Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 21 жовтня 2019 року надійшов вищезазначений позов, в якому позивачі просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою [ADDRESS] . Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 17.11.2020 року справа передана в провадження судді Цитульського В.І. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2020 року справа прийнята в провадження та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Стислий виклад позиції позивача зазначеної у позові. Так, позивачем зазначено, що кімната [ADDRESS] перебуває на балансі КП «Жилсервіс-5» ДМР в якій є зареєстрованим відповідач. Відповідач за даною адресою не проживає вже понад 6 місяців, відсутні його особисті речі. З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник третьої особи в засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Відповідач не надав відзиву на позовну заяву, не з`явився в судове засідання без поважних причин (без повідомлення причин неявки), у зв`язку із чим суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до рішення міської ради від 30.05.2012 №35/24 «Про припинення як юридичної особи КП «Жилсервіс-3» ДМР та рішення міської ради від 02.03.2011 №16/9 від 25.01.2012 №27/20 від 24.02.10 №35/55 стосовно реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств та балансоутримання житлового фонду» гуртожиток по [ADDRESS] переданий на баланс та обслуговування в КП «Жилсервіс-5» ДМР. Відповідно до відомостей з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС наданої на запит суду, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Актами від 07.08.2018, 12.11.2018, 21.03.2019 під час проведення контролю паспортного режиму комісією КП «Жилсервіс-5» ДМР був встановлений факт не проживання [PERSON] за місцем реєстрації в кімнаті [ADDRESS] та відсутність його особистих речей. Згідно довідки від 29.08.2019 особовий рахунок на оплату комунальних послуг на [PERSON] відкритий з 01.09.2012 р. Згідно ордеру від 23.10.2008, такий був виданий до 15.10.2009 р. Норми права, що застосував суд. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 383 Цивільного кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право на користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. Таким чином, законодавством встановлюються різні строки збереження житла за особою, яка тимчасово відсутня за місцем реєстрації (проживання). Так, за основним квартиронаймачем та іншими наймачами, які не є членами сім`ї, житло зберігається 6 місяців. За членами сім`ї наймача право на користування приміщенням зберігається протягом одного року. У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №209/2642/18 вказав на підстави втрати права користування житловим приміщенням, зокрема, при вирішені спору про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно з`ясувати наявність поважність причин не проживання такої особи в приміщенні понад строки, встановлені чинним законодавством. Крім цього, статті 71 та 72 ЖК УРСР встановлюють загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, визначають судовий порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що в силу ст. 61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст.18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім`ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. Висновки суду. Беручи до уваги, що [PERSON] не проживає у спірній кімнаті понад шести місяців, не виявив бажання добровільно знятись з реєстрації, будь-яких перешкод у проживанні йому ніхто не чинить, поважних причин не проживання судом не встановлено, суд приходить до переконання, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, тому його належить задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved