Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

20.05.2021 позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1 700 грн. щомісячно, починаючи з квітня 2021 року. Вимоги мотивовано тим, що під час перебування у відносинах (без реєстрації шлюбу) народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, однак самостійно не взмозі забезпечити належний рівень життя дитини, тому вимушена звертатись до суду з вказаним позовом. 25.05.2021 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 07.09.2021 ухвалою суду постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням, викликом сторін. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому зазначив, що заперечує щодо викладеного в позовні, посилаючись на те, що в позові відображена недостовірна інформація щодо участі його, як батька, у вихованні та забезпеченні дитини. Вказує на те, що сторони разом з сином проживають в одній квартирі за адресою: [ADDRESS] , при цьому відповідач неодноразово звертався до Служби у справах дітей та сім`ї щодо проведення профілактичних бесід з позивачем з приводу її агресивної та жорстокої поведінки по відношенню до спільної дитини. Також повідомляє про звернення позивача до правоохоронних органів з приводу начебто наміру [PERSON] забрати сина, однак в процесі відпрацювання вказаного звернення працівниками поліції встановлено, що мати б`є дитину. Також зазначає з приводу протоколу про адміністративне правопорушення, у відповідності з яким [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за за ст.173-2 ч. 1 КУпАП України. Зазначає, що неодноразові виклики позивачем поліції носять хибний і недостовірний характер та не відповідають дійсності. Відповідач заперечує щодо стягнення аліментів, оскільки приймає активну участь у вихованні та забезпеченні дитини. В судові засідання, призначені на 11.10.2021, 25.10.2021, 23.11.2021, 13.12.2021, 26.01.2022 та 15.02.2022 позивач не з`явилась, відповідь на відзив не подавала, при цьому подала до суду засобами електронного зв`язку клопотання про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою Деснянського районенного суду м. Києва від 13.12.2021 визнано явку позивача в судові засідання обовязковою, однак остання не з"являлася. Відповідач в судових засіданнях заперечував щодо задоволення позову, підтримав заперечення, надані у відзиві, при цьому зазначав, що дійсно не перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак проживають в одній квартирі, дитина проживає в одній кімнаті разом з ним та саме він, як батько, бере активну участь як увихованні сина, так і у матеріальному забезпеченні. В призначене засідання 15.02.2022 не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Встановлено, що сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.07.2013 року, де батьками зазначено . [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до довідки від 19.10.2016 Комунального концерну "Центр комунального сервісу" м. Києва за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та неповнолітня дитина - [PERSON] . (а.с.5) У відповідності до довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] , останній зареєстрований по [ADDRESS] . (а.с.10) В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з батьком та матір`ю, які є сторонами по справі, за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії викликів від Служби у справах дітей та сім"ї Деснянської РДА від 05.01.2021 та 18.02.2021 [PERSON] запрошувалась до спеціаліста Служби [PERSON] з метою проведення профілактичної бесіди, надання необхідної допомоги. (а.с.18) Відповідно до листа від 24.02.2021 щодо розгляду заяви стосовно проведення профілактичної бесіди з [PERSON] щодо невиконання матір`ю належних батьківських обов`язків по відношенню до дитини [PERSON] зазначено щодо неприбуття позивача на неодноразові виклики до Служби. Зокрема, було здійснено інспектування та під час відвідування квартири встановлено, що мати перебувала на роботі, провести профілактично - розяснювальну роботу з матір"ю щодо неналежного виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини, не виявилося можливим. На неодноразові залишені запрошення зявитися до Служби [PERSON] не з`являлась. (а.с.19) Постановою судді Деснянського районного суду м. Києві Татаурової І.М. від 22.03.2021 [PERSON] визнано винуватою та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. В мотивувальній частині постанови зазначено про те, що [PERSON] вчинила домашнє насильство, кидалась в бійку, лаялась нецензурною лайкою. (а.с.21) В судових засіданнях відповідач надавав пояснення, у відповідності з якими зазначав про те, що позивач агресивно та жорстоко відноситься до їхнього спільного сина, котрий, зокрема має інвалідність, та потребує спеціального підходу та уваги, зокрема позивач не приділяє належної уваги до його виховання та розвитку. А відповідач, в свою чергу, належним чином виконує батьківські обов`язки, що полягають у вихованні та забезпеченні дитини, а відтак вважає, що спору між сторонами з приводу матеріального забезпечення не має, а позовні вимоги не знаходять свого підтвердження у процесі судового розгляду. Крім того, зазначає про те, що дитина отримує кошти по інвалідності, однак невідомо куди мати витрачає ці кошти. Проживають разом в одній квартирі, однак бюджети різні і з дитиною проживає він в кімнаті. Фактично як дві сімї. Син з матір`ю відмовляється йти. Дитину треба додатково лікувати у звязку з інвалідністю, однак мати відмовляється. І лікар повідолмляє, що мама не відповідає на дзвінки. Він, як батько, постійно з дитиною проходять курс реабілітаційного лікування, оскільки мати самоусунулась безпричинно. В грудні 2021 року зателефонували зі школи і запитали, що з дитиною, оскільки на шиї дитини синяки від відбитків пальців. Цей факт було зафіксовано, викликали матір, на що вона повідомила, що син не слухав її, не хотів вставати, тому схватила за шию і таким чином бажала вмити. У бесіді з психологом її попередили, що якщо повторпиться, будуть звертатися в Службу по справах дітей та сім`ї. 26.01.2021 в судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON] , котрий є батьком позивача та дідусем дитини. У ході надання пояснень [PERSON] зазначив про те, що відповідач проживає разом з позивачем та приймає активну участь у вихованні сина, спілкується з дитиною, зокрема забезпечує його всіма необхідними як матеріальними благами, так і вихованням. Також, зважаючи на те, що дитина має хворобу опорно-рухового апарату та потребує періодичних оглядів у профільних лікарів, батько постійно забезпечує такі візити. В той же час, мати не в повному обсязі забезпечує потреби дитини, а часом навіть ображає сина, кричить та агресивно спілкується з дитиною. Зокрема з відповіді Деснянського ГУ НП у м. Києві щодо повідомлення [PERSON] , що цивільний чоловік [PERSON] з дому хоче забрати спільну дитину [PERSON] . В ході відпрацювання даного матеріалу, та в бесіді з дитиною встановлено, що мати б`є дитину (а.с.20). Також, відповідно до відповіді на інформаційний запит до Спеціальноного навчально-виховного комплексу «МРІЯ» зазначено, що дитина [PERSON] , [INFO] навчається за типовою освітньою програмою для закладів загальної середньої освітьи, з урахуванням навчальних програм для дітей з порушенням опорно-рухового апарату. Також вказано, що [PERSON] проживає з обома батьками, які беруть участь у вихованні та догляді за дитиною, при цьому мама і тато часто разом приводять та забирають хлопчика із закладу. Батько часто консультується з педагогами щодо питання виховання і розвитку, прислуховується до порад спеціалістів закладу, розуміє необхідність колекційної та реабілітаційної роботи з сином. [PERSON] завжди радіє татові, обіймає його, посміхається, вважає його найкращим другом. З мамою стосунки більш стримані, хоча час від часу [PERSON] ігнорує її або реагує вороже, відмовляється йти додому, нервує. У зв`язку з частими непорозуміннями між батьками відносно виховання і освіти дитини, адміністрація закладу, психолог неодноразового проводили зустріч з батьками, запрошували їх на співбесіди. Тато частіше іде на таку співпрацю, прислуховується до рекомендацій. Мама може ігнорувати зустріч, часто не йде на контакт з педагогами (а.с.23). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Таким чином, заслухавши думку сторони відповідача, аналізуючи надані докази, суд вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Зокрема, слід зазначити про те, що відповідь на відзив з контраргументами від позивача не надходила до суду, а особисто позивач жодного разу не відвідала судові засідання, котрі призначались 11.10.2021, 25.10.2021, 23.11.2021, 13.12.2021, 26.01.2022 та 15.02.2022. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що обов`язок заявника полягає у тому, щоб проявити особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржій проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03 від 01 квітня 2008 року). Ухвалою суду від 13.12.2021 постановлено визнати явку позивача [PERSON] в судові засідання по справі за позовом п [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - обов`язковою. Згідно довідки № 04 виданої ДЗ «Український медичний центр реабілітації дітей з органічними ураженнями нервової системи Міністерства охорони здоров"я України» дитині [PERSON] , в тому що вона знаходилась на курсі реабілітаційного лікування в Центрі з 10.01.2022 по 22.01.2022, дитина потребує нагляду та супроводу батька [PERSON] (а.с.54) Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів в обґрунтування позову та не доведено підстав для задоволення позову, а відтак суд приходить до висновку про залишення вимог позову без задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України з позивача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 908, 00 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed