Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку регресу грошові кошти в сумі 334612.05 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 10.02.2007 року по 26.02.2014 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. В період перебування у шлюбі відповідач 28.05.2008 року уклав кредитний договір №490072923 з ЗАТ «Альфа-Банк». Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту становила 18044,49 доларів США. В забезпечення умов кредитного договору між ЗАТ «Альфа Банк» та позивачем було укладено договір поруки №4900729823-П. Оскільки відповідач не виконував обов`язку по поверненню коштів банк звернувся з позовом до суду до позивача. Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.01.2014 року №694/1165/13-ц стягнуто з позивача 331299.06 грн. боргу та 3312.99 грн. судові витрати. Позивачем повністю сплачено суму заборгованості за кредитом в розмірі 334612.05 грн. Відповідач подав відповідь на відзив, яка обґрунтована тим, що кредитні за договором №490072923 були отриманні для придбання автомобіля Кіа Ріо , який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки боргові зобов`язання виникли під час шлюбу, то відповідно їх розподіл має бути предметом розгляду спору про поділ майна подружжя. Крім того вказує, що згідно договору факторингу від 11.06.2020р. АТ «Альфа-Банк» відступив факторові ТОВ «Укрфінанс груп» право грошової вимоги за кредитним договором №490072923 та договором поруки №4900729823-П. В подальшому на підставі договору права вимоги від 11.06.2020 ТОВ «Укрфінанс груп» передало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №490072923 [PERSON] , який є чоловіком позивачки. На даний час у Новозаводському районному суді м. Чернігова розглядається справа про заміну сторони у виконавчому провадженні за заявою [PERSON] . Відтак позивачка та її чоловік одночасно мають вимоги до одного і того самого відповідача. Враховуючи наведене просив у задоволенні позову відмовити. Позивачкою було подано відповідь на відзив, у якому остання вказала, що даний спір не відноситься до спору про поділ майна подружжя, оскільки будь-які спірні питання стосовно поділу майна подружжя між сторонами відсутні. Щодо спору у Новозаводському районному суді м. Чернігова, то він виник у зв`язку з виконанням рішення Постійно діючого Третейського суду від 13.05.2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» грошових коштів, які стягувалися зовсім в іншому виконавчому провадженні, аніж те, в якому була боржником позивачка. Відтак даний спір є відмінним. Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив у якому останній наводить доводи аналогічні викладеним у відзиві та окрім того вказує, що позивачкою як боржником у виконавчому провадженні не надано доказів безпосереднього перерахування грошових коштів на рахунок ДВС. Позивачем надано додаткові пояснення, які обґрунтовують позицію позову та доводи вказані у відповіді на відзив. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, з підстав наведених у ньому, просив задоволити. Вказав, що доказом сплати позивачкою грошових коштів у 334612.05 грн. є відповідна довідка банку, інші докази відсутні. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив згідно доводів, викладених у відзиві на позов. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 21.10.2020 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 24.11.2020 було вирішено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін Представником відповідача заявлено клопотання про витребування доказів у Звенигородського МВ ДВС Центрального МУЮ, а саме матеріалів виконавчого провадження №61838746, яке ухвалою суду від 12.01.2022 було задоволено. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 10.02.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини, після реєстрації шлюбу, змінилося на - « [PERSON] » (а.с.11). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.02.2014 року сторони розірвали шлюб 26.02.2014 року (а.с.12). Відповідно до копії кредитного договору №490072923 від 28.05.2008 п. 2.1-2.4 Розділу № 1 кредитного договору [PERSON] отримав кредит у сумі 18044 (вісімнадцять тисяч сорок чотири) долари США 49 центів на придбання транспортного засобу під 15,5 % річних на строк до 28 травня 2015 року (а.с.14-15). 28 травня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 490072923-П, згідно якого вона поручилась за виконання [PERSON] обов`язків по кредитному договору. Згідно п. 3.1. вказаного договору поруки боржник та поручитель відповідають перед Банком за порушення обов`язків по кредитному договору як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і боржник (а.с. 16-17). Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.01.2014 стягнуто з [PERSON] , заборгованість за кредитним договором на загальну суму 331299 (триста тридцять одна тисяча двісті дев`яносто дев`ять) грн. 06 коп.; стягнуто із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3312 (три тисячі триста дванадцять) грн. 99 коп. (а.с.18-19). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.08.2017 року [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 09.08.2017 року. Прізвище дружини, після реєстрації шлюбу, змінилося на - « [PERSON] » (а.с.13). Постановою про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2020 року головним державним виконавцем Звенигородського МВДВС Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа №694/1165/13-ц виданого 03.03.2014 року про стягнення боргу в розмірі 334611.99 грн. (а.с.21). Згідно заяви АТ «Альфа-банк» від 11 червня 2020р., адресованої на ім`я Звенигородського МВДВС Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ), станом на 11.06.2020 рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.01.2014 виконано в повному обсязі. Згідно постанови головного державного виконавця Звенигородського МВДВС Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 26.06.2020 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 694/1165/13-ц від 03.03.2014 року закінчено в зв`язку з повним фактичним виконанням (а.с.22). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В свою чергу, як передбачено ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до вимог частин першої, другої статті 556 ЦК України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. При цьому, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-466цс15, правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). За правилася ст. 557 ЦК України боржник, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, повинен негайно повідомити про це поручителя. Поручитель, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, у зв`язку з ненаправленням йому боржником повідомлення про виконання ним свого обов`язку, має право стягнути з кредитора безпідставно одержане або пред`явити зворотну вимогу до боржника. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК). Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, що передбачено статтями 76 - 80 ЦПК України. В підтвердження виконання позивачкою як поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання останньою надано відповідну заяву банку про повне виконання судового рішення про стягнення боргу на підставі якої було закрито виконавче провадження. Суд не визнає вказаний доказ належними і допустимими для підтвердження факту сплати заборгованості за рішенням суду. Так з вказаної заяви неможливо встановити ким саме та яким чином виконано рішення суду. Дана заява не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій, відповідно вказана заява не може підтверджувати сплату позивачкою заборгованості юридичній особі АТ «Альфа-Банк». Крім того суд бере до уваги, що вказана заява датована тим самим днем, коли було укладено договір факторингу від 11.06.2020р. між АТ «Альфа-Банк», яким останній відступив факторові ТОВ «Укрфінанс груп» право грошової вимоги за кредитним договором №490072923 та договором поруки №4900729823-П. Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine) від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними, відтак задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, то судові витрати залишаються за позивачкою На підставі ст.ст. 509, 526, 543, 553, 554, 556, 557 ЦК України,

Outcome: dismissed