Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач - [PERSON] 26.01.2022 року звернулася до суду із позовом до Любашівського опорного закладу загальної середньої освіти Любашівської селищної ради Одеської області, Відділу освіти, молоді та спорту Любашівської селищної ради Одеської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: директор Любашівського опорного закладу загальної середньої освіти Любашівської селищної ради Одеської області Коломійченко Веніамін Дмитрович про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення виконання трудових обов`язків та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування вимог вказує, що з 01.09.2021 року вона працює на посаді вчителя англійської та німецької мов Любашівського опорного закладу загальної середньої освіти Любашівської селищної ради Одеської області. 08 листопада 2021 року їй було вручено повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 01.11.2021 року, з яким вона категорично не погодилася та 08 листопада 2021 року її вручено копію наказу № 224-к про її відсторонення із 08 листопада 2021 року від роботи без збереження заробітної плати. В оскаржуваному наказі зазначено, що його видано відповідно до ст..47 Кодексу законів про працю України, ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» , постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», наказу Міністерства охорони здоров`я України» від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Позивач вважає наказ незаконним та таким, що підлягає негайному скасуванню, оскільки він грубо й відверто порушує основоположне конституційне право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, також обмежувальні протиепідемічні заходи - протиправні та неконституційні. За таких обставин позивач просила: 1) Визнати незаконним , скасувати наказ № 224-к від 08.11.2021 року про відсторонення позивача з 08 листопада 2021 року від роботи без збереження заробітної плати, поновити її у виконанні трудових обов`язків за посадою вчителя англійської та німецької мов Любашівського опорного закладу загальної середньої освіти Любашівської селищної ради Одеської області з 08 листопада 2021 року; 2) Стягнути з відділу освіти, молоді та спорту Любашівської селищної ради Одеської області середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Відповідач - Відділ освіти, молоді та спорту Любашівської селищної ради Одеської області про розгляд справи повідомлений, до суду надійшла заява про те, що дії Любашівського опорного закладу загальної середньої освіти Любашівської селищної ради Одеської області щодо відсторонення працівників, які не надали документи про вакцинацію проти COVID-19 відповідають діючому законодавству, а тому відповідач просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Відповідач - Любашівський опорний заклад загальної середньої освіти Любашівської селищної ради Одеської області та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: директор Любашівського опорного закладу загальної середньої освіти Любашівської селищної ради Одеської області Коломійченко Веніамін Дмитрович про розгляд справи повідомлені належним чином, до суду надійшли заява про відсутність наміру надати відзив на позовну заяву, оскільки діяли відповідно до Закону. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 26 січня 2022 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному порядку без виклику сторін (а.с. 39). У зв`язку із розглядом справи без виклику сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] працює з 01.09.2021 року на посаді на посаді вчителя англійської та німецької мов Любашівського опорного закладу загальної середньої освіти Любашівської селищної ради Одеської області, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 22,23). Позивача - [PERSON] повідомлено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19. Як вбачається із повідомлення від 01 листопада 2021 року, яке [PERSON] отримала 8 листопада 2021 року, її запропоновано надати документ, який підтверджуватиме отримання повного курсу вакцинації або однієї дози дводозної вакцини від COVID-19; Міжнародного, внутрішнього сертифікату або іноземного сертифікату, що підтверджував би вакцинацію від COVID-19 однією дозою вакцини або двома дозами дводозної вакцини, які включені Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використанні в надзвичайних ситуаціях . Також попереджено про можливість надати довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 1 вересня 2011 року № 595. При цьому, позивача попереджено, що у випадку ненадання одного із зазначених документів, вона буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст.41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». (а.с. 21). [PERSON] була ознайомлена під розпис з повідомленням про обов`язкове щеплення та з наказом про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати (а.с. 21). Як вбачається із наказу № 224-к директора Любашівського опорного закладу загальної середньої освіти Любашівської селищної ради Одеської області Коломійченка В.Д. від 08 листопада 2021 року [PERSON] відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 08 листопада 2021 року, на час відсутності щеплення проти COVID-19 (а.с. 20). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Згідно із ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Частиною 1 статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: - появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; - відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; - в інших випадках, передбачених законодавством. Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця (від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. При видачі оспорюваних наказів відповідач, окрім ст.46 КЗпП України, керувався ч.2 ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" та пунктом 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236. У преамбулі Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" вказано, що цей Закон визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. За змістом ч.2 ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Згідно із затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90) Положенням про Міністерство охорони здоров`я України головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, є Міністерство охорони здоров`я України (далі МОЗ). Відповідно до пункту 8 цього Положення МОЗ у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України і постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання. Накази МОЗ, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Нормативно-правові акти МОЗ підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку. Накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами. Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі Перелік № 2153). Цей перелік доповнено наказом МОЗ № 2393 від 01 листопада 2021 року. Відповідно до Переліку № 2153 з доповненнями , обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади. 5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: - на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України Про оплату праці та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу; - відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; - строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Отже, системний аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку, що відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництва та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим, як підстава для відсторонення працівника від роботи у відповідності до ч.1 ст.46 КЗпП України відноситься до інших випадків, передбачених законодавством. У справі встановлено, що на вчителя англійської та німецької мов Любашівського опорного закладу загальної середньої освіти Любашівської селищної ради Одеської області [PERSON] поширюється дія Переліку № 2153, тому директор школи, видавши наказ № 224-к, як керівник виконував вимоги постанови КМ України від 09 грудня 2020 року № 1236 і правомірно застосував до позивача відсторонення від роботи, оскільки це прямо передбачено законодавством. При цьому, суд враховує, що позивач є педагогічним працівником навчального закладу, категорично не бажає пройти профілактичне щеплення, не надала доказів щодо наявності у неї абсолютних протипоказань до проведення вище вказаного профілактичного щеплення, директор Любашівського опорного закладу загальної середньої освіти Любашівської селищної ради Одеської області Коломійченко В.Д. зобов`язаний був, відповідно до діючого законодавства відсторонити [PERSON] від роботи. У спірних правовідносинах, суд не вбачає порушення прав позивача на працю, визначене ст.43 Конституції України, виходячи із слідуючого. Статтею 43 Конституції кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тобто не робота, а саме життя, здоров`я і безпека людини визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні і є пріоритетними для держави. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави у питанні безпеки життя і здоров`я громадян. За позивачем зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, обмеження позивача є правомірним та відповідає пріоритету забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людей, зокрема, учасників освітнього процесу, якими згідно ст.19 Закону України "Про повну загальну середню освіту" є учні, педагогічні працівники, інші працівники закладу освіти, батьки учнів, асистенти дітей. Верховний Суд в постанові від 17.04.2019 року у справі №682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим. Посилання позивача на ті обставини, що жодна вакцина проти COVID-19 не завершила повний цикл клінічних випробувань та є експерементальною, судом не приймається до уваги, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №95 від 08.02.2021 «Деякі питання державної реєстрації вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів для специфічної профілактики гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, під зобов`язання для екстреного медичного застосування», передбачено реєстрацію вакцин для профілактики COVID-19 дозволені для екстренного використання в Україні. Також позицію позивача про те, що сама вимога про надання доказів щодо проведення щеплень є незаконною, так як є таємницею про стан здоров`я, суд не приймає до уваги, виходячи із наступного. Право на медичну таємницю закріплене в Основах законодавства України про охорону здоров`я. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. Право на таємницю про стан здоров`я, закріплене у статті 286 ЦК України. Разом з тим, інформації про COVID-сертифікат та щеплення в переліку документів, що підпадають під медичну таємницю, в українському законодавстві немає. Відтак, інформація щодо щеплення проти COVID-19 не є медичною таємницею. Таким чином, на підставі досліджених у справі доказів та норм чинного законодавства суд дійшов висновку, що відсторонення позивача від роботи здійснено відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства, тому відсутні підстави для задоволення позову в частині про визнання незаконним та скасування наказу № 224-к від 08.11.2021 року про відсторонення [PERSON] з 08 листопада 2021 року від роботи без збереження заробітної плати, поновлення її у виконанні трудових обов`язків за посадою вчителя англійської та німецької мов Любашівського опорного закладу загальної середньої освіти Любашівської селищної ради Одеської області з 08 листопада 2021 року. Також , з огляду на те, що у цій частині позовних вимог суд дійшов висновку про їх безпідставність, у решті заявленої позивачем позовної вимоги щодо виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, також належить відмовити, оскільки по своїй суті вона є похідною. Отже, у задоволенні позову, слід відмовити у повному обсязі. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В задоволені позову відмовлено повністю, тому судові витрати покладаються на позивача. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed