Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

06 травня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь витрати, пов`язані з регламентною виплатою, у розмірі 34025,06 грн., а також судовий збір у розмірі 2270 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13 квітня 2019 року о 08 годині 10 хвилин на перехресті вул. Горбатова та вул. Миру трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Джилі», державний номерний знак [NUMBER] , скоїв зіткнення з автомобілем «Опель», державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим заподіяно майнову шкоду. Відповідно до постанови Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2019 року по справі № 219/4327/19, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до інформації МТСБ, на момент настання ДТП відповідач не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку із чим МТСБУ прийняло рішення здійснити регламентну виплату на користь потерпілої особи у розмірі 32425,06 грн., яка була здійснена МТСБУ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 17 квітня 2019 року від [PERSON] , звіту № 27/19 від 12 травня 2019 року про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) «Опель», державний номерний знак [NUMBER] . Таким чином, вважає, що відповідач повинен сплатити загальну суму боргу разом з витратами на врегулювання справи (збір документів) у розмірі 34025,06 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні ДТП, зобов`язана відшкодувати позивачу в порядку регресу завдану шкоду разом з витратами на врегулювання справи (збір документів) у розмірі 34025,06 грн. У зв`язку із викладеним, позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. 07 жовтня 2021 року у справі ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог (а.с. 57-58), яке за заявою відповідача [PERSON] ухвалою суду від 23 листопада 2021 року скасоване та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 10 лютого 2022 року на 12 годину 45 хвилин (а.с. 78). Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, явку свого представника у судове засідання не забезпечив. У позовній заяві позивач просив розглянути справу без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їх участі та підтримання доводів, викладених у заяві про перегляд заочного рішення. Згідно зі ст. 223 ЦПК України, їх неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 13 квітня 2019 року о 08 годині 10 хвилин у м. Бахмут Донецької області на перехресті вулиць Горбатова та Миру водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Geely-SL», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись вулицею Горбатова, виїхав на регульоване перехрестя з вулицею Миру на заборонений (червоний) сигнал світлофору, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «OPEL ASTRA», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по вулиці Миру на зелений сигнал світлофору. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Таким чином, [PERSON] , порушивши п.п. «е» п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, та його вина у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2019 року у справі № 219/4327/19 (провадження № 3/219/1594/2019), яка набрала законної сили 05 липня 2019 року (а.с. 5). Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, що її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина даної особи. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що саме порушення відповідачем [PERSON] вимог Правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої автомобіль марки «OPEL ASTRA», державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] , отримав механічні пошкодження, тобто вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON] 01 червня 2018 року між ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі якого був застрахований автомобіль «OPEL ASTRA», державний номерний знак [NUMBER] , 2012 року випуску, що належить [PERSON] , та у зв`язку з цим був виданий відповідний страховий поліс № АК/8761824, строк дії договору з 02 червня 2018 року до 01 червня 2019 року, тобто дія договору розповсюджується на дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 13 квітня 2019 року (а.с. 12). За умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована договором. 17 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспорту пригоду та заявою про отримання страхового відшкодування (а.с. 7, 13). Відповідно до звіту № 27/19 від 12 травня 2019 року про оцінку транспортного засобу «OPEL ASTRA» Н 1.6 XER MTA Classic, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту та матеріального збитку на дату огляду 08 травня 2019 року складає 38465,08 грн. (а.с. 14-28). Згідно з наказом МТСБУ № 11643 від 04 листопада 2019 року, було прийнято рішення про виплату [PERSON] 32425,06 грн. за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Наказано Департаменту внутрішнього страхування здійснити заходи для компенсації витрат МТСБУ в добровільному порядку особою, відповідальною за шкоду (а.с. 30). МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі [PERSON] у розмірі 32425,06 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1154574 від 06 листопада 2019 року (а.с. 32). Крім того, МТСБУ понесло затрати у розмірі 1600 грн. на послуги з врегулювання даного спору (а.с. 29). Так, зазначена шкода особисто винуватцем ДТП [PERSON] не була відшкодована потерпілій особі. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] керував автомобілем «Geely-SL», державний номерний знак [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 29 серпня 2018 року і вказаний автомобіль належить його дружині [PERSON] (а.с. 31 зворот). Тобто відповідач [PERSON] керував даним автомобілем на законній правовій підставі. Відповідно до копії посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] від 16 березня 2016 року, [PERSON] є учасником бойових дій (а.с. 68). При цьому, у довідці МТСБУ № 1 від 31 жовтня 2019 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих зазначено інформацію про винуватця: [PERSON] , тип винуватця: пільгова категорія, пільгове посвідчення: серія [NUMBER] (а.с. 31 зворот). Таким чином, станом на 31 жовтня 2019 року позивач знав, що відповідач [PERSON] є учасником бойових дій та має відповідні пільги у зв`язку із цим. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961), який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 39 вказаного Закону встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 вказаного Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. У Рішенні Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року у справі № 7-рп/2014 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 передбачено особливості його застосування у випадках заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод, винуватцями яких є окремі категорії громадян, та обов`язкові умови, за наявності яких певні категорії фізичних осіб вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, а Моторне бюро, відповідно, зобов`язане відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих. Для учасників бойових дій та інвалідів війни, що визначені законом, інвалідів І групи умовою їх страхування є особисте керування належними їм транспортними засобами, а для інвалідів І групи - також і керування належними їм транспортними засобами іншою особою в їх присутності. Отже, особи, наведені у п. 13.1 статті 13 Закону № 1961, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів Моторного бюро із фонду захисту потерпілих. Громадяни України, які є учасниками війни, інвалідами II групи, особами, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеними до I або II категорії, а також пенсіонерами, мають право на зменшення розміру страхового платежу на 50 відсотків у разі дотримання ними обов`язкових умов - особистого керування транспортним засобом з визначеним робочим об`ємом двигуна без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу та належності їм забезпеченого транспортного засобу на праві власності (пункт 13.2 статті 13 Закону № 1961). Аналіз положень статті 13 Закону № 1961 вказує на те, що однією з обов`язкових умов відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є особи, зазначені в її пункті 13.2, є керування транспортним засобом, який належить особам на праві власності, тоді як для осіб, наведених у пункті 13.1 вказаної статті, такою умовою є керування транспортним засобом, який належить учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі. Таким чином, Конституційний Суд України вважає, що згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961 транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо). Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з пунктом 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Так, пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є учасником бойових дій та керував автомобілем «Geely-SL», державний номерний знак [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 29 серпня 2018 року і вказаний автомобіль належить його дружині [PERSON] , тобто відповідач [PERSON] керував даним автомобілем на законній правовій підставі. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо щодо їх достовірності та допустимості, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що положення пункту 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» унеможливлює звернення Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з регресним позовом до власника, водія транспортного засобу, який є учасником бойових дій, тому позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову судові витрати позивача у розмірі 2270 грн. слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed