Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Представник [PERSON] 06 жовтня 2021 року через систему «Електронний суд» подала до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення пені, який надійшов до суду 7 жовтня 2021 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2021 року позовну заяву було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням абз. 2 ч. 1, ч. 7 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких представником позивача 20 жовтня 2021 року було подано до суду повноваження представника та докази направлення копії позову з додатками відповідачеві. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року підготовче провадження закрито і справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2022 року вирішено питання про розгляд справи у заочному порядку. Позивач у своєму позові посилався на те, що 25 травня 2020 року він надав відповідачеві у борг 230 000 гривень строком до 25 вересня 2020 року, про що було складено відповідну розписку. Також відповідач зобов`язалася у разі невиконання зобов`язань за договором позики сплатити позивачеві пеню у розмірі 1 % за кожен день прострочення. Свої зобов`язання щодо надання грошових коштів позивач виконав у повному обсязі, а відповідачем взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми боргу виконано не було, не повернуто нею грошові кошти і до теперішнього часу. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 788 900 гривень. Представник позивача у своїй заяві до суду просила справу розглянути за її відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, відзив на позов не надала. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 25 травня 2020 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] 230 000 гривень, і зобов`язалася їх повернути у строк до 25 вересня 2020 року (а.с. 6). Розписка була написана власноруч відповідачем. На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики, оскільки на виконання положень ч. 2 ст. 1046 ЦК України позивачем було передано відповідачеві грошові кошти у розмірі 230 000 гривень, і відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України його було оформлено належним чином: відповідачем власноруч було написано розписку. Абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Згідно з розпискою [PERSON] взяла у позивача грошові кошти та зобов`язалася повернути у строк до 25 вересня 2020 року. У разі прострочення виконання зобов`язання, відповідач зобов`язалася сплатити позивачеві пеню у розмірі 1 % за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми у розмірі 788 900 гривень, що відповідно до розрахунку позивача, є неустойкою (пенею), позовні вимоги про стягнення заборгованості за позикою у розмірі 230 000 гривень позивачем не заявлено. Розмір пені, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості у розмірі 230 000 гривень, відповідно до розрахунків, наданих [PERSON] , становить 788 900 гривень, що значно перевищує суму боргу, тому з урахуванням положень ч. 3 ст. 551 ЦК України суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню неустойка у розмірі заборгованості за тілом позики у сумі 230 000 гривень. У задоволенні інших вимог у цій частині позивачеві слід відмовити. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2 300 гривень 00 коп. Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] складає 232 303 гривні 21 коп. (230 000 гривень + 2 300 гривні = 232 300 гривень 00 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial