Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, вказуючи, що в серпні 2021 року він отримав від державного виконавця Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Примака К.М. постанову про відкриття виконавчого провадження від 04 серпня 2021 року про стягнення з нього на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в розмірі 252950 грн. 67 коп. на підставі виконавчого напису № 1754, вчиненого 02 червня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. Вважає, що виконавчий напис є незаконним та необгрунтованим, оскільки вчинений з грубим порушенням вимог чинного законодавства, а саме: нотаріусом не враховано та не перевірено факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості на час пред`явлення вимоги, нотаріус прийняв до виконання заяву стягувача без надання останнім доказів повідомлення (письмової вимоги до боржника про усунення порушень), також відповідач не надав нотаріусу документів, що підтверджують безспірність розміру заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, розрахунок заборгованості відсутній, в зв`язку з чим у нотаріуса не було підстав вважати, що розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі, є безспірним. Крім того, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, що також виключає можливість вчинення виконавчого напису. Він не отримував повідомлень про усунення порушень ні від відповідача, ні від нотаріуса. Також нотаріусом не враховано, що судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 січня 2005 року в справі № 2-н-3/06 з нього стягнуто на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № POZ0RK10380333 від 07 вересня 2004 року. У 2013-2014 роках банк повторно звертався до суду з позовами про стягнення з нього заборгованості за вказаним кредитним договором. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2013 року в справі № 562/1289/13-ц та ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 січня 2014 року в справі № 562/3449/13-ц позови банку залишено без розгляду в зв`язку з наявністю судового наказу. За виконавчим написом стягнуто кошти і за період, за який видано судовий наказ. Тому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 02 червня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 1754, про стягнення з нього на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в розмірі 252950 грн. 67 коп. Представник відповідача АТ КБ "ПриватБанк" Крилова О.Л. подала до суду відзив. Вважає вимоги позову безпідставними, оскільки [PERSON] визнає факт укладення з АТ КБ "ПриватБанк" кредитного договору, отримання кредитних коштів та часткове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також не заперечує щодо наявності заборгованості за кредитним договором. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження відсутності боргу або невідповідності суми боргу на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису. На момент вчинення виконавчого напису банк мав право на звернення, оскільки кредитний договір є дійсним до повного виконання сторонами зобов`язань, зобов`язання позичальником [PERSON] не виконанні, тому кредитор має право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором. Крім того, видача виконавчого напису не входить до видів діяльності банку, тому вважає, що банк є неналежним відповідачем по справі. Стверджує, що банком для вчинення виконавчого напису було надано нотаріусу всі необхідні документи, тому виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства. Просить розглянути справу без участі представника відповідача та відмовити [PERSON] у задоволенні позову. У відповіді на відзив позивач зазначає, що твердження представника відповідача про те, що АТ КБ "ПриватБанк" є неналежним відповідачем, є безпідставними, оскільки відповідачем є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Банк є стягувачем за оспорюваним виконавчим написом. Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис на користь банку. Відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Нотаріус не може бути відповідачем у цій справі, оскільки предметом позову є спір про право. Банк не надав приватному нотаріусу документи, що підтверджують безспірність його заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. За відсутності зазначених документів нотаріус не мав права вчняти виконавчий напис. Вимога про стягнення боргу пред`явлена за 2004-2016 роки за спливом трьохрічного строку позовної давності. Крім того, за виконавчим написом стягнуто кошти в тому числі і за період, за який видано судовий наказ. Нотаріус прийняв до виконання заяву стягувача без надання останнім доказів повідомлення, письмової вимоги до боржника про усунення порушень. Виконавчий напис вчинено не на борговому документі та за своїм змістом не відповідає вимогам чинного законодавства. Від представника позивача - адвоката Януль-Сидорчук Х.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі та за відсутності позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. подав заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. 02 червня 2016року приватним нотаріусом Чернігівського міськогонотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 1754, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором №POZ0RK10380333 від 07 вересня 2004 року за період з 07 вересня 2004 року по 28 квітня 2016 року в розмірі 252950 (Двісті п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн. 67 коп., з яких: 7389 грн. 56 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 59933 грн. 53 коп. - заборгованість за відсотками, 1682 грн. 46 коп. - комісія, 183945 грн. 12 коп. - пеня. 04 серпня 2021 року державним виконавцем Здолбунівського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Примаком К.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66372379 про примусове виконання виконавчого напису № 1754, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в розмірі 252950 грн. 67 коп. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно положень ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Твердження представника відповідача про те, що Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" є неналежним відповідачем по справі, є безпідставними та необгрунтованими з огляду на наступне. Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України "Про нотаріат", у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Саме така правова позиція 14 серпня 2019 року висловлена у постанові Верховного Суду в справі № 519/77/18 (провадження № 61-10311св19). У відповідності до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.87 Закону України "Про нотаріат"). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст.88 Закону України "Про нотаріат"). Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст.89 Закону України "Про нотаріат". Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (далі Порядок), затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5. Зокрема, згідно з Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, який має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи. Згідно з "Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статтей 15, 16, 18 ЦК України, статтей 46, 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статтей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах викладена у постановах від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18), від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку щляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, шляхом надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушень. Виконавчий напис вчиняється після спливу тридцяти днів з моменту надіслання такої вимоги. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач отримував від відповідача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено отримання вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором позивачем, що унеможливило подання нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Отже, в даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Також строк стягнення не відповідає вимогам чинного законодавства щодо стягнення заборгованості у межах строку позовної давності та безспірності грошової вимоги кредитора. Оскільки, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача (первісного кредитора) виникло право примусового стягнення боргу. Також, нотаріусом не враховано, що судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 січня 2005 року в справі № 2-н-3/06 з [PERSON] стягнуто на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № POZ0RK10380333 від 07 вересня 2004 року в розмірі 12138 грн. 48 коп. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса вчинений в порушення вимог Закону України "Про нотаріат" та "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог. За наведених обставин позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved