Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

15 липня 2021 року Домбровська Є.В. , яка представляє інтереси [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 158 346,78 грн., моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1883, 46 грн., за виготовлення висновку експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 3000,00 грн, витрати на правничу допомогу 10 000,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач [PERSON] , 04.08.2020 року о 17-15 годині, керуючи автомобілем Шевроле Авео д.н.з. [NUMBER] на перехресті пр. Миру та вул. Святогеоргіївська у м. Кривому Розі, під час здійснення повороту ліворуч на дозволений зелений сигнал світлофора, допустив зіткнення з автомобілем Нісан Ікстреіл д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка рухалась у зустрічному напрямку прямо. Своїми діями [PERSON] , порушив вимоги ПДР, що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.10.2020 року, відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні даного адміністративного правопорушення. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.03.2021 року, [PERSON] , визнано невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку, встановлено, що сума матеріального збитку з технічної точки зору власнику автомобіля «Nissan X-Trail 1.6 DCi», складає 208022,40 грн. Вартість висновку по визначенню матеріального збитку складає 3000 грн. Станом на даний час автомобіль відремонтований, вартість робіт в розмірі 158346,78 грн. було сплачено позивачем. Крім матеріальної шкоди, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає в моральних стражданнях через пережитий у ДТП нервовий стрес, а також через пошкодження власного майна. Оскільки вина відповідача в вищевказаному адміністративному правопорушенні встановлена судом, вона звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 07 грудня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В ухвалі про відкриття провадження від 07.12.2021 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала, копія позову з додатками була надіслана відповідачу належним чином, з рекомендованим повідомленням. Відзиву на позовну заяву від [PERSON] до суду не надійшло. Позивач [PERSON] та її предстаник Домбровська Є.В. , до зали судового засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, відзиву не надав. Враховуючи, що відповідач на даний час не має реєстрації, суд відповідно до ч.2 ст.128 ЦПК України надав оголошення через офіційний веб-сайт судової влади України. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року, [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 340 (триста сорок) гривень (а.с. 8-10). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.03.2021 року, [PERSON] , визнано невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а.с.11-13). В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, встановлена і не підлягає доказуванню. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №171/20 від 10.08.2020 року по визначенню матеріального збитку, встановлено, що сума матеріального збитку з технічної точки зору власнику автомобіля «Nissan X-Trail 1.6 DCi», реєстраційний номерний знак: [NUMBER] , складає 208 022,40 грн. (а.с.15-21). Згідно квитанції №116504 від 10.08.2020 року, вартість висновку по визначенню матеріального збитку складає 3000 грн. (а.с.35). Відповідно до розрахунку №4028 від 26.08.2020 року, автомобіль відремонтований в офіційному сервісному центрі ТОВ «НАРА», вартість ремонту склала 158 346,78 грн. (а.с.36). Вказану вартість робіт у розмірі 158 346,78 грн., було сплачено позивачем, згідно квитанції від 28.09.2020 року ( а.с.37). Згідно даних реєстру МТСБУ на транспортний засіб реєстраційний номер [NUMBER] станом на день ДТП - 04.08.2020 року не зареєстровано жодного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.38). Згідно відомостей наданих під час складання схеми місця ДТП, власником автомобіля «Шевроле Авео» державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , в графі щодо полісу страхування вказано «[NUMBER]» (а.с.14). Відповідно до 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Винуватцем даної ДТП визнано відповідача [PERSON] , а не власника транспортного засобу, а тому позивач в даному випадку не може звернутися за страховим відшкодуванням до МТСБУ. Згідно ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно до ст. 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдані матеріальні збитки. Як вбачається з матеріалів справи, згідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №171/20 від 10.08.2020 року по визначенню матеріального збитку, встановлено, що сума матеріального збитку з технічної точки зору власнику автомобіля «Nissan X-Trail 1.6 DCi», реєстраційний номерний знак: [NUMBER] , складає 208 022,40 грн. Відповідно до розрахунку №4028 від 26.08.2020 року, автомобіль відремонтований в офіційному сервісному центрі ТОВ «НАРА», вартість ремонту склала 158 346,78 грн. Вказану вартість робіт у розмірі 158 346,78 грн., було сплачено позивачем, згідно квитанції від 28.09.2020 року. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути сплачену сумою вартості матеріального збитку, у розмірі 158346,78 грн. Таким чином, позивачем [PERSON] правомірно заявлені позовні вимоги до відповідача [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому суд й стягує з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 158346,78 грн. Статтею 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім того, відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вбачається, що під моральною шкодо слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Щодо заподіяної позивачеві моральної шкоди, то суд не погоджується із розміром на відшкодування такої шкоди, про котрий зазначає позивач у поданій нею позовній заяві. Розмір на моральної шкоди у сумі 30000 грн. суд вважає дещо завищеним. Так, виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, а також встановленого розміру заподіяних моральних, а також встановленого розміру заподіяних майнових збитків, суд вважає доведеним та достатнім стягнути з відповідача, як винної особи на користь позивача як потерпілого 10000 грн. При цьому, суд бере до уваги ті обставини, що позивач після дорожньо-транспортної пригоди, зважаючи на пережитий нервовий стрес, а також через пошкодження власного майна, погіршення його технічного і естетичного стану, у неможливості користуватися ним та побутових незручностях. Такий стан речей, котрий на певний період часу, змінив звичний спосіб життя позивача. Також позивачу довелося чимало нервувати, через пошук коштів, необхідних для ремонту автомобіля. Судом також враховано положення чинного законодавства про те, що розмір на відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, у зв`язку з чим суд, беручи до уваги душевні страждання позивача з приводу протиправних дій відповідача щодо неї і неможливість реалізації нею своїх звичок та бажань, вважає його доведеним та достатнім для стягнення у розмірі 5000 грн. Отже, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судові витрати у справі слід визначити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у спосіб стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за подання позовних вимог майнового характеру у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір» - 1883,46 грн. (а.с.1), тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з наведеним, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1683,44 грн. судового збору. (сплачений судовий збір 1883,46 грн. х суму задоволеного позову 168346,78 грн. / на загальну суму позову 188346,78 грн. = 1683,44 грн.). Щодо витрат відносно сплаченої 10.08.2020 року вартості висновку експертного авто товарознавчого дослідження у розмірі 3000 грн. (квитанція №116504 від 10.08.2020 року, а.с.37), то такі, на переконання суду, з урахуванням також обставин, визначених ч. 3 ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача [PERSON] у загальному розмірі 4683,44 грн., так як вони пов`язані з обґрунтуванням позивачем вимог майнового характеру та, в основному,вартості цього матеріального збитку. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Так, позивач уклав із Адвокатом Домбровською Є.В. договір про надання правової допомоги (на професійну правничу допомогу) від 02.10.2020 р. (далі - Договір), за яким Позивачу надається правова допомога у даному спорі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП (а.с.41). Відповідно до пунктів 3.1 за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2 Договору Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі визначеною додатком №1 до цього Договору. На підтвердження розміру витрат на правчину допомогу позивач надала копію додатку №1 до Договору про надання правової допомоги. Сторони за цим договором домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором про надання правової допомоги становить 1000 грн. (підготовка та подача до суду позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок ДТП, участь у розгляді справи в суді першої інстанції до прийняття рішення, подача необхідних доказів та відповіді на відзив та пояснень по суті справи). На підставі викладеного,

Outcome: partial