Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.11.2017 шлюб між ними було розірвано. Від сумісного життя [INFO] у сторін народився син [PERSON] , який проживає з матір`ю. Судовим наказом від 01.06.2018 було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 12.04.2018 до досягнення дитиною повноліття. У червні 2020 року співмешканець відповідача [PERSON] вчинив дії фізичного насилля відносно сина. З метою забезпечення життя та здоров`я дитини, відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті ради [PERSON] було передано позивачу на виховання. 10.03.2021 Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області визначено місце проживання сина разом з ним. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, не бачиться і не спілкується з сином, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, самоусунулась від своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд: позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача - адвокат Верхуша Я.О. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про дату та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомила. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм ст.ст. 280-281 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради Калініченко Л.М. у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Разом з цим, від представника було надано висновок виконкому районної у місті ради, як органу опіки та піклування, щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини: [PERSON] , [INFO] . Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989. Судом встановлено та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №749 підтверджено, що батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.11.2017 шлюб між сторонами було розірвано. Малолітній [PERSON] проживав разом з матір`ю [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] 01.06.2018 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. 05.01.2021 мати дитини була притягнута Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за неналежне виконання батьківських прав. 24.06.2020 позивач забрав від матері [PERSON] малолітнього сина до свого місця проживання. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.11.2020 визнано таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року по справі № 216/1748/18 за заявою [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини з [PERSON] . Заочним рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.03.2021 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з висновком виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування №8/33-3764 від 10.11.2021 вбачається, що виконком вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини: [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. У силу ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що винна поведінка матері щодо свідомого самоухилення від виконання батьківських обов`язків знайшла своє підтвердження в матеріалах справи. У судовому засіданні доведений факт, що відповідач долею свого сина не цікавиться, не приймає участі у його вихованні та матеріальному утриманні. Разом з цим, дитина потребує матеріальної допомоги та батьківської підтримки. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню та відповідач має бути позбавлена батьківських прав у відношенні до своєї дитини, оскільки не займається її вихованням, утриманням та не виконує свої батьківські обов`язки. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved