Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягувати з\~\~\~\~\~\~ [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Представник позивача, адвокат Петренко О.В. в судовому засіданні позов підтримав та просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина сторін [PERSON] в розмірі 1/4\~ частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтував тим, що сторони з 02 вересня 2016 року перебували разом у шлюбі від якого в них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням суду від 25 серпня 2021 року шлюб між сторонами розірвано та дитина залишилась проживати разом із матір`ю. Батько, відповідач по справі надає допомогу дитині, проводить з ним час, бере з собою на відпочинок, однак фінансову допомогу позивачці надає не регулярно та не в повному обсязі, який необхідний дитині.\~ Як на підставу для стягнення з відповідач саме 1/4 частини всих його видів заробітку (доходу), представник вказав те, що відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той з батьків з яким проживає дитина, має право звернутись до суду із заявою про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину -1/4 частини заробітку платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину\~ відповідного віку. Таким чином позивач скористалась перебаченим законодавством право та просить суд стягнути з відповідача саме аліменти в розмірі ? частини всих видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідач в судовому засіданні, позов визнав частково, вказав суду, що він готовий сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі від 1 до 3 прожиткових мінімумів доходів громадян. Пояснив суду, що після розірвання шлюбу син [PERSON] дійсно залишилась проживати разом із матір`ю [PERSON] . Вказав на те, що твердження позивачки про те, що він не забезпечує сина всим необхідним та не надає матеріальної допомоги у достаньому розмірі не відповідають дійсності та є такими, що вводять суд в оману і створюють його негативний образ, як батька. Пояснив суду, що він після розірвання шлюбу постійно підтримує зв`язок із сином [PERSON] , він купує йому всі необхідні речі, іграшки, розвиваючу літературу, надає кошти на харчування та інші потреби дитини. Крім того він із сином їздить на відпочинок та окрім того він їздив на відпочинок із бабусею. Вказані факти підтверджуються наданими до відзиву копіями квитків та туристочною путівкою. По мірі можливості він забрає сина до себе в м. Київ та проводить з ним час, ходить на розважальні заходи. Він на постійній основі здійснює матеріальну підтримку свого сина та купує йому всі речі за першою необхідністю. Крім того вказав суду на те, що після розірвання шлюбу він відмовився від 2 земельних ділянок та автомобіля, які були придбані під час шлюбу на користь позивачки, тому твердження про те, що він не утримує сина та надає недостатню матеріальну допомогу не відповідє дійності. Важає, що даний позов було пред`явлено лише через те, що він змінив роботу та зараз отримує досить велику заробітну плату, а тому позивачка хоче в першу чергу забезпечити свої фінансові інтереси, посилаючись на потреби дитини. Як на заперечення проти стягнення з нього на корить позивачки аліментів на утримання сина саме в розмірі 1/4 частини, вказав на те, що на разі його заробітна плата згідно наданої ним довідки в середньому складає близько 50000 грн., відповідно сплачуючи аліменти в розмірі 1/4 частини з нього буде вираховуватись більше 10000 грн., тобто більше ніж 5 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Врахочуючи принцип того, що його колишня дружина повинна нести такий же як і він тягар по утриманню сина то вона також повинна витрачати на нього більш як 10000 грн., що є дуже сумнівним з врахуванням її заробітної плати. Тому вважає, що він не повинен самостійно повністю утримувати дитину та вважає, розмір аліментів, який зазначає позивачка значно завищеним та просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. Суд, вивчивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, вважає що позов\~ підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони з 02 вересня 2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 серпня 2021 року розірвано (а.с.3,5). Від даного шлюбу сторни мають малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 грудня 2017 року. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ст. 150 Сімейного Кодексу України вказує на те, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в\~ ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду Українивід 15 червня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З довідки, виданої виконкомом Березняківської сільської ради № 02-30/818 від 11 жовтня 2021 року вбачається, що позивачка [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] в с. Велика Яблунівка Черкаського району (а.с.10). Відповідно проживаючи разом з дитиною, позивачка має право на отримання аліментів від відповідача, який є її батьком. Факт проживання сина [PERSON] із позивачкою [PERSON] відповідачем визнається, тому відповідно до\~ ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідач [PERSON] не заперечував того факту, що його спільний з позивачкою [PERSON] син проживає разом із матір`ю, однак зауважив, що позивачка про витрачені ним кошти на утримання сина не зазначає, а навпаки зазнає у позові, що він відмовляється від надання фінансової допоги з чим він категорично не згідний. Згідно до частини першої статті 181 Сімейного кодексуУкраїни способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Згідно до ч. 1 ст. 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що на даний час дитина сторін по справі син [PERSON] проживає разом із матір`ю окремо від батька, між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, що є підставою звернення позивачки до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивачка [PERSON] обґрунтувала позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі ? частини всих видів його заробітку (доходу) тим, що вказаний розмір передбачений ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України як такий, що підлягає до стягнення на одну дитину, відповідно саме такий розмір вважає необхідним та обґрунтованим. Ч. 5 ст. 183 СК України зазначає про те, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином із наваденої вище статті вбачається, що розмір аліментів на утримання однієї дитини 1/4 частина визначений лише для заяв про видачу судового наказу. Ч. 3 ст. 181 СК України\~ вказує на те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Таким чином проаналізувавши вище вказані норми законодавства, суд зазначає, що розмір частки який необхідно стягувати зазначено лише для вимог наказаного провадження, а щодо вимог позовного характеру така вказівка відсутня. Відповідач заперечував проти розміру аліментів, які просить стягнути позивачка, оскільки у разі сплати 1/4 частини від його заробітної плати він буде нести практично повністю тягар утримання сина. Оскільки утримання дитини має відбуватись порівно як батьком так і матір`ю, вважає, що аліменти в розмірі 1/4 частини всих видів його заробітку (доходу) не відповідатимуть принципу рівності обох батьків в утриманні сина [PERSON] . Вважає, що аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі від 1 до 3 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку будуть достатніми для нормального проживання та розвитку сина за умови надання такоїж суми на його утримання позивачкою. З довідки про доходи № 29/3.3-3996 від 22 листопада 2021 року виданої ДП «Укроборонсервіс» вбачається, що [PERSON] працює в Державному підприємстві «Укроборнсерівс» на посаді Заступника начальника Управління економіки та фінансів з березня 2021 року (а.с.27). З вказаної довідки вбачається, що відповідач по справі отримує в середньосу за місцяь заробітну плату близько 50 тисяч гривень. Відповідач, як на підтвердження понесених витрат на утримання сина [PERSON] надав до суду копії авіаквитків, копію туристочної путівки, інформацію про иух коштів, копії квитків на залізничний транспорт (а.с.28-31, 34-43,53,58). З наданих відповідачем доказів, дійсно вбачається, що він разом із сином [PERSON] перебував на відпочинку в Арабській Республіці Єгипет, також те, що на ім`я сина стрін по справі [PERSON] було придбано залізничні квитки від м. Київ до м. Кам`янське (в засіданні судом встановлено, що дитина перебувала на відпочинку разом із бабусею). З копії заяви від 12 червня 2021 року вбачається, що [PERSON] , надав згоду на укладення та підписання дружиною\~ [PERSON] договорів дарування та передачу в дар земельних ділянок (а.с.32). З копії товарних накладних вбачається, що відповідачем було придбано для сина диван та іграшки (а.с.60,61,62). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання сина [PERSON] , однак такі документи не можуть бути підставою для визначення розміру аліментів у розмірі, який зазначає відповідач. З довідки про доходи № 319/фес від 06 грудня 2021 року виданої ВЧ [NUMBER] вбачається, що [PERSON] працює у військовій частині [NUMBER] військовослужбовцем (а.с.71). Із вказаної довідки вбачається, що середня заробітна плата позивачки за місяць складає близько 15 тисяч гривень. При винесенні даного рішення суд враховував, що відповідач має задовільний стан здоров`я, його працездатність, те що він не є інвалідом, не має тяжких захворювань (відсутність доказів, які могли б спростувати встановлені дані факти). Суд врахував і майновий стан позивачки, яка також є працевлаштованою, не є інвалідом та не має на утриманні інших дітей. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч. 1,2 ст. 179 СК України). Таким чином, сторони по справі мають рівний обов`язок по утриманню їх спільного сина та повинні в рівних частках нести тягар його утримання. Суд приходить до висновку, що позивачкою не надано до суду доказів, що вона несе витрати на утримання сина саме в розмірі 1/4 частини заробітної плати, як своєї так і\~ відповідача. Суд враховує і те, що законодавчо передбачено, що розмір аліментів не може бути нижчим ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Син сторін по справі народився [INFO] , відповідно прожитковий мінімум для дітей до 6 років з 01 січня 2022 року складає 2100 грн.( 2100/2=1550). У разі стягнення з відповідача аліментів у розмірі ? частини від його доходу, позивачка отримуватиме аліменти на утримання сина в розмірі близько 13 тисяч гривень, що є більш ніж у 8 разів більше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Окрім того, суд враховує і те, що сторони по справі є офіційно працевлаштовані та за умови стягнення з відповідача аліментів у розмірір 1/4 частини його доходу, позивачка, так як обов`язок батьків утримувати дитину є рівним, також повинна нести витрати на утримання сина в такому ж розмірі. Таким чином, якщо сторони по справі в рівній мірі будуть нести витрати на сина то сума в місяць на одну дитину повинна складати не менше 26 тисяч гривень, що в 12 разів більше ніж передбачений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачкою не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що вона несе тягар утримання сина [PERSON] у такому ж розмірі, який просить стягнути з відповідача. У спаві відсутні будь які документи які б могли підтвердити витрати позивачки\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] на утримання сина [PERSON] взагалі у будь якій сумі. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання дитини. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всих видів його заробітку (доходу) та не надано відповідних доказів понесення нею таких витрат на утримання сина та самої можливості понесення таких же витрат нею самою. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів дитини сторін по справі сина [PERSON] , суд вважає, що виходячи з того, що обоє батьків мають обов`язок утримувати дитину поріву, обставин, які б дозволяли суду зробити висновок про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) судом не встановлено, відповідно позов підлягає до часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст. 185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Одночасно суд роз`яснює, що статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Ч. 1 ст. 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved