Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрована її донька - відповідачка по справі, проте з грудня 2015 року остання в квартирі не проживає. Позивач зазначає, що всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням квартири, сплатою комунальних платежів і податків покладені на неї. Оскільки, реєстрація відповідачки в її квартирі порушує її право вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, вона змушена звернутися до суду з даним позовом та просити суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Між тим, разом із позовною заявою подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджено Свідоцтвом про право приватної власності на квартиру виданим 13 квітня 1998 року, зареєстрованим в реєстровій книзі за № 112, за реєстровим № 8711. Як вбачається з Довідки про зареєстрованих в житловому приміщенні (квартирі) осіб № 99/11 виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «МРІЯ-Ф» 08 листопада 2021 року, в квартирі [ADDRESS] , з 17 грудня 2002 року зареєстрована [PERSON] . Між тим, з Акту складеного Головою ОСББ Каракулько О.М. від 9 листопада 2021 року, вбачається, що [PERSON] , з грудня 2015 року в квартирі [ADDRESS] не проживає. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони позивача порушено не було, відповідач відсутня в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратила право користування нею, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved