укладеного договру внутрішній дійсні волі відчужувача та відсутність взагалі потреби [PERSON] у сторонньому догляді та грошовому забезпеченні. Представник відповідача адвокат Цисар І.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з виклдаених у відзиві та додаткових письмових поясненнях підстав. Зазначив, що твердження позивача,що його батько, який народився , навчався і довгий час проживав в селищі Баштанського району, все життя прожив в Україні , не розумів українську мову- це виключного припущення, яке не підтверджено жодними доказами. Тим більше, що такі обставини повинен був перевіряти нотаріус при посвідченні договору. У своїй письмовій промові ві судових дебатах зазначив, що надані позивачем докази не доводять того, що [PERSON] , у 2018 році не володів українською мовою, а є лише його припущенням. Також зі змісту оспорюваного правочину вбачається,що нотаріусом було перевірено дійсне волевиявлення сторін та володіння ними українською мовою. крім того, в судовому зщасіданні сам позивач підтвердив,що на договрі підпис та напис зроблено власноруч його батьком. В судовому засіданні приватний нотаріус Біцюк Т.Є. заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що [PERSON] особобисто був присутній при складанні та посвідченні договру, чітко висловиви свій намір про укладення договру саме довічного утримання на таих умовах. Сумнівів у його дієздатності та здатності розуміти значення своїх дій у неї не виникало. Вона особисто звертала його увагу на те, що договір не преедбачає надання допомги у догляді, а лише шгрошове забзпечення, про що відчужував усвідломлював і наголосив, що саме такі умови його влаштовують. Нею було роз`яснено і наслдіки укладення такого правочину і вони були зрозумілі сторонам. Жодних зауважень щод складання договору на українській мові від сторін не надходило. Більш того, якщо сторони заявляютиь, що вони не розуміють державну мову - нею одразу здійснюється щонайменше усний переклад договору на російську мову на прохання сторін, вони також можуть залучати перекладача. [PERSON] про таке заявлено не було, він сам розписався і в договорі, і в двох нотаріальних заявах власноруч і на українській мові. [PERSON] , був ознайомлений з договором, читав його, йому було вручено його примірник до підписання. Він прийшов до нотаріальної контори разом з [PERSON] , було видно, що вони знайомі, але наскільки давно вона не з`ясовувала. Нею було посвідчено правочин у чіткому дотриманні до вимог законодавства, ретельно з`ясовано дійсне волевиявлення сторін і чи відповідають умови догвору їх намірам і чи розуміють вони ці умови. Таким чином, приватний нотаріус стверджує, що під час складання, ознайомлення зі змістом оспорюваного договру у [PERSON] не виникло жодного питання щодо викладення договору українською мовою або складності під час його прочитання , крім того, він, як громадянин України не висловлював жодного побажання щодо перекладу тексту договору з української мови на російську мову. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. У справі, яка розглядається, предметом позову є розірвання нотаріально посвідченого договору довічного утримання та застосування правових наслідків такого розірвання визначених частиною першою статтею 756 ЦК України. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків (пункт 3 частини другої статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Матеріалами справи підтверджується, що позивач є сином [PERSON] . який помер [INFO] . Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі 016.01.2020 року приватним нотаріусом Постарниченко Н.В, заведена спадкова справи № 1/2020 після смерті [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 1/2020 до майна померлого [PERSON] , вбачається, що позивач як єдиний спадкомець вчасно звернувся до привтного нотаріуса з зщаявобю про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . 15.07.2020 року [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за закном після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з депозитних вкладів в банківських установах, на загальну сум 1294 грн та 960,17 доларів США. Судом встановлено, що 01 лютого 2018 року між [PERSON] ,., 1935 року народженння, з однієї сторони, та відповідачем [PERSON] , який проживає в м.Севередонецьк Луганської області, з другої сторони, був укладений Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Біцюк Т.Є.. за реєстровим номером № 462. Відповідно до п. 1 вказаного Договору [PERSON] (відчужувач) передає у власність, а [PERSON] (набувач) зобов`язується прийняти у власність квартиру , що знаходиться в [ADDRESS] , взамін чого [PERSON] зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням (доглядом) довічно на умовах, встановлених цим Договором. Згідно із умовами п. 7 Договору набувач зобов`язується довічно утримувати [PERSON] , тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задволення його життєвих потреб. Сторони домовились, що грошове утримання загалом складається з первинного одноразового платежу у розмірі 50 000 грн , та щомісячних платежів у розмірі 1100 грн. на місяць, які будуть надаватися відчужувану щомісячн шляхом банківсього або поштвого перказу або готівкою під розписку. Крім того, набувач зобов`язався щомісячно разом з грошовим утриманям або окремо сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені. До оплачуваних комунальних послуг належать: плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (холодна вода до 8 куб.м.) та електроенергія в обсязі до 150 кВт, абонентська плата за телефон (крім міжнародних і міжміських розмов) та за послуги соціального пакету кабельного телебачення, стаціонарний телефон ( крім міжміських, міжнародних дзвінків та розмов з мобільними операторами, оплата домофону. У випадку виникнення в майбутньому потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду відчужувач самостійно , на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення чи догляду. Відчужувач самостійно на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення в межах щомісячних платежів , отриманих за умовами цього Договору. Також набувач зобов`язується здійснити поховання відчужувача квартири після смерті відчужувача, або компенсувати вартість ритуальних послуг особі, яка здійснила поховання, у разі неможливості здійснити поховання набувача самостійно через поважні причини. Як встановлено договором, грошове утримання повинно виплачуватись, починаючи з моменту укладення Договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця поштовим переказом за адресою, або на руки під розписку, або на вказаний банківський рахунок. Сума грошового утримання підлягає індексації у порядку, встановленому чинним законодавством. Несвоєчасна сплата індексації не вважатиметься істотним порушенням умов договору. в разв зміни способу отримання щомісячного грошового утримання відчужувач зобов`язаний письмово про це повідомити набувача за адресою проживання. Одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 50 000, 00 грн., які відчужував отримав повністю від набувача при підписанні цього договору - п.9 Договору. Згідно п.10 договору відчужувач свідчить, що визначене сторонами щомісячне грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінногота якісного життєвого рівня відчужувача та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами цього договору. При надходженні грошового переказу на поштове відділення за місцем проживанняч відчужувача коштів відповаідно до умов договру зобовязання набувача за цим договром за відповідний місяць вважаються виконаними в повному обсязі.у рахі неотримання відчужуваачем грошового переказу набувач має право отримати його після повернення та взяти ці кошти на відповідальне зберігання. Згідно п. 13 Договору істотними умовами вважається сплата щомісячних платежів, первинний одноразовий грошовий платіж , похолвання відчужувача або компенсація ритуальних послуг особі, яка здійснила поховання і довічне право відчужувача на проживання у вказаній квартирі. Разом з правом проживання в квартирі відчужувач бере на себе обовязки щодо зберігання та підтримання в належному стані .Відчужувач несе повну відповідальність за шкоду, спричинену його діями третім особам в процесі використання квартири. Згідно п. 18 Договору нотаріусом роз`яснено сторонам положення чинного законодавства щодо поорядку укладення договорів довічногог утримання , підстав та наслідків визнання їх недісними.Зміст зазначених положень закону сторонам відомий та зрозумілий. . Згідно п. 25 цього Договору, сторони підтверджують, що Договір не носить характер уявного чи удаваного правочину , відчужувач не перебуває під впливом тяжких обставин, не страждає на психічний розлад ; укладення договру відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим та відповідає їх внутрішній волі; умови договру є зрозумілі та відповідають реальній домовленості сторін; текст договору прочитано та схвалено ними до його посвідчення ; договорі не приховує іншого правочину і спрмований на настання наслідків, які обумовлені у ньому. Витрати, що пов`язані з оформленням цього Договору, здійснюються за рахунок набувача. У п. 31 Договору зазначено, що текст договору до підписання прочитаний сторонами вголос, кожною окремо. Після прочитання догвору сторони підтвердили нотаріуссу, що його зміст повністю відповідає їх дійсним намірам. В п. 33 Договору окремо жирним шрифтом виділенно, що відчужувач та набувач свідчать, що вільно волдіють українською мовою, однаково розуміють значення , умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать їх особисті підписи. Договір підписаний відчужувачем " [PERSON] " - українською мовою власноруч. Доказів того, що підпис та напис на договорі написано не відчужувачем , а іншою особою - позивачем суцду не надано. Також з пояснень приватного нотаріуса Біцюк Т.Є. слідує, що [PERSON] , в її присутності, після перевірки його особи власноруч самостійно підписався в договорі на написав своє прізвище, ім`я та по батькові. Також в матеріалах справи міститься копія Договору супроводження догвору довічногоу тримання від 01.02.2018 року , укладеного між громадською організацією "Фонд допомоги Олени Орєхової! (виконавець) та [PERSON] (клієнт), за яким виконавець зобов`язується надати юридичні та інші фніормаційно-консультаційні послуги, пов`язані з виконанням догвору довічного утримання , укладеного між клієнтом та [PERSON] відносно об`єкту нерухомості - квартири за адресою [ADDRESS] . Також позивачем до матеріалів справи надано посвідчення про проходження [PERSON] навчання та військової служби за 1950-1960 роки, які видані на російській мові. Також наано листування [PERSON] , з з певними організаціями щодо отримання головного грошового виграшу та отримання спадщини після оосби, яка проживає в передмісті [PERSON] , Лондон ( також складені російською мовою). Згідно довідки № 151 від 02.02.2018 року лікаря-психіатра МОПЛ № 1 , виданої на підставі звернення заявника [PERSON] , він пройшов 02.02.2018 року психіатричне обстеження та на момент огляду розладів психіки та поведінки не виявлено. Довідка видана для пред`явлення в нотаріальну контору. В судовому засіданні допитана в якості свідків [PERSON] , який є знайомим [PERSON] , з 1987 року і дуже добре з ним спілкувався, та [PERSON] ,, яка а є сусідкою батька позивача, суду пояснили, що [PERSON] проживав в квартирі один, мав добрі стосунки з сином та невісткою, які приходили до нього та допомагали. На теперішній час в квартирі ніхто не не проживає, квратира закрита. Про те, що він уклав договір про відчуження квартири, тим більше такий договір, він нікому не говорив, як і не казав про те, що отримує якісь додаткові гроші. Він був самостійний, повністю сам себе обслуговував. Він читав і газети, і дивився телевізор, цікавився новинами. Дійсно не любив, коли з ним спілкуються українською мовою, але вони не помічали, що він не розуміє українську мову, коли до нього зверталися українською. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 744 ЦК Українивстановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Згідно ч.ч.10-13 ст. 44 ЗУ «Про нотаріат» в редакції, чинній на момент укладення спірного правочину, нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Крім того, за п. 9 Глави 1 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (в редакції на момент спірних правовідносин) мова нотаріального діловодства визначається відповідно до ст. 15 Закону України «Про нотаріат». Якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі. Особа, що не володіє мовою, якою виготовлений документ, підписується тією мовою, яку вона знає. На підставі ст. 15 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Мова нотаріального діловодства визначається статтею 16 Закону України "Про засади державної мовної політики". Згідно ст. 16 вказаного Закону, Нотаріальне діловодство в Україні здійснюється державною мовою. Якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не володіє державною мовою, за її заявою тексти оформлюваних документів мають бути перекладені нотаріусом або перекладачем мовою, якою вона володіє. Пунктом 10 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться нотаріальне діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі. Главою 6 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції станом, яка діяла на час посвідчення оспорюваного договору), визначено, що нотаріус зобов`язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Згідно з положеннями ч.ч.1- 3,5 та 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, позивач, у відповідності до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, не довів, що [PERSON] не знав та не розумів української мови, а рукописні записи від його імені вчинені іншою особою, і що укладення оспорюваного договру не відповідало його волевиявленню. Згідно із частиною шостою статті 81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Навпаки, судом встановлено, що [PERSON] , можливо і не любив українську мову і в повсякденному житті користувався російською мовою, однак розумів її, міг читати українською мовою, що також підтверджується поясненнями приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Біцюк Т.Є., яка посвідчувала заповіт, та які цілком спроможними та послідовними; поясненнями свідків з боку позивача також не підтверджується факт того, що [PERSON] не розумів української мови та не міг читати на українській мові. Також, як пояснила суду приватний нотаріус Біцюк Т.Є., що в 2018 році вона зазвичай спілкувалася з клієнтами і російською мовою. Суд додатково враховує, що [PERSON] народився в України, прожив все життя в Україні, отримав середню освіту в Україні, є громадянином України - отже твердження, що він не розумів української мови не є спроможним. Положення статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі закону або рішення суду, яке набрало законної сили. Крім того, суд звертає увагу на те, що із оспорюваного договору вбачається, що при укладені договору, сторони попередньо були ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчинені правочинів вимог закону, усвідомлювали природу правочину та значення своїх дій, перебували при здоровому розумі та ясній пам`яті, діяли добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, зміст його відомий, підписаний, як свідчення про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню сторін договору. Сам текст договору викладено чітко, однозначно, без можливості двоякого розуміння його змісту. Доказів того, що оспорюваний договір суперечить моральним засадам суспільства - позивачем сдуу не надано. Відчужувач за твердженнямсамого позивача до своєї смерті не потребував стороннього догляду, забезпечував свою життєдіяльність самостійно, отже відсутність у мов оспорюваного договору щодо надання [PERSON] , догляду з боку набувача - не порушувало його прав. Супроводження оспорюваного договору Фонду допомоги Олени Орєхової ( згідно сайту фонду - основний напрямок роботи Фонду допомоги Олени Орєховою - допомога в підписанні договорів довічного утримання (з грошовим утриманням або на умовах догляду), а також інших договорів, які дозволяють людям похилого віку - власникам нерухомості - отримувати довічний дохід від своєї квартири, мешкаючи в ній і користуючись нею , як і до підписання договору) - не свідчить про те, що такий договір суперечить моральним засадам сусупільсва. Враховуючи вище викладене та те, що при складанні договору порушень щодо його оформлення та посвідчення, передбачених статтею 745 Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України судом не встановлено, суду позивачем не доведено обставин відсутності волевиявлення відчужувача щодо укладання договору на користь відповідача, тому підстав для визнання договору недійсним - з визначених позивачем підстав не вбачається, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача судовий збір.

Outcome: dismissed