Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

15.07.2021 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо дітей: не цікавиться їх здоров`ям, не спілкується з ними, не створює умов для отримання освіти, матеріально не забезпечує. З відповідача за рішенням суду стягуються аліменти, однак він сплачує їх нерегулярно, несистематично та не у повному розмірі. Діти проживають з позивачем, яка має інший шлюб. Нею створені належні умови для проживання дітей, тому з метою захисту прав неповнолітніх дітей змушена звернутись до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо них. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Визнав, що має заборгованість по сплаті аліментів. Її допустив тому, що пив. Наразі виправився, офіційно працевлаштований, наладжує контакти з дітьми. Мало з дітьми спілкувався, бо з позивачем склалися неприязні стосунки, він не хоче сварок у присутності дітей. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що позивачем на надано достатніх та належних доказів на підтвердження того факту, що її довіритель ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не прибув повторно. Про день розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином. Заяв та клопотань до суду не надходило. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 8-9). Відповідно до довідок від 26.05.2021 року Суслівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Стриївської сільської ради Голуб Віталій Володимирович навчається у сьомому класі, [PERSON] - в п`ятому класі та їх батько [PERSON] не цікавився шкільним життям дітей, не з`являвся на батьківські збори та не підтримував зв`язків з класними керівниками та адміністрацією школи (а.с. 16-18). Згідно акта обстеження сім`ї від 02.06.2021 року встановлено, що [PERSON] проживає за адресою по [ADDRESS] , разом із дітьми [PERSON] , 2008 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження. Батько дітей [PERSON] , 1986 року народження, по їх місцю проживання не з`являється. Життям, навчанням, розвитком, вихованням дітей не займається (а.с. 15). Відповідно до довідок, виданих виконавчим комітетом Стриївської сільської ради від 02.06.2021 року діти [PERSON] , 2008 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження, знаходяться на утриманні матері [PERSON] , 1989 року народження (а.с. 22-24). 10 травня 2019 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , 1983 року народження (а.с. 7). Згідно розрахунку заборгованості, наданого Новоград-Волинським МРВ ДВС по матеріалам виконавчого провадження, відкритого 26.10.2017 року по ВП №55006001 станом на травень 2021 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] складає 71 195 грн. 48 коп. (а.с. 11-14). Згідно висновоку органу опіки і піклування Стриївської сільської ради Житомирської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановлено, що за повідомленням матері дітей з 2008 року [PERSON] припинила спільне проживання з батьком дітей. З того часу вона самостійно займається утриманням дітей. [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, з дітьми майже не спілкується, не приймає участі у вихованні дітей, не піклується про їх стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи, в тому числі не допомагає матеріально. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання батька [PERSON] , встановлено, що він проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. [PERSON] піклується про здоров`я неповнолітніх дітей, забезпечує здобуття них повної загальної середньої освіти та готує до самостійного життя. В дітей є окрема кімната для сну, відпочинку та підготовки уроків, обладнана відповідними меблями. Орган опіки та піклування вважає дацільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 21). Одночасно представник відповідача надала характеристику з місця роботи відповідача, згідно якої встановлено, що [PERSON] працює підсобним робітником на сільськогосподарській дільниці в с. Стриєва з 16.07.2021 року. [PERSON] зарекомендував себе як привітний і сумлінний працівник, вміє організувати робочий процес і проконтролювати якість виконуваної роботи відповідно до поставлених завдань. У колективі з усіма підтримує рівні, дружні відносини, при цьому дотримується корпоративних правил та норм (а.с. 53). При вирішенні справи по суті суд керується наступними нормами права. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки позивачем не доведено та судом не встановлено наявності такого обов`язкового елементу як винності в умисному ухиленні батька від виконання своїх батьківських обов`язків. З метою захисту якнайкращих інтересів дитини суд визнає за доцільне збереження її зв`язків із сім`єю (батьком), що забезпечить її розвиток у безпечному та стійкому середовищі, яке не є неблагополучним, оскільки зворотного судом не встановлено. Однак в судовому засіданні встановлено факти неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина [PERSON] , 2008 року народження, та дочки [PERSON] , 2011 року народження, який не сплачував вчасно аліменти на їх утримання, не цікавився їх шкільним життям, станом здоров`я. Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне повідомити [PERSON] про необхідність зміни ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , 2008 року народження, та дочки [PERSON] , 2011 року народження, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відтак встановлені підстави для відмови у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітніх дітей.

Outcome: dismissed