Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Позивач звернувся із вимогами якими просить суд ухвалити рішення про скасування державної реєстрації права спільної часткової власності на 1\\3 частину житлового будинку [ADDRESS] площею 15,3 кв.м. реєстраційний номер нерухомого майна 774728618220 за [PERSON] . Вимоги мотивовано тим, що правових підстав для наявності прав власності на зазначений об`єкт нерухомості у відповідача не має. Запис щодо такого майна на ім`я відповідача порушує права позивача. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та відповідно без проведення фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач відзиву на позов не подавав, хоча був належним чином та завчасно проінформований про існування даного судового спору. Проаналізував матеріали надані позивачем, а інших суду не надавалось, як і не заявлялось клопотань про їх витребування/забезпечення, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 12 листопада 2015 року щодо 1\\3 частини житлового будинку [ADDRESS] площею 15,3 кв.м. реєстраційний номер 774728618220 право власності зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину законом № 893 виданого 12 листопада 2015 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Павленко П.П. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14 червня 2018 року у справі № 278/771/17 свідоцтво право на спадщину за законом, видане 12 листопада 2015 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Павленко П.П. на ім`я [PERSON] , на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] визнано недійсним. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від чинній на момент виникнення спірних правовідносин державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з нормативним правилом, регламентованим у частині другій ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Проаналізував фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає, що відповідач втратила право власності на зазначений об`єкт нерухомості, оскільки з даного приводу набуло законної сили відповідне судове рішення. Таким чином, фактично відсутні правові підстави для належності майна даній особі. Запис про реєстрацію прав власності наявний у реєстрі має бути приведений у відповідність із актуальними даними щодо такого майна. Наявність відомостей про власника майна в реєстрі у відсутність відповідних та правовстановлюючих документів, порушує права позивача щодо такого майна, а отже позов, суд визнає обґрунтованим. Задовольняючи позов частково суд зазначає, що підстав для задоволення вимог до департаменту у суду не має, оскільки даний відповідач, як встановлено, не порушував прав позивача. Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial