Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

У березні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісно набутого майна подружжя. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона станом на дату звернення до суду з цим позовом перебуває у зареєстрованому 22 січня 1971 року шлюбі з відповідачем. Починаючи з 2016 року стосунки між подружжям погіршилися, ведення спільного господарства було фактично припинено, а починаючи з 2017 року відповідач фактично мешкає окремо. Проте, шлюб розірвано не було. За час шлюбу з відповідачем сторонами було набуто спільне майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за відповідачем на підставі Договору купівлі - продажу майнових прав № 7 від 11.02.2016. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не вбачається можливим, позивач звернулася до суду з вказаним позовом і просить суд здійснити поділ майна. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.03.2018 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 21.05.2018 зазначена справа надійшла в провадження судді Шкірая М.І. на підставі розпорядження керівника апарату суду від 21.05.2018 №1079. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2018 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. 05.02.2019 до суду надійшла від позивача заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої остання просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на: Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0518 га, кадастровий № 1423984400:02:000:0620, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину двоповерхового житлового будинку з садовим будинком та господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на: Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0518 га, кадастровий № 1423984400:02:000:0620, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину двоповерхового житлового будинку з садовим будинком та господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу. Заява обґрунтована тим, що сторонами за час шлюбу було придбано також вищевказане майно. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2019 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісно набутого майна подружжя закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 26.02.2020 до суду від представника відповідача - адвоката Бойко Ю.Ю. надійшло клопотання про поновлення строку для подачі відзиву на позовну заяву, зустрічного позову разом із зустрічною позовною заявою, відповідно до якої відповідач просив у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісно набутого майна подружжя відмовити, визнати за [PERSON] право власності на: земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий № 1423984400:02:000:0620, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; двоповерховий житловий будинок з садовим будинком та господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 142300000:02:006:0265, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину (частку [PERSON] ) квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що у 2016 році у зв`язку з тим, що між сторонами погіршилися відносини, відповідач 11.02.2016 за договором купівлі - продажу майнових прав № 7 набув у власність квартиру [ADDRESS] , та з листопада 2017 року постійно там проживає, а позивач постійно проживає у квартирі [ADDRESS] . Окрім цього, зазначає, що позивач не повідомила суду про все майно, яке було набуте у власність за час спільного проживання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2020 здійснено перехід зі стадії судового розгляду по суті цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісно набутого майна подружжя в підготовче провадження та прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя і об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2020 цивільну справу №263/7926/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю «Агро-сервіс», треті особи: Маріупольська міська рада Донецької області, [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя в натурі та в ідеальних частках, в частині, що стосується корпоративних прав, об`єднано в одне провадження з цивільною справою №752/5060/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісно набутого майна подружжя. 24.03.2021 до суду від позивача [PERSON] надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої остання просить: визнати недійсним договір дарування прав (частки у статутному капіталі) Товариства з додатковою відповідальністю «Агро-сервіс» від 30.10.2020, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на: Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0518 га, кадастровий № 1423984400:02:000:0620, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий № 142300000:02:006:0265, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину двоповерхового житлового будинку з садовим будинком та господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину гаража [ADDRESS] ; 35,065 % статутного фонду Товариства з додатковою відповідальністю «Агро-сервіс», що становить 57449,20 грн., про що здійснити необхідні реєстраційні дії та зміни; визнати за [PERSON] право власності на: Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0518 га, кадастровий № 1423984400:02:000:0620, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий № 142300000:02:006:0265, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину двоповерхового житлового будинку з садовим будинком та господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину гаража № [ADDRESS]; 35,065 % статутного фонду Товариства з додатковою відповідальністю «Агро-сервіс», що становить 57449,20 грн., про що здійснити необхідні реєстраційні дії та зміни; стягнути з [PERSON] на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Алданов Ю.В. заявив клопотання про відмову [PERSON] від позовних вимог у частині: визнання недійсним договору дарування прав (частки у статутному капіталі) Товариства з додатковою відповідальністю «Агро-сервіс» від 30.10.2020, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; визнання за [PERSON] права власності на 35,065 % статутного фонду Товариства з додатковою відповідальністю «Агро-сервіс», що становить 57449,20 грн., про що здійснити необхідні реєстраційні дії та зміни, та визнання за [PERSON] права власності на 35,065 % статутного фонду Товариства з додатковою відповідальністю «Агро-сервіс», що становить 57449,20 грн., про що здійснити необхідні реєстраційні дії та зміни, та закрито провадження. Просив позов [PERSON] задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на: земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий № 1423984400:02:000:0620, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; двоповерховий житловий будинок з садовим будинком та господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину (частка [PERSON] ) земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий № 142300000:02:006:0265, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину (частку [PERSON] ) квартири [ADDRESS] . Представник відповідача - адвокат Бойко Ю.Ю. у судовому засіданні заявила клопотання про відмову [PERSON] від зустрічної позовної заяви, просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на: земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий № 1423984400:02:000:0620, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; двоповерховий житловий будинок з садовим будинком та господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину (частка [PERSON] ) земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий № 142300000:02:006:0265, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину (частка [PERSON] ) квартири [ADDRESS] . Також просила у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на професійну правову допомогу відмовити. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.02.2022 прийнято відмову позивача [PERSON] від позовних вимог у частині: визнання недійсним договору дарування прав (частки у статутному капіталі) Товариства з додатковою відповідальністю «Агро-сервіс» від 30.10.2020, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; визнання за [PERSON] права власності на 35,065 % статутного фонду Товариства з додатковою відповідальністю «Агро-сервіс», що становить 57449,20 грн., про що здійснити необхідні реєстраційні дії та зміни, та визнання за [PERSON] права власності на 35,065 % статутного фонду Товариства з додатковою відповідальністю «Агро-сервіс», що становить 57449,20 грн., про що здійснити необхідні реєстраційні дії та зміни, та закрито провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.02.2022 прийнято відмову [PERSON] від зустрічного позову та закрито провадження. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного. Судом встановлено, що 22.01.1971 міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби «Дом бракосочетания г. Жданов» між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 254, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 22.01.1971. Сторони зазначають, що починаючи з 2016 року стосунки між подружжям погіршилися, ведення спільного господарства було фактично припинено, а починаючи з 2017 року [PERSON] фактично проживає окремо. Проте, шлюб розірвано не було. Під час шлюбу на ім`я [PERSON] було набуто у власність наступне майно: двоповерховий житловий будинок з садовим будинком та господарськими будівлями, загальною площею 197,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу № 2243 від 11.11.2019, засвідчений приватним нотаріусом Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області Ковальовою М.В., витяг з Державного реєстру правочинів №7937802 від 11.11.2009 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24553590 від 24.11.2009; земельну ділянку площею 0,0518, кадастровий № 423984400:02:000:0620, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу земельної ділянки №2244 від 11.11.2009, засвідчений приватним нотаріусом Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області Ковальовою М.В. та витяг з Державного реєстру правочинів №7937897 від 11.11.2009; квартиру загальною площею 101,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , про свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №280326739 від 20.10.2021; земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № 142300000:02:006:0265, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 432718 від 22.09.2008. Разом з тим, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №280326739 від 20.10.2021 [PERSON] та [PERSON] 14.04.2006 набули у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року по справі № 320/3072/18. Як роз`яснено у пунктах 23-24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК України). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно. Таким чином, вищевказане майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України). Таким чином, як позивачу, так і відповідачу, відповідно до ст. 63 СК України належить право власності на: Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; Ѕ частину двоповерхового житлового будинку з садовим будинком та господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0518 га, кадастровий № 1423984400:02:000:0620, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий № 142300000:02:006:0265, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, позивачем заявлено позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину гаража [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину гаража [ADDRESS] . Проте, в матеріалах справи відсутні жодні правовстановлюючі документи, що свідчили б про фат набуття у власність [PERSON] чи [PERSON] зазначеного гаражу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 ЦПК України визначено що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Аналізуючи наведенні вище норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину гаража [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину гаража [ADDRESS] не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., суд приходить до наступного. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається із матеріалів справи, між [PERSON] та Адвокатським бюро «Алданов та партнери» 07.03.2018 укладено Договір про надання правової допомоги № 1. Пунктом 1.1. вказаного договору визначено, що бюро зобов`язується надати [PERSON] визначені цим договором юридичні послуги щодо захисту її інтересів у Голосіївському районному суді м. Києва щодо поділу майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується оплатити такі послуги. На виконання умов вищевказаного договору [PERSON] сплатила на рахунок Адвокатського бюро «Алданов та партнери» грошові кошти у розмірі 7500,00 грн., про що свідчить квитанція № 91 від 07.03.2018. 04.02.2019 [PERSON] та Адвокатське бюро «Алданов та партнери» уклали Доповнення до Договору про надання правової допомоги № 1 від 07.03.2018, відповідно до якого бюро надало юридичні послуги щодо захисту інтересів [PERSON] у суді та підготувало заяву про збільшення позовних вимог. Відповідно до квитанції № 7 від 31.01.2019 [PERSON] сплатила на рахунок Адвокатського бюро «Алданов та партнери» грошові кошти у розмірі 2500,00 грн. Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення судових витрат по сплаті витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, в порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 11350,00 гривень.

Outcome: partial