Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що з грудня 2011 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем по справі [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON] . З весни 2017 року сторони почали проживати окремо, а син періодично проживав то з ним, то з відповідачем. З весни 2019 року їхній син [PERSON] , [INFO] , постійно проживає разом з ним та на даний час знаходиться на його утриманні. Відповідач [PERSON] з сином не спілкується, його вихованням не займається, матеріальну допомогу в добровільному порядку не надає. Позивач самостійно не може забезпечити всі необхідні потреби для сина, оскільки перебуває в скрутному матеріальному становищі, тому просить стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення сином повноліття. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 13.12.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. 24.01.2022 на адресу Вінницького районного суду Вінницької області від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтований тим, що дійсно вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який в останній період часу проживає з відповідачем [PERSON] . Вона є матір`ю п`ятьох дітей, троє з яких є вже повнолітніми, а двоє неповнолітніми. Вона завжди намагається дбати і піклуватися про всіх своїх дітей. З моменту народження сина [PERSON] вони проживали усі разом у будинку позивача. Потім у неї важко захворіла мати і померла в 2018 році. Згодом відносини з [PERSON] погіршилися, але вони обоє приймали участь у вихованні сина і проблем не виникало, однак останнім часом позивач не допускає її до сина. Вона не проти надавати допомогу своїй дитині в межах своїх матеріальних можливостей і з урахуванням її сімейного стану, та не заперечує щодо стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , але в меншому розмірі, ніж просить позивач, з урахуванням її матеріального та сімейного стану, оскільки на її утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , яка постійно разом з нею проживає за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на її утриманні. Також з 24.12.2021 вона втратила роботу, була звільнена за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. На даний час вона не має стабільного заробітку і змушена була стати на облік, як безробітна. Будинок, в якому вона проживає з дитиною, не належить їй на праві власності і потребує ремонту, а тому достатніх коштів для існування її родина не має, з огляду на це сплачувати аліменти у розмірі однієї чверті частки з усіх видів доходу на утримання сина є для неї великою сумою. Вона постійно намагається купувати для сина речі, допомагати йому, неодноразово надавала кошти на його утримання. При цьому, позивач є працездатним чоловіком, інших утриманців він не має, має у своїй власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок та чотири земельні ділянки. Також [PERSON] має у власності автомобіль, трактор, земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, яку самостійно обробляє та отримує дохід, має в оренді ще ставки і також отримує з цього прибутки. Таким чином, матеріальний стан позивача є набагато кращим, ніж її матеріальний стан. Тому вважає, що з урахуванням її матеріального стану та наявності на її утриманні ще однієї неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , потрібно встановити в розмірі 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян відповідного віку щомісячно та до досягнення сином повноліття. В судове засідання 07.02.2022 сторони по справі не з`явились, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялись судом в установленому законом порядку. Позивач [PERSON] попередньо через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій просить розгляд даної справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також зазначив, шо відповідач у відзиві на позовну заяву вказала неправдиві відомості, оскільки вона ніколи нічого їхньому сину не купувала, не звертала увагу на нього, не бере участі у вихованні дитини. Відповідач [PERSON] також попередньо через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає частково та заперечує щодо їх задоволення з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, який вона просить врахувати під час розгляду даної справи. Частиною третьою статті 211 ЦПК України\~визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважав можливим провести судове засідання 07.02.2022 за відсутності сторін по справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін по справі, викладені у поданих до суду письмових заявах, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що сторони по справі з грудня 2011 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що ними не оспорюється. [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). З довідки № 3-1/533, виданої старостою Степанівського старостинського округу Вінницького району Вінницької області Зашкаруком С. 22.11.2021, убачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Судом також установлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю ще чотирьох дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 04.04.1993, серії [NUMBER] від 01.09.1999, серії [NUMBER] від 16.03.2000, виданого повторно, та серії [NUMBER] від 19.01.2006 (а.с. 38, 39, 40). З довідки № 3-1/41, виданої виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області 18.01.2022, убачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживає дочка [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на її утриманні (а.с. 41). З акту, затвердженого старостою Степанівського старостинського округу Вінницького району Вінницької області Зашкаруком С. 18.01.2022, убачається, що [PERSON] постійно проживає разом з неповнолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , в будинку [ADDRESS] , неповнолітня дочка повністю знаходиться на утриманні матері; матеріальний стан родини задовільний; мати [PERSON] з 24 грудня 2021 року не працює, сама утримує дитину; будинок, в якому проживає родина [PERSON] потребує ремонту (а.с. 42). [PERSON] з 24 грудня 2021 року не працює, що підтверджується копією наказу ТОВ «ПТАХОФАБРИКА ПОДІЛЛЯ» від 24.12.2021, довідкою № 02-18/157 від 21.01.2022, виданою Вінницьким міським центром зайнятості, та копією трудової книжки, належної [PERSON] (а.с. 43, 44, 45). Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180\~СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині другій статті 182\~СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка була ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 і набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції). Також частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмiр алiментiв на одну дитину не може бути меншим, нiж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України. Що ж до максимального розмiру алiментiв, який стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст.\~70\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» вiн не повинен перевищувати 50 % заробiтної плати цiєї особи, а у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей 70%. Зі змісту вищенаведеного та аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182\~СК України визначено перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину, зокрема, матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. При винесенні\~рішення суд\~враховує такі\~обставини:\~дитина проживає\~з батьком\~та знаходиться\~на його\~утриманні;\~відомості про\~те,\~що відповідач\~за станом\~здоров`я\~не може\~працевлаштуватись та\~сплачувати аліменти,\~відсутні; часткове визнання позовних вимог відповідачем; наявність у відповідача іншої неповнолітньої дитини, яка знаходиться на її утриманні. На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] . Суд вважає за необхідне зменшити заявлений позивачем розмір аліментів та стягнути з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі однієї шостої частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що буде відповідати інтересам обох батьків та інтересам їхнього сина. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина 07.12.2021. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. В порядку статті 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовної вимоги про стягнення аліментів та оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 908 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial