Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Франківського районного суду м.Львова з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Граве Україна" про стягнення відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 18.01.2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Renault Logan, номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобілем Renault Fluence, номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника Renault Logan, д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] , застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/4841196 від 08.11.2020 року. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 07.04.2021 року, у справі № 465/667/21 відповідача визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначає, що внаслідок ДТП автомобіль позивача, Renault Fluence, отримав механічні ушкодження з матеріальними збитками та протоколом огляду транспортного засобу Renault Fluence від 25.01.2021 року, був встановлений перелік пошкоджень отриманих автомобілем, на підставі якого страховою компанією «Граве Україна» було складено звіт № ФД 000010 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу в розмірі 25 566.94 грн. Згідно акту виконаних робіт № СПД-000092 позивач поніс витрати на ремонт пошкодженого автомобіля Renault Fluence у розмірі 36 063.00 грн. Відтак, вказує, що ним понесені значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, аніж отримано страхового відшкодування, невідшкодованими залишилися 10 496.06 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 10496,06 грн. та судові витрати. Не погоджуючись з поданим позовом, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд не стягувати з нього вказану позивачем суму коштів. Відзив мотивує тим, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначає, що позивач помилково посилається на правові позиції Верховного Суду, оскільки вказані у них фактичні обставини не відповідають правовідносинам, які склались між сторонами. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив такі задоволити. Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні таких. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча й був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення такого. Вислухавши думку сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст..79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що постановою Франківського районного суду м.Львова від 07.04.2021 року [PERSON] визнано винним за ст.124 КУпАП у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 18.01.2021 року. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №234/16272/15-ц, зазначено, що з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішенням від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», рішення від 28.10.1999 у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії») існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/4841196 від 08.11.2020 року цивільно-правова відповідальність страхувальника автомобіля марки Renault Logan, д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] застрахована у ПрАТ СК «Граве Україна». Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 грн 00 коп, розмір франшизи - 1 000 грн 00 коп. Відповідно до протоколу технічного огляду колісного транспортного засобу, складеного 25.01.2021 року встановлено перелік пошкоджень автомобіля Renault Fluence, номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] . На підставі вищевказаного протоколу огляду, ПрАТ СК «Граве Україна» складено звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу №ФД-000010 від 27.01.2021 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Fluence, номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу становить 25566,94 грн. Відповідно до платіжного доручення №0603104100 від 03.06.2021 року [PERSON] страховиком ПрАТ СК «Граве Україна» перераховано 24566,94 грн. страхового відшкодування. Разом з тим, актом виконаних робіт №СПД-000092 від 02.03.2021 року підтверджено, що позивач [PERSON] фактично поніс витрати на ремонт пошкодженого транспортного засобу Renault Fluence, номерний знак [NUMBER] в розмірі 36063,00 грн., які ним оплачено ФОП [PERSON] . Як вбачається з відповіді ПрАТ «Граве Україна» №4814 від 20.07.2021 року, наданої [PERSON] на його заяву від 15.07.2021 року щодо доплати йому страхового відшкодування у розмірі 10496,06 грн. за наслідками ДТП, що мала місце 18.01.201 року, страхова компанія повідомила позивача, що розмір страхового відшкодування, належний йому до перерахунку згідно акту та з вирахуванням зносу становить 23681,22 грн., а 03.06.2021 року страховик виплатив йому на поточний рахунок, що вказаний у заяві про виплату страхового відшкодування від 05.04.2021 року суму страхового відшкодування в розмірі 24566,94 грн., який було розраховано на підставі звіту №ФД-000010 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу від 27.01.2021 року, відтак сума виплаченого страховиком на його користь страхового відшкодування перевищує суму пере розрахованого розміру страхового відшкодування, тому до виплати позивачу нічого не належить. За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове- право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1. якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, дог розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно- правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у сумі 24566 грн 94 коп. Предметом даного спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна, яку він поніс у зв`язку з таким пошкодженням. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Як вбачається з матеріалів справи, вартість майнового збитку, завданого позивачу [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує сплачений на користь позивача розмір страхового відшкодування. Таким чином, на підставі викладеного вище, та враховуючи, що майнова шкода завдана [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з порушенням відповідачем Правил дорожнього руху та вчинення ним правопорушення, відповідальність за яке передбачена КУпАП, судом встановлено наявність підстав для відшкодування шкоди з відповідача [PERSON] , як винної особи у дорожньо-транспортній пригоді, на користь позивача, яка являється різницею між фактичним розміром понесених витрат на ремонт автомобіля (реальними збитками) та стягнутим страховим відшкодуванням у сумі 10496 грн 06 коп (36063 грн 00 коп (понесені витрати на ремонт транспортного засобу) - 24566 грн 94 коп (сума страхової виплати) та 1000 грн 00 коп (розмір фактично сплаченої франшизи). Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 03.10.2018 у справі № 686/17155/15-ц, від 04.12.2019 у справі №359/2309/17, підстав відступати від яких суд не вбачає. При цьому, суд відхиляє як безпідставні доводи відповідача, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на нього, який в свою чергу уклав відповідний договір страхування з ПрАТ СК «Граве Україна» суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, не заслуговують на увагу з огляду на таке. Відносини між відповідачем та його страховиком ПрАТ СК «Граве Україна» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Оскільки ПрАТ СК «Граве Україна» сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 676/518/17. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Як вбачається з матеріалів справи позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн., позовні вимоги задоволено в повному обсязі, відтак сума судових витрат підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача.

Outcome: approved