Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивач, звернулась до суду із позовом 01.09.2021року, про стягнення на її користь з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 50794,01 гривні, середнього заробітку за час затримки розрахунку по день винесення рішення. В обґрунтування позову зазначає, що вона з 11.04.2005 року по 19.07.2021 року перебувала у трудових відносинах з ДП «Центр державного земельного кадастру», а саме працювала на посаді бухгалтера 2-ї категорії в Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру». Під час перебування у трудових відносинах було нараховано, але не виплачено заробітну плату в сумі 50794,01 гривню, про що свідчить наданий за місцем роботи розрахунковий лист. 19.07.2021 року була звільнена з посади, у зв`язку із ліквідацією підприємства. Наказом про звільнення було передбачено сплату вихідної допомоги, відповідно до ст.44 КЗпП України та компенсації відпустки за 110 календарних днів. В день звільнення вона була повідомлена про розмір заборгованості в сумі 54228,44 гривні, а також, вже після звільнення, їй було виплачено суму в розмірі 3434,43 гривні. Залишок невиплаченої суми складає 50794,01 грн. Також, оскільки остаточний розрахунок не був проведений, просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку, по день винесення рішення. Відповідно до Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року наводила власний розрахунок середнього заробітку, що склав 533,26 гривень, виходячи із обчислення заробітку за травень та червень 2021 року. Просила також врахувати, що в силу ст.ст.95, 96 ЦК України філія хоча і є відокремленим підрозділом, але продовжує залишатись складовою частиною юридичної особи, власною юридичною правосуб`єктністю і правоздатністю не наділена. Тому, вважала, що відповідальність за дії філії, представництва повинна нести юридична особа, що їх утворила. Ухвалою судді від 02.09.2021 року визначено вказану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України. У наданий в ухвалі час від сторін заперечень проти розгляду справи у спрощеному провадженні не надходило. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач позовну заяву з додатками отримав, що підтверджується матеріалами справи. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк, відповідно до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, подано відзив. Із змісту відзиву вбачається, що Харківська регіональна філія ДП «Центр ДЗК», де працювала позивач бухгалтером 2с категорії відділу бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності знаходиться в стані припинення. Позивач особисто до відповідача, юридичної особи, з приводу виплати заборгованості, не зверталась, про наявну заборгованість відповідачу стало відомо лише після отримання ухвали про відкриття провадження. На момент підготовки відзиву у відповідача відсутні первинні документи, на підставі яких можливо сформувати довідку про розмір нарахованої та невиплаченої заробітної плати, довідку про середній заробіток, а тому, сторона відповідача не має можливості ані підтвердити, ані спростувати наявність чи відсутність заборгованості. Просили не приймати у якості доказу наданий позивачем, як додаток, розрахунковий лист, оскільки він не має обов`язкових реквізитів, не містить реєстраційних номерів, дат, підписів, даних про особу, що підготувала та видала цей документ. Окрім того, просили, враховуючі судову практику, постанову Великої Палати Верховного суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18) в частині визначення розміру середнього заробітку. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Позивачем відповіді на відзив у встановлений процесуальним законом строк не подавалось. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, встановив наступне. Позивач [PERSON] , з 11.04.2005 року по 19.07.221 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем, а саме на момент звільнення перебувала на посаді Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». 19.07.2021 року була звільнена у зв`язку із ліквідацією підприємства, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки, копією наказу про прийняття на роботу №34-КС від 08.04.2005 року, копією витягу з наказу про звільнення №24-кс від 19.07.2021 року. Відповідно до копії Наказу №27 від 06.04.2021 року припинено Харківську регіональну філію, шляхом її ліквідації, затверджено план заходів з припинення Філії, утворено комісію з припинення Філії, встановлено строк для ліквідації. В тому числі, з плану заходів передбачено проведення впорядкування документації діяльності Філії. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідачем у встановлений ухвалою строк довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, середній заробіток позивачки суду не надано, з посиланням на те, що в розпорядженні відповідача первинні документи відсутні. Враховуючи надану копію наказу про ліквідацію філії, де так само передбачено здійснення заходів щодо впорядкування документів Філії та їх передача до Архіву Центру ДЗК, складання ліквідаційного балансу, судом, повторно, направлена на адресу відповідача ухвала про відкриття провадження у справі, з метою належного виконання в частині надання суду довідки про розмір заборгованості та довідки про середній заробіток позивачки. Відповідачем надано суду заяву про відсутність можливості надати витребувані документи, з мотивів відсутності у відповідача первинних документів щодо нарахування заробітної плати та банківських виписок для визначення факту виплати заробітної плати позивачу. Із змісту копії з витягу з наказу про звільнення №24-кс від 19.07.2021 року, вбачається, що [PERSON] була звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із ліквідацією підприємства, було визначено необхідність провести нарахування та виплату компенсації за 110 днів невикористаної щорічної відпустки, вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, відповідно до вимог ст.44 КЗпП України. Позивачем, при подачі позову, подано копію розрахункового листа, відповідно до якого проведено нарахування окладу по дням за липень 2021 року, компенсації відпустки, премії, надбавки, одноразової матеріальної допомоги, зазначено, що борг організації на кінець місяця складає 54228,44 гривні. При цьому, із зазначеної нарахованої суми вже утримано податки. Позивач посилалась на те, що їй було сплачено частково суму заборгованості в сумі в розмірі 3434,43 гривні, а залишок невиплаченої суми складає 50794,01 грн. Остаточний розрахунок не був проведений. Окрім того, позивачем надано суду Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 23.12.2021 року, із змісту якого вбачається, що з січня по червень 2021 року позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата. Суд приймає до уваги наданий розрахунок, будь-яких доказів на спростування проведення повного та остаточного розрахунку із позивачем відповідачем надано не було. Враховуючи вимоги ст. 12, 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, суд погоджується із доводами позивача щодо наявності заборгованості та вважає доведеним позивачем розмір нарахованої суми. Виключне посилання відповідача на відсутність в його розпорядженні первинної документації, не є підставою для відмови в позові, на думку суду, відповідач мав в розпорядженні достатньо часу та можливість в рамках здійснення ліквідації філії отримати необхідну документацію. Тому, вимоги позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд приймає до уваги доводи позивача в частині того, що остаточний розрахунок при звільненні проведений не був, а тому вона має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку. Оскільки, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Вина власника не виключається при відсутності грошей на розрахунковому рахунку, фінансових труднощах підприємства тощо. В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає період з 20.07.2021 року, наступного дня з моменту звільнення, та по 09.02.2022 року, момент постановлення рішення суду. Відповідачем при подачі відзиву та заяви було зазначено, що надати відповідну довідку немає можливості у зв`язку із відсутністю первинної документації. При цьому, позивачем наведено власний розрахунок середньоденної заробітної плати, із розрахунку за 18 днів травня 2021 року нарахований оклад 10132,00 грн, за 20 днів червня 2021 року нарахований оклад 10132,00 грн, загальна сума доходу за два місяці 20264,00/38 днів=533,26 гривень. Будь-яких доводів щодо спростування наведеного розрахунку позивача відповідачем не надано. Враховуючі надані суду Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, положення вимог Постанови КМУ №100 від від 08.02.1995 року, суд вважає за необхідне самостійно провести розрахунок середнього заробітку позивачки, взявши до уваги 2 останні місяці, що передували звільненню, а саме травень, червень 2021 року, та нараховані суми заробітної плати за ці два місяці. Так, в травні 2021 року відповідно до Відомостей нарахований заробіток 10167,00 грн, робочих днів 18, за червень 2021 року відповідно до Відомостей нарахований заробіток 10250,00 грн, робочих днів 20. Тобто, виходячи із наведеного, середній заробіток складає 10167,00 + 10250,00/18+20= 537,29 грн. Позивач при подачі позову просила стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з дня звільнення по день постановлення рішення суду, період затримки розрахунку за липень 10 днів, серпень 21 день, вересень 22 дня, жовтень 20 днів, листопад 22 дня, грудень 22 дня, січень 19 днів, лютий 7 днів, а всього 143 дня. Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку на момент розгляду справи складає 143 дня х 537,29 гривень = 76832,47 грн. Постановою ВП ВС від 18.03.2020 № 711/4010/13-ц (14-429цс19) зазначено на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Відповідно до Постанови ВП ВС від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. При цьому суд вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку до розміру визначеної суми заборгованості, враховуючи час звернення до суду після звільнення позивача зі спливом майже 1,5 місяця, отримання відповідачем копії позовної заяви та ухвали після відкриття провадження, не з вини відповідача, лише 04.11.2021 року, тобто зі спливом 2 місяців, а тому, вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п. 171.1 ст. 171 та 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства. Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. Відповідно до листа ДФС від 09.06.2016 року № 12817/6/99-99-13-02-03-15 оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, здійснюється звільненому працівнику і не пов`язана з відносинами трудового найму, то такий дохід оподатковується податковим агентом як інші доходи податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 відс. та військовим збором - 1,5 відсотка у місяці його фактичного нарахування. Крім того, особи, які мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені Кодексом податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу (п.п. «б» п. 176.2 ст.176 Кодексу). Суд роз`яснює, що у разі задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в повному обсязі, а вимоги щодо стягнення середнього заробітку частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову як особа з інвалідністю 2 групи, враховуючи задоволення позову частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно від задоволених вимог, виходячи із розрахунку 50794,01 грн сума заборгованості по заробітній платі, 50794,01 сума середнього заробітку, загалом сума до стягнення 101588,02 грн х1% =1015,88 грн.

Outcome: partial