Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, щомісячно. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2020 року. Від шлюбу [INFO] народився син - [PERSON] , який проживає разом із нею та перебуває повністю на її утриманні. Натомість, відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина, хоча має можливість її надавати. Вказує, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований, а тому за майновим станом та за станом здоров`я може надавати матеріальне утримання своєму сину у сумі 5000 гривень, щомісячно. При цьому, вона самостійно не спроможна забезпечити сина усім необхідним. За вказаних обставин просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2022 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позов, у якому заперечує щодо викладених у позові обставин та заявлених позовних вимог про стягнення із нього аліментів у сумі 5000 гривень. В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що з народження дитини він постійно займався матеріальним утриманням, розвитком та вихованням дитини, продовжував це робити і після розірвання шлюбу. Проте, із грудня 2021 року позивачка категорично заборонила йому спілкуватися із сином. Вважає, що заявлений позивачкою розмір аліментів у сумі 5000 гривень не обґрунтованим, оскільки приблизний розмір його доходу становить 14000 гривень, із яких він також сплачує податки, здійснює витрати по оплаті комунальних послуг, придбанні продуктів, медикаментів та інших необхідних речей. Вказує, що у нього немає у власності чи користуванні жодного рухомого та нерухомого майна, майнових прав, грошових коштів, корпоративних прав. Він не придбавав майна на суму, яка б перевищувала десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Стверджує, що він ніколи не самоусувався від свого батьківського обов`язку з приводу матеріального утримання та виховання свого сина. За вказаних обставин просить стягувати із нього аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, що у твердій грошовій сумі становить 3500 гривень. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив стягувати із нього аліменти у сумі 3500 гривень, оскільки розмір його доходів не дозволяє йому сплачувати аліменти у заявленій позивачкою сумі 5000 гривень. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 20 січня 2018 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2020 року (справа №607/5151/20). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , про що складено актовий запис №08 Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області, якою 09 серпня 2018 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Як убачається із Свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 28 жовтня 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », про що складено актовий запис №85 від 28 жовтня 2020 року Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає разом із матір`ю - позивачкою по справі за адресою: [ADDRESS] , що стверджується Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому (приміщенні) будинку осіб №804, виданою в.о. старости села Великий Глибочок, Тернопільського району, Тернопільської області Надією Зарівною. Згідно довідки №280/109/12, виданої 02 лютого 2022 року Управлінням кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Київській області, лейтенант поліції [PERSON] дійсно з 15 жовтня 2019 року проходить службу в Національній поліції України, з 27 грудня 2021 року по даний час обіймає посаду оперуповноваженого відділу боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки, протидії груповій злочинності та розкриття злочинів, спрямованих на порушення рівноправності громадян управління карного розшуку ГУНП в Київській області. Відповідно до довідки про доходи №43, виданої 03 лютого 2022 року Головним управлінням Національної поліції в Тернопільській області, [PERSON] працював у Головному управлінні Національної поліції в Тернопільській області, загальна сума його доходів за період із січня 2021 року по грудень 2021 року становить 161200,76 гривень, середньомісячний розмір заробітної плати - 13433,40 гривень. На підтвердження свої доводів щодо надання матеріального утримання сину, відповідачем надано копії дублікатів квитанцій АТ КБ «ПриватБанк», з яких убачається, що відповідач [PERSON] здійснював оплату за відвідування дитиною дошкільного навчального закладу - ДУ ДНЗ (Ясла-садок) Берізка №39 (м. Тернопіль) НПУ, зокрема: дублікат квитанції №0.0.1853960723.1 від 30 вересня 2020 року на суму 954 гривень, дублікат квитанції №0.0.1955340975.1 від 23 грудня 2020 року на суму 770 гривень; дублікат квитанції №0.0.1997009883.1 від 29 січня 2021 на суму 630 гривень; дублікат квитанції №0.0.2039443271.1 від 04 березня 2021 року на суму 210 гривень. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При розгляді справи судом установлено, що крім малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у відповідача немає на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Судом установлено, що сторони не досягли згоди з приводу понесення витрат на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав малолітнього сина сторін на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також, беручи до уваги те, що відповідач є молодою особою працездатного віку, працевлаштований, отримує стабільний та достатній дохід, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення, а тому із відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 13 січня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: partial