Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

16 вересня 2021 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на власну користь аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 03 червня 2000 року до 09 жовтня 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач та відповідач проживають окремо. Донька проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини з серпня 2021 року не надає у зв`язку з чим, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Ухвалою суду від 21 грудня 2021 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Також зазначила, що наразі живе у будинку за адресою : [ADDRESS] де з нею проживає та перебуває на утриманні неповнолітня донька [PERSON] . Батько дитини у добровільному порядку до червня 2021 року сплачував їй аліменти на утримання дитини, але згодом припинив. Зважаючи на вік доньки, [PERSON] вважає невірним дії [PERSON] щодо відкриття саме на ім`я дитини карткового рахунку і відрахування грошових коштів безпосередньо донці, оскільки [PERSON] витрачає їх на спиртне та цигарки. Зважаючи на це, позивач наполягає на стягненні аліментів саме на її користь. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Підтвердив, що донька проживає разом з мамою. Також зазначив, що після розірвання шлюбу вони продали спільно нажитий будинок, у зв`язку з чим [PERSON] отримала 22 000 доларів США та придбала квартиру у м. Бориспіль, а він отримав 7 000 доларів США, за які придбав нежитлове приміщення у тому ж місті. Згодом дружина відчужила квартиру та разом з донькою переїхала проживати у будинок її батька. Протягом всього цього часу [PERSON] допомагав колишній дружині фінансово, добровільно сплачував 25% від отриманого доходу як аліменти та допомагав з ремонтом будинку, щоб створити для дитини належні умови проживання. Оскільки позивач, на думку відповідача, неналежно виконує батьківські обов`язки, часто лишає доньку саму на тривалий час, не цікавиться її життям, він вирішив відкрити картковий рахунок на ім`я доньки та на підставі заяви поданої роботодавцю, перераховує Єлізаветі 25 % від отриманого доходу. В той же час, ним, як розпорядником карткового рахунку, встановлено щоденний ліміт, що є доступним донці, а тому [PERSON] не може одразу знімати всі грошові кошти. Відповідач вважає, що він, як батько, піклується про потреби дитини, у такий спосіб навчить її розпоряджатись грошовими коштами та не залежати від будь кого. Наведене, в свою чергу, свідчить про те, що [PERSON] , як батько, не ухиляється від обов`язку щодо утримання дитини, а тому відсутні підстави для стягнення аліментів на користь позивача. Суд, заслухавши надані сторонами обгрунтування до заявлених вимог чи заперечень, дослідивши подані сторонами заяви та матеріали справи з наявними в ній доказами вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За змістом ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 червня 2000 року, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспіль-ського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 93. Рішенням Переяслав- Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2018 року даний шлюб розірвано. Судове рішення набрало законної сили 09 листопада 2018 року. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Від цього шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 26 травня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в місті Києві, актовий запис 2013. Між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України. Згідно ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що дитина проживає разом з мамою та перебуває на її утриманні. Також судом, на підставі розписки позивача від 12 червня 2021 року встановлено, що [PERSON] з квітня 2019 року по червень 2021 року (включно) надавав позивачу особисто грошові кошти в розмірі 25% від отриманого ним доходу, як аліменти на утримання доньки [PERSON] та, крім того, приймав активну участь у ремонтних роботах щодо будинку, де [PERSON] проживає разом з дитиною. Відповідно ч. 1 ст. 187 СК України один з батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Така заява може бути ним відкликана. На підставі передбаченої вказаною статтею можливості та права, відповідач у листопаді 2021 року подав роботодавцю заяву, на підставі якої з 01 грудня 2021 року відраховується ј заробітної плати [PERSON] на картковий рахунок відкритий у АБ «Укргазбанк» на ім`я неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується листом ДПМА «Бориспіль» за № 14-22-623 від 28 листопада 2021 року та листом банку від 06 грудня 2021 року. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її ім`я утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно вимог Цивільного кодексу України. Зважаючи на вказане, слід зазначити, що неповнолітня дитина безумовно є власником аліментів та може їх самостійно отримувати, проте розпорядником цих аліментів є саме батько / матір дитини, разом з яким / якою вона проживає. Разом з тим, з наданої відповідачем до суду довідки з АБ «Укргазбанк» суд позбавлений можливості встановити хто саме (батько, мати чи дитина) є розпорядником даного карткового рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] та, відповідно, перевірити право і можливість позивача на здійснення контролю за розпорядженням аліментами, які відраховуються дитині батьком, за цільовим використанням на нагальні першочергові потреби доньки [PERSON] . Відтак, позивач, яка не отримує безпосередньо аліменти на утримання дитини, також позбавлена можливості отримати їх та здійснювати контроль щодо розпорядження ними за цільовим призначенням на нагальні першочергові потреби самою донькою [PERSON] , яка є неповнолітньою. Доказів протилежного суду сторонами не надано. На підставі ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України та роз`яснень, наведених у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню починаючи з 16 вересня 2021 року. Судом встановлено, що відповідач офіційно працює у ДПМА «Бориспіль» та отримує стабільний дохід, інших малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні не має, стан здоров`я та матеріальне становище дозволяють батьку дитини виконувати обов`язок щодо сплати аліментів на утримання доньки. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд звертає увагу на те, що сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами. Враховуючи те, що дитина проживає з матір`ю, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, враховуючи стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, офіційно отримуваний відповідачем дохід, суд приходить висновку про необхідність призначення аліментів на утримання доньки [PERSON] відповідно ст. 181 СК України з визначенням його розміру у частці, а саме в розмірі ј від отримуваного [PERSON] доходу. Щодо сплачених батьком, починаючи з грудня 2021 року, на картковий рахунок дитини аліментів на підставі добровільно поданої [PERSON] роботодавцю заяви слід зазначити, що доля вже здійснених виплат дитині, як аліментів, може бути вирішена між батьками за спільною домовленістю на стадії виконання даного судового рішення. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. В ч. 6 ст. 141 ЦПК України вказано, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів [PERSON] звільнена від сплати судового збору, відтак його слід стягнути з відповідача на користь держави Україна в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved