Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «Універсал банк» - Мєшнік К. І. у квітні 2021 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , а саме просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20.07.2018 року у розмірі 27034,09 грн. станом на 22.12.2020 року та судові витрати у розмірі 2270, 00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між Акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Договір про надання банківських послуг «Monobank» від 20.07.2018 року, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 20000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 22.12.2020 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 27034,09 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) - 14797,88 грн., заборгованості за пенею та комісією - 12236,21 грн. Порушення відповідачем зобов`язань за укладеним Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20.07.2018 року щодо своєчасного погашення кредиту зумовило звернення Акціонерного товариства «Універсал Банк» до суду із відповідним позовом. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.04.2021 року відкрито провадження в цивільній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк подав до суду відзив на позов, згідно з яким проти задоволення позову заперечує у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідач вважає, що анкета-заява, яка ним підписана, ніяким чином електронним договором бути не може, оскільки укладена в письмові формі та містить живий підпис відповідача, тому до неї та до Договору застосовуються положення ЦК України щодо договорів, укладених в паперовій формі. Оскільки до позовної заяви додані Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичних осіб та Витяг з тарифів за карткою Monobank, які не підписані відповідачем ні власноручно, ні електронним підписом, тому їх неможна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Безпідставним є твердження позивача про надання відповідачу кредиту у розмірі 20 000 грн., оскільки банк відкрив лише кредитну лінію відповідачу з кредитним лімітом, проте користування кредитними коштами, розмір кредитної заборгованості не доведено належними та допустимими доказами. Відповідачем зроблений контррозрахунок позовних вимог (доданий до відзиву) на підставі отриманої ним виписки про рух коштів по картці від 10.11.2021. Відповідач стверджує, що до 01.10.2018 року він мав позитивний баланс на картці, оскільки при оформленні кредитної картки та її активації відповідачем було поповнено рахунок власними коштами на суму 10 000, 00 грн. і тому відповідні нарахування банку є невірними та абсолютно незаконними. Нарахування відсотків за користування кредитом призвело до штучного створення кредитної заборгованості у відповідача. Також, безпідставно нараховано заборгованість у розмірі 12236,21 грн., яка складається з сум пені та комісії. На момент подання позову за контррозрахунком відповідача у нього на картковому рахунку була переплата у розмірі 1998,84 грн. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності в 1 рік, який застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача витрати, понесені ним на правничу (правову) допомогу у розмірі 4000,00 грн. Позивач у встановлений судом строк подав до суду відповідь на відзив, в якій навів обґрунтування заперечень проти доводів відповідача. Разом з відповіддю на відзив надав додаткові докази, а саме: копію деталізованої виписки про рух коштів по картковому рахунку; копію довідки про наявність рахунку, копію видруку пуш-повідомлення з мобільного додатку щодо етапів входу у додаток, копія довідки про розмір встановленого кредитного ліміту. Так, позивач наголошує, що укладення між банком та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», при цьому банк ідентифікував боржника, отримавши його дані, який просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому у банку, засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися ним для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором, визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підписуючи анкету-заяву боржник приєднався та був ознайомлений з умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», тарифами за картою «Monobank», таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту «Карта «Monobank», адже підписав анкету-заяву, у якій записані положення про ознайомлення останнього у мобільному застосунку «Monobank» з вищевказаними документами. Заборгованість відповідача складає 27 034,09 грн., яка складається з повністю використаного боржником кредитного ліміту у розмірі 11 600,00 грн. та суми овердрафту, яка становить мінус 15 434,09 грн. Надана банком виписка за картковим рахунком відповідача підтверджує обставини видачі кредиту, його використання відповідачем, а розмір кредитної заборгованості наведений у детальному розрахунку позивача. Щодо пропуску строку позовної давності позивач зазначив, що відповідно до п.9.3. розділу 9 «Врегулювання спорів» Умов та правил термін позовної давності складає 30 років та з цією умовою погодився відповідач, тому вона обов`язкова до виконання. Крім того, позивач просить суд відмовити відповідачу у відшкодуванні витрат на правову допомогу, оскільки вважає їх явно неспівмірними зі складністю виконаних представником відповідача робіт. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Заперечення на відповідь на відзив від [PERSON] та його представника до суду не надходили. 31.01.2022 року на адресу Дзержинського суду м. Харкова надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] - Яресько Т.В. про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Відповідно до ухвали Дзержинського районного суду від 31.01.2022 року клопотання представника відповідача - адвоката Яресько Тараса Віталійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів - задоволено. Представник позивача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак у матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про те, що Акціонерне товариство «Універсал банк» позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, а також просить розглянути справу без його участі на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення по суті позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також, представник відповідача заявив, що йому та відповідачу на пошту не надходила відповідь на відзив разом з додатками, та просив суд не приймати до уваги докази, надані разом з відповіддю на відзив та разом з клопотанням про розгляд справи за відсутності позивача, оскільки вони подані з порушенням процесуальних вимог та повинні подаватися разом з позовною заявою. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 липня 2018 року між Акціонерним товариством «Універсал банк» та [PERSON] укладено Договір про надання банківських послуг (надалі Договір) шляхом підписання Анкети-заяви, у якій [PERSON] просив відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку відповідно до умов Договору та наведених нижче умов (а.с.8). В Анкеті-заяві зазначено про ознайомлення та погодження відповідачем з Умовами та Правилами надання банківських послуг (надалі Умови), Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг, примірники яких він отримав у мобільному додатку, що підтверджує укладення договору та зобов`язання виконувати його умови. Окрім цього, [PERSON] погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, про що повідомлятиме його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток (пункт 3 Анкети-заяви). Також, [PERSON] підтвердив, що ознайомлений зі змістом Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, вимоги якої є для нього обов`язковими (пункти 4 Анкети-заяви). З Анкети-заяви вбачається, що [PERSON] просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі, його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку; засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення даних згідно з договором. Також визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях (пункти 6, 11 Анкети-заяви). У пункті 9 Анкети-заяви [PERSON] підтвердив, що ця анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком його підпису. У пункті 1 розділу І «Загальні умови» Умов і правил надання банківських послуг (надалі Умови), визначено поняття Договору про надання банківських послуг «Monobank» (або Договір), відповідно до якого такий Договір є укладеним між банком та клієнтом договором про відкриття рахунку, випуск і обслуговування платіжної картки з можливістю встановлення ліміту кредитування, що складається з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Загальних умов випуску та обслуговування платіжних карток, Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг «Monobank», Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, Інформації щодо відкриття поточного рахунку та випуску електронного платіжного засобу (в разі наявності) та Тарифів. Підпунктами 4.3., 4.8.1. пункту 5.1 розділу І Умов встановлено, що клієнт погоджується, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами банку через мобільний додаток та інші канали обслуговування в Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій. Банк та клієнт погодили, що всі правочини (у тому числі, підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися сторонами або кожною стороною окремо з використанням електронного цифрового підпису у мобільному додатку. Підпунктами 3.1, 3.4, 3.5 пункту 3 розділу ІІ Умов визначено, що для надання послуг банк видає клієнту картку. Підписанням Анкети-заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг «Мonоbank», датою укладення якого є дата підписання клієнтом Анкети-заяви та отримання картки. Платіжна карта передається клієнту не активованою. Платіжна картка активується банком при додаванні інформації з картки в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. При проведенні операції з карткою встановлюється ПІН-код, який є аналогом власноручного підпису клієнта. Клієнт погоджується, що використання картки і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя платіжної картки. Пунктом 8.1 розділу ІІ Умов обслуговування рахунків фізичної особи передбачено Тарифи, у яких визначено пільгову процентну ставку 0,00001%, розмір обов`язкового щомісячного платежу 5% від заборгованості (не менше 100,00 грн, але не більше залишку заборгованості), базову процентну ставку на залишок заборгованості 3,2% на місяць, збільшену процентну ставку на місяць на суму загальної заборгованості 6,4%, а також штрафи та комісії. З довідки про наявність рахунку від 30 грудня 2021 року вбачається, що [PERSON] 20 липня 2018 року активовано картку № [NUMBER] у валюті гривні зі строком дії до серпня 2024 року (а.с.102). З довідки про розмір встановленого кредитного ліміту від 30 грудня 2021 року вбачається, що через мобільний застосунок «Мonоbank» за договором про надання банківських послуг «Мonоbank» від 20.07.2018 року за кредитною карткою № [NUMBER] встановлено кредитний ліміт - 10 000, 00 грн., сума якого в подальшому змінювалася: 02.09.2018 - на суму 19000,00 грн; 11.10.2018 - на суму 20 000 грн.; 15.10.2018 - на суму 11 600,00 грн. (а. с. 104). З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 22.12.2020 року у відповідача виникла заборгованість перед банком у розмірі 27034,09 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) - 14797,88 грн., заборгованості за пенею та комісією - 12236,21 грн. (а. с. 6-7). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Особливістю проекту «Monobank» є укладення договорів в електронній формі, відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи, та здійснення банківського обслуговування дистанційно без відділень. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом досліджено роздрукований скріншот Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг «Monobank» від 20 липня 2018 року, в якій він просить відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов Договору (а. с. 8). Отже судом встановлено, що відповідач з метою отримання банківських послуг на офіційному веб-сайті АТ «Універсал Банк» заповнив і підписав Анкету-заяву, яка разом з іншими документами складає договір про надання банківських послуг. Підпис анкети-заяви здійснений відповідачем за допомогою аналогу власноручного підпису, тобто факсимільного відтворення власного підпису за допомогою засобів електронного копіювання. Вказана анкета-заяви в такому ж порядку (факсимільне відтворення підпису) підписана представником банку, який здійснив ідентифікацію та верифікацію клієнта. Анкета-заява містить докладну інформацію щодо відповідача, зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта, які скопійовані ним та надані до анкети в електронному вигляді. У п. 6 Анкети-заяви відповідач вказав, що просить вважати наведений у анкеті-заяві зразок його власноручного підпису або його аналоги, а також електронний цифровий підпис, обов`язковими. У цьому ж п. 6 Анкети-заяви відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно договору. Відповідач підтвердив в Анкеті-заяві, що всі наступні правочини, у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень можуть вчинятися ним та банком з використанням електронного цифрового підпису, а усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали. Також, відповідач вказав, що ця Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомлений, складають Договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати умови вказаного Договору. Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та досліджуючи матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що Договір про надання банківських послуг між позивачем та відповідачем укладений з дотриманням норм цивільного законодавства та має електронну форму. Договір, укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовій формі, тому суд відхиляє доводи відповідача про те, що останнім підписано лише звернення в письмовій формі до позивача у вигляді Анкети-заяви про можливий намір в подальшому укладати електронні договори через мобільний додаток. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 та враховуються судом при ухваленні рішення. Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 Розділу І Умов банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору в тому числі, платіжної системи MasterCard, та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного Банку України. У п.п. 2.2 п. 2 Розділу І Умов визначено, що договір, який укладається між банком та клієнтом, містить елементи різних договорів. Отже, укладений між позивачем та відповідачем Договір про надання банківських послуг містить в собі елементи як договору банківського рахунку так і кредитного договору, тобто має правову природу змішаного договору. Так, статтею 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (стаття 1067 ЦК України). Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 1069 ЦК України якщо з договором банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунку клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Відносини, пов`язані з укладанням та виконанням кредитного договору регулюються параграфом 2 глави 71 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за користування. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі. Відповідач, всупереч умов кредитного договору, не здійснював належним чином платежів для погашення суми заборгованості за кредитом, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 Цивільного кодексу України перебачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт використання кредитних коштів відповідачем підтверджується виписками про рух коштів по картці: від 30.12.2021 - надана позивачем (а.с.88) та від 10.11.2021 - надана відповідачем (а.с.70); довідкою від 30.12.2021 про розмір встановленого кредитного ліміту клієнту [PERSON] через мобільний застосунок за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 0.07.2018, та довідкою від 30.12.2021 про наявність рахунку відповідача та відповідної кредитної картки. Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 20.07.2018, наданого позивачем, станом на 22.12.2020 загальний залишок заборгованості за наданим кредитом складає 14707,88 грн., загальний залишок заборгованості за відсотками 0,00 грн., заборгованість за пенею та комісією 12236,21 грн. В суму залишку заборгованості за наданим кредитом включені суми, які були фактично витрачені відповідачем, та суми відсотків за користування кредитним лімітом і обов`язкових щомісячних платежів за карткою «Monobank», які сплачувались кредитними коштами за рахунок збільшення кредитного ліміту. Відповідно до п.5.23. п. 5 Розділу ІІ Умов, у разі, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для внесення щомісячного мінімального платежу, банк має право самостійно збільшити кредитний ліміт на суму заборгованості клієнта за Договором та направити відповідні грошові кошти на здійснення щомісячного платежу, погашення відсотків за користування кредитним лімітом та неустойки за прострочені платежі згідно Тарифів. З вказаними умовами відповідач був ознайомлений, коли акцептував пропозицію банку укласти договір та оформити банківську картку з встановленням кредитної лінії. За умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак він не виконує цих обов`язків, має заборгованість по сплаті щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, у зв`язку з чим відповідно до п.п.5.16 п.5 розділу ІІ Умов уся заборгованість стала простроченою. З наведених вище мотивувань та враховуючи також положення п.5.11 Умов суд відхиляє доводи відповідача про те, що не підтверджується належними доказами акцептування сплати будь-яких комісій, щомісячних платежів чи відсотків, та твердження про штучне створення кредитної заборгованості у відповідача. Відповідач стверджує, що позивач безпідставно нарахував відсотки на кредитну заборгованість під час дії пільгового періоду (62 дні), коли відповідач міг погасити кредитні кошти по відсотковій ставці 0,0001% річних відповідно п. 5.9. Умов. З таким твердженням відповідача суд не погоджується, оскільки відповідно до п.8.1 Тарифів (додаток 8 до Договору) пільговим періодом за карткою «Monobank» є період до 62 днів, тобто не більше ніж 62 дні, а не взагалі встановлений у 62 дні строк. Це випливає з подальшого формулювання цього періоду - діє з моменту виникнення заборгованості до кінця місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, при умові її погашення в повному обсязі. Враховуючи, що заборгованість у відповідача виникла в день здійснення першої операції по переказу коштів за карткою, а саме 20.07.2018, то дія пільгового періоду закінчилась 31.08.2018. Внаслідок несплати суми заборгованості відповідачем протягом пільгового періоду та щомісячного мінімального платежу, термін сплати якого відповідно до п. 5.11 Умов становить щомісяця, позивачем правомірно було нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі процентної ставки, встановленої Договором. Відповідачем надано контррозрахунок кредитної заборгованості, здійснений з урахуванням виписки про рух коштів по картці від 10.11.2021. З даного розрахунку та тверджень відповідача випливає, що станом на 20.07.2018 у відповідача на картці «Monobank» був позитивний баланс у розмірі 10 000 грн. за рахунок власних коштів відповідача, тому банк, на думку відповідача, безпідставно не врахував дану обставину при розрахунку заборгованості. Суд не може погодитися з доводами відповідача в цій частині, оскільки матеріалами справи не підтверджується внесення власних коштів відповідачем на картковий рахунок, відкритий банком відповідачу на підставі договору б/н від 20.07.2018. В виписках про рух коштів по картці, наданих сторонами, дійсно зазначено про баланс на початок періоду (20.07.2018) у розмірі 10 000 грн., проте, відсутні відомості про здійснення операцій щодо поповнення або переказу коштів для формування позитивного балансу розмірі 10 000 грн. за період з моменту активації картки (20.07.2018 о 15:51) до першого зняття коштів під час здійснення переказу (20.07.2018 о 16:16). Також, відповідно до п. 5.7 банк надає інформацію про кредитний ліміт платіжної картки до її активації за допомогою мобільного додатку та\\або контактного центру банку. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог в цій частині, не надав суду доказів, зокрема виписки з мобільного додатку, які б спростовували доводи позовної заяви та не заявляв клопотання про призначення судової економічної експертизи для визначення та перевірки правильності розрахунків заборгованості за кредитним договором. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами користування відповідачем кредитними коштами та наявність заборгованості за кредитом. Твердження відповідача про те, що відкриття йому кредитної лінії з кредитним лімітом не підтверджує надання йому кредитних коштів у вигляді кредиту, є помилковим та спростовується матеріалами справи. Зокрема, у п.1 «Терміни та визначення» Розділу І «Загальні умови» Умов зазначено, що кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на термін, обумовлений в Договорі, на умовах платності і зворотності. До кредиту відносяться в тому числі суми, списані за рахунок кредитного ліміту на погашення заборгованості із сплати мінімального обов`язкового платежу, відсотків за користування кредитним лімітом та штрафів за прострочені платежі згідно Тарифів. Факт користування грошовими коштами банка підтверджується виписками про рух коштів по картці від 10.11.2021 та від 30.12.2021, які є первинними документами бухгалтерського обліку в розумінні Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 №75. Крім того, факт користування кредитними коштами відповідачем не заперечувався представником відповідача у судовому засіданні. За ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Розмір процентної ставки за відсотками за користування кредитом зазначений та погоджений сторонами в Додатку до Договору, а саме п.8.1 «Тарифи» та п.8.2 «Паспорт споживчого кредиту «Картка Monobank». Сторонами погоджено строк дії пільгового періоду, пільгову процентну ставку 0,00001%, базову процентну ставку на залишок заборгованості 3,2 % в місяць (38,4 % річних), збільшену відсоткову ставку на місяць на суму загальної заборгованості (у випадку наявності простроченої заборгованості) 6,4% в місяць (76,8% річних) та розмір обов`язкового щомісячного платежу 5% від заборгованості (не менше 100 грн., але не більше залишку заборгованості). З розрахунків, наданих позивачем та відповідачем вбачається, що відповідач не здійснював своєчасне погашення поточної заборгованості в пільговий період та не вносив постійно у встановлений договором строк обов`язковий щомісячний платіж, внаслідок чого у нього виникли прострочені зобов`язання, тому нарахування відсотків здійснювалось відповідно до встановлених умов договору. Так, згідно з п.5.15 Умов у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. Відсотки нараховуються від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення замість базової процентної ставки, зазначеної в тарифах. Відповідно до п.5.21 відсотки за користування кредитом нараховуються в дату їх сплати, при цьому відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит стає простроченим кредитом. Відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, не забезпечив своєчасне повернення позивачеві запозичених коштів. Такі дії порушують права та законні інтереси позивача, у зв`язку з цим суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за наданим кредитом у розмірі у розмірі 14797,88 грн. станом на 22.12.2020 року. Що стосується стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією у розмірі 12236, 21 грн. суд встановив наступне. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору (п.п.8.2 п.8 Додатки Розділу ІІ Умов) встановлена відповідальність позичальника у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання, а саме від 121 (211) дня (до повного погашення) пеня у розмірі 6,4 % на місяць від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення виконання, при цьому процентна ставка діє у розмірі 0,00001%. У додатковій інформації зазначено, що від 121 (211) дня - це строк, після спливу якого формується фінальний рахунок, що визначається банком в односторонньому порядку, але не менше 120 днів з моменту настання прострочення виконання зобов`язання та не більше 210 днів. Це узгоджується з п.5.18 Розділу ІІ Умов, де визначено, що банк на власний розсуд має право збільшити строк, необхідний для усунення порушень при користуванні кредитом у разі істотного порушення клієнтом зобов`язань, але не більше ніж до 210 календарних днів (з моменту порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу). У позовній заяві позивач просить стягнути суму заборгованості за пенею та комісією у сумі 12236,21 грн., при цьому позивач не наводить обґрунтованого розрахунку сум комісій. Також з розрахунку позивача неможливо встановити чи правильно визначений термін, з якого починається нарахування пені за Договором за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань. Так, з розрахунку позивача вбачається, що нарахування пені почалось з 01.07.2019, тобто саме після направлення банком 29.06.2019 вимоги боржнику про повне погашення всієї суми заборгованості за кредитом (з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій відповідно до п 5.19 Розділу ІІ Умов. Проте, ні у позові, ні у відповіді на відзив позивач не зазначає який саме строк (до 120 календарних днів чи до 210 календарних днів) він надав відповідачу для усунення істотного порушення зобов`язань за Договором, після чого він має право на нарахування пені та штрафу в порядку п.5.19 Умов. В позовній заяві позивач посилається на п.п.7.1 п.7 Розділу ІІ Умов та зазначає, що в разі, коли у клієнта закінчується пільговий період і клієнт не вносить мінімальний платіж, для того, щоб не виходити в прострочення, то з першого дня пільгового періоду, коли клієнт розпочав використовувати кредитні кошти, нараховується пеня, яка підлягає повному відшкодуванню також. Проте, копії Умов з вказаними положеннями позивач до позовної заяви не додав. З наданого позивачем розрахунку також неможливо встановити на яку суму заборгованості, за який період та з якого дня прострочення заборгованості нарахована пеня. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої пені та період її нарахування, оскільки у розрахунку заборгованості у рядках, де зазначений розмір пені, відсутня детальна інформація щодо суми загальної заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язань з розбивкою від першого дня, коли відповідач розпочав використовувати кредитні кошти, та термінами сплати щомісячних мінімальних платежей. Стосовно доводів відповідача про сплив позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (пені) суд зазначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проте, суд розглядає питання про застосування позовної давності лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Така позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц. Враховуючи, що позовна давність заявлена щодо вимог позивача в частині стягнення неустойки (пені), то суд відмовляє в цій частині в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, не вирішуючи питання застосування позовної давності до цих вимог. Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені та комісії у розмірі 12236,21 грн. задоволенню не підлягають з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. Представник відповідача у судовому засіданні просив не приймати до уваги докази, подані позивачем разом з відповіддю на відзив та клопотанням, як такі, що подані з порушенням процесуальних норм. З цього приводу суд зауважує, що для висновків суд враховував лише докази, подані позивачем разом з відповіддю на відзив, яка була подана до суду своєчасно та одночасно надіслана відповідачу з дотриманням процесуальних норм, встановлених ст.ст. 178, 179 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 179 ЦПК України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу, а отже до відповіді на відзив можуть додаватися докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення позивача. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повному обсязі Акціонерному товариству «Універсал Банк» не повернуті, що свідчить про порушення його прав; відповідачем не спростовано доводів позивача щодо отримання, використання, в тому числі і погашення кредитних коштів, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково в розмірі залишку заборгованості, що дорівнює сумі 14797,88 грн. Відповідачем у відзиві на позов заявлені вимоги про стягнення з позивача судових витрат на надання правничої допомоги у розмірі 4000 грн. Вирішуючи питання про задоволення вказаних вимоги суд врахував наступне. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі з розмір гонорара адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 2294 від 16.12.2021 з адвокатом Яресько Тарасом Віталійовичем, відповідно до якого адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правничу (правову) допомогу відповідно до п.1.1 укладеного договору. На виконання вказаного договору представником відповідача надано копію акту приймання-передачі послуг №1 від 23.12.2021, в якому зазначені перелік, обсяг та вартість наданих відповідачу послуг. Оскільки розмір витрат на правову допомогу адвоката співмірний із складовими, передбаченими ч.4 ст.137 ЦПК України, послуги, обумовлені договором, виконані в повному обсязі, що підтверджується актом наданих послуг, відзивом на позов та контррозрахунком, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Так, при зверненні позивача до суду ним заявлено позовні вимоги майнового характеру та сплачено судовий збір з урахуванням приписів пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України у розмірі 2270 грн. (100 %). За результатами судового розгляду позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал банк» задоволено частково: 14797,88 грн. : 27034,09 грн. х 100 % = 54,7 %, тобто задоволено 54,7% від заявленої суми. З огляду на викладене, та з урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат в залежності від ступеня задоволення позову, з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: 2270 грн. х 54,7 % (частка задоволення позовної вимоги): 100 % = 1241,69 грн. Водночас, з АТ «Універсал банк» на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі: 4000 грн. х (100%-54,7%) :100% = 1812 грн.

Outcome: partial