Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ПП «КП «Міжгір`я» (далі - відповідач) про стягнення майнової шкоди у розмірі вартості майнових паїв. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач є власником майнового паю, виділеного в натурі зі складу пайового фонду КСП «СКВ Міжгір`я» та в подальшому реорганізоване в ПП «КП «Міжгір`я», що є його правонаступником. На загальних зборах співвласників КСП «СКВ Міжгір`я» прийнято рішення про виділення в натурі зі складу майна пайового фонду підприємства, - майно 295 громадянам, в тому числі і позивачу. При цьому відповідачем не надано позивачу список переліку майна з уточненим переліком необоротних активів пайового фонду реорганізованого КСП «СКВ Міжгір`я». Однак позивачу відомо, що розмір його майнового паю становить 26000,39 гривень, що може підтвердитися матеріалами цивільної справи № 709/2461/18. Крім того, рішенням суду у вказаній цивільній справі підтверджується відсутність майна пайового фонду. На підставі викладеного посилаючись на приписи законодавства позивач просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду у розмірі вартості майнового паю у розмірі 26000,39 гривень; витребувати з архіву Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу № 709/2461/18 для огляду та дослідження матеріалів справи; стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Зобов`язано відповідача у разі невизнання ним позову, у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву. Крім того, відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про витребування з архіву Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільної справи № 709/2461/18 для огляду та дослідження матеріалів справи. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяв чи клопотань із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, та не подано відзиву на позовну заяву. Станом на 10 лютого 2022 року закінчились строки для подання відзиву та відповіді на відзив, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та визначив відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії трудової книжки колгоспника від 25 квітня 1982 року № 1457, що належить позивачу, останній перебував у трудових відносинах, зокрема і з КСП «СКВ Міжгір`я» (а.с. 7-8). Водночас позивачем до позовної заяви не додано будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Так, в рішенні ЄСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року зазначено, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до п.п. 6, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Неприпустимим є витребування і приєднання до справи матеріалів на підтвердження висновків і мотивів рішення після його ухвалення. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином саме на позивача покладений обов`язок довести належними та допустимими доказами завдану йому відповідачем майнову шкоду у розмірі вартості майнових паїв. Водночас позивачем таких доказів суду не надано, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, то в цій частині заявлених вимог також необхідно відмовити виходячи з наступного. Згідно із ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки, рішення по справі прийнято не на користь позивача, то вимога про стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача задоволенню не підлягає. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed