Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулися [PERSON] , [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, вселення та про відшкодування моральної (немайнової шкоди). В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачі вказали про таке. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 31/100 частки житлового будинку [ADDRESS] . Дане майно належало спадкодавцю на підставі Ухвали Іллічівського районного суду м. Одеси, від 09.08.1993 року, про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] у справі №2-725/1993. За змістом ухвали про затвердження мирової угоди, вищевказане домоволодіння поділено наступним чином: [PERSON] виділено 31/100 частини домоволодіння, яка складається з приміщень: 2-1 (житлова кімната), І (коридор), Б (літня кухня), Г(сарай), Д (сарай), Е (навіс); [PERSON] виділено 69/100 частин домоволодіння, які складаються з приміщень: 1-1 (коридор), 1-2 (житлова кімната), 1-3 (житлова кімната), В (сарай), Ш (сарай), 3 (сарай), И (вбиральня), К (душ). Отже, затверджений судом порядок користування приміщеннями житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , склався між співвласниками цього будинку з 1993 року. Станом на сьогодні, обидві сторони мирової угоди, померли. Спадщину [PERSON] прийняли позивачі: його син, [PERSON] (розмір частки - 31/200 (тридцять одна двохсота) та дружина, [PERSON] (розмір частки - 31/200 (тридцять одна двохсота), що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданими державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ставнійчук А.О. 19.12.2019 року за №4-987, №4-984, відповідно та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №193925925 і №193925692, від 19.12.2019 року. Станом на сьогодні, за [PERSON] , яка є спадкоємцем 1/2 частки майна [PERSON] , померлої [INFO] , зареєстроване право власності на 69/200 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №22698014, від 06.10.2020 р. Право власності на 69/200 часток майна іншим спадкоємцем - [PERSON] зареєстровано не було. За наявною інформацією, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 20.01.2017 року, актовий запис №902. Таким\~чином,\~позивачі вважають,\~що власниками\~житлового будинку\~ [ADDRESS] ,\~є: [PERSON] -\~31/200\~частка; [PERSON] -\~31/200\~частка; [PERSON] -\~69/200\~часток; [PERSON] - 69/200 часток, які, на думку позивачів, останній прийняв в порядку спадкування після дружини, [PERSON] , але не оформив спадкових прав. Виходячи з того, що станом на сьогодні, спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена, позивачі вважали за необхідне залучити до участі у справі Одеську міську раду, яка, на їх думку, у випадку визнання спадщини відумерлою, стане власником належної [PERSON] , частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, оскільки вважають, що до участі у справі, предметом якої є усунення перешкод у користуванні майном, мають бути залучені усі власники спірного майна, або їх правонаступники. 10 лютого 2020 року [PERSON] та [PERSON] разом з малолітнім сином - [PERSON] , зареєстрували своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Відомостями №Г5-35261-ф/л про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, виданими Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 28.02.2020 р., але не мають можливості користуватися належним їм майном. Інформації про інших зареєстрованих у даному будинку осіб позивачі не мають, оскільки Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради надано відомості про зареєстрованих у будинку осіб лише з 05.04.2016 р. (за період здійснення Департаментом повноважень). З метою отримання відомостей про зареєстрованих до 05.04.2016 р. осіб, адвокат Атаманчук Н.С. зверталася з запитом до Органу самоорганізації населення комітет мікрорайону «Троїцький» у місті Одесі, який був уповноважений видавати довідки про зареєстрованих осіб. Однак, у відповідь на запит було вказано, що відомості про реєстрацію осіб у приватному секторі відображені у будинкових книгах та зберігаються у власників будинку, у зв`язку з цим Орган самоорганізації населення не має можливості надати запитувану інформацію. На цей час у будинку [ADDRESS] мешкають відповідачі: [PERSON] та її син, [PERSON] , які займають всі приміщення будинку, зокрема, частину будинку, яка належить на праві власності позивачам. Позивачі неодноразово намагалися вселитися до свого майна, але відповідачі перешкоджають доступу позивачам до належної останнім, власності. Після чергового випадку здійснення позивачам перешкод у користуванні власністю та недопущення до будинку з боку відповідачів, зокрема, [PERSON] , позивач [PERSON] , був змушений 04.03.2020 року звернутися до правоохоронних органів: Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області, із заявою про вчинене кримінальне правопорушення з цього приводу (зареєстрована до ЄО №3894, від 04.03.2020р.), що підтверджує факт здійснення перешкод позивачам з боку відповідачів. У відповідь на звернення, Хмельницьким ВП Малиновського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області повідомлено, що за результатами розгляду встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] склалися цивільно-правові відносини, які вирішуються у судовому порядку. Також підтвердженням факту здійснення перешкод позивачам у користуванні власним майном є відеозапис телефонних розмов позивача [PERSON] , з відповідачем [PERSON] , у яких останній відкрито заявляє про те, що не допустить позивачів до належного їм майна (приміщень) та не звільнить ці приміщення. Таким чином, відповідачі чинять перешкоди позивачам у здійсненні ними права користування власністю, а саме: самовільно використовують належні позивачам приміщення для проживання, не надають доступу до будинку, приміщень, власниками яких є позивачі, а отже перешкоджають вселенню позивачів до належного останнім майна, у зв`язку з чим існує необхідність вселення позивачів до даного спірного майна та виселення [PERSON] у судовому порядку. На думку позивачів, протиправними діями відповідачів порушено право власності позивачів, гарантоване нормами міжнародного права, Конституцією та іншими законами України, внаслідок чого позивачам завдано глибоких душевних (моральних) страждань. Не маючи можливості тривалий час користуватися належним їм на праві власності майном, відповідачі вимушені докладати додаткових зусиль, матеріальних витрат для вирішення своїх життєвих питань, постійно хвилюватися про цілісність належного їм майна, його належний матеріальний стан, звертатися до правоохоронних органів, адвокатів, до суду. Моральна шкода, завдана відповідачем [PERSON] , полягає в наступному. Відповідач-1 як співвласник житлового будинку, протиправно не надає доступу позивачів до будинку, встановивши замок на хвіртку та, не надавши ключів позивачам, не перешкоджає своєму сину, [PERSON] , порушувати права позивачів і проживати в приміщеннях, які належать позивачам. Навпаки, саме відповідач [PERSON] надала [PERSON] згоду та можливість проживати у належному позивачам будинку. Внаслідок протиправних дій останньої, позивачі не мають можливості доступу до належних відповідачам приміщень. Моральна шкода, завдана відповідачем-2, [PERSON] , полягає в наступному. Відповідач-2, в порушення вимог законодавства, протиправно самовільно зайняв приміщення, які на праві приватної власності належать позивачам, мешкає в них, перешкоджає (не надає) доступу як до будинку, так і до вказаних приміщень та відмовляється добровільно звільнити приміщення, відмовляється від укладення договору найму (оренди) чи придбання частки майна у позивачів. При цьому, [PERSON] не є ні власником житлового будинку, ні членом родини позивачів, а тому, жодних намірів та підстав надання йому права безоплатно користуватися власним майном, у позивачів немає. Більш того, позивачі мають намір використовувати майно для власного проживання. З урахуванням обставин і характеру порушення прав, тривалості моральних страждань позивачів внаслідок порушення їх права власності на вищевказане майно, розмір моральної шкоди визначено позивачами в загальній сумі 90 000,00 грн. наступним чином. Позивачем-1, [PERSON] , розмір моральної шкоди, спричиненої Відповідачем-1, [PERSON] , визначено у сумі 20000 грн., розмір моральної шкоди, спричиненої Відповідачем-2, [PERSON] , визначено у сумі 50000грн. Позивачем-2, [PERSON] , розмір моральної шкоди, спричиненої Відповідачем-1, [PERSON] , визначено у сумі 5000 грн., розмір моральної шкоди, спричиненої Відповідачем-2, [PERSON] , визначено у сумі 15000 грн. У зв`язку з поданням позову позивачами понесені судові витрати у вигляді судового збору, окрім цього позивачі понесли та очікують понести судові витрати на професійну правничу допомогу. У зв`язку\~з викладеним,\~позивачі просять\~суд:\~усунути [PERSON] \~та [PERSON] \~перешкоди у\~користуванні 31/100\~часткою житлового\~будинку [ADDRESS] ,\~що складається\~з приміщень\~2-1\~(житлова\~кімната),\~І (коридор),\~Б (літня\~кухня),\~Г(сарай),\~Д (сарай),\~Е (навіс),\~відображених у\~Технічному паспорті\~від 20.12.2019\~р.,\~ шляхом\~виселення [PERSON] \~ [INFO] \~та членів\~його сім`ї\~з указаних\~приміщень;вселити [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~разом з\~членами сім`ї\~та [PERSON] ,\~ [INFO] \~до житлового\~будинку [ADDRESS] ,\~а саме\~до приміщень:\~2-1\~(житлова\~кімната),\~І (коридор),\~Б (літня\~кухня),\~Г(сарай),\~Д (сарай),\~Е (навіс),\~відображених у\~Технічному паспорті,\~ від\~20.12.2019\~р.;\~стягнути на\~користь [PERSON] ,\~відшкодування моральної\~шкоди у\~загальному розмірі\~70000,00\~грн.,\~з яких:з Відповідача-1,\~ [PERSON] -\~у розмірі\~20000грн.;з Відповідача-2,\~ [PERSON] -\~у розмірі\~50000,00\~грн.;\~стягнути на\~користь [PERSON] \~відшкодування моральної\~шкоди у\~загальному розмірі\~20000,00\~грн.,\~з яких:\~зВідповідача-1, [PERSON] - у розмірі 5000,00 грн.; з Відповідача-2, [PERSON] , [INFO] - у розмірі 15000,00 грн.; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати: сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати: сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу (а.с.5-12 т.1). Позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили розглянути справу за відсутності позивачів, про що надали до суду письмові клопотання. До канцелярії суду відповідач [PERSON] надав заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову та розглядати справу за його відсутності (а.с.196-197 т.1) Також, до канцелярії суду відповідач [PERSON] надала заяву, в якій просила відмовити в задоволенні позову, справу розглянути без її участі. Крім того, до канцелярії суду відповідачами було надано відзив (а.с.75-84 т.1) та заперечення (а.с.147-156 т.1), в яких вони вказали наступне. У своєму позові [PERSON] , [PERSON] зазначають, що спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] прийняли позивачі: його син, [PERSON] (розмір частки - 31/200), та дружина [PERSON] (розмір частки 31/200), що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданими державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ставнійчук А.О. 19.12.2020 року за №4-984, №4-987. Згідно наданих позивачами Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданими державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ставнійчук А.О. 19.12.2020 року за №4-984, №4-987 вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . 11.10.2012 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив: визнати за ним право власності на 31/100 частину житлового будинку [ADDRESS] , що складається з приміщень 2-1 житлова - 10, 1 кв.м., І тамбур - 2,9 кв.м., літ. «Б» літня кухня, літ. «Г» сарай, в порядку спадкування після його батька [PERSON] , померлого [INFO] ; визначити між ним та співвласниками житлового будинку під [ADDRESS] порядок користування земельною ділянкою, площею 673 кв.м., розташованою по [ADDRESS] ; виділити в натурі 31/100 частину будинку під [ADDRESS] в окрему одиницю - житловий будинок під [ADDRESS] ; визнати за ним право власності саме на будинок під [ADDRESS] . Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.12.2012 року у справі 1519/18263/2012, позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. Рішенням Апеляційного суду Одеської області, від 20.05.2014 року, у справі № 1519/18263/2012, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 18.12.2012 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою, про виділ в натурі частини житлового будинку - відмовлено, рішення Апеляційного суду Одеської області, від 20.05.2014 року у справі № 1519/18263/2012 набрало законної сили 20.05.2014 року. З урахуванням викладеного, відповідачі вважають, що Свідоцтва про право на спадщину за законом, видані державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ставнійчук А.О., 19.12.2020 року за №4-984, №4-987, у них викликають сумніви. На думку відповідачів, всупереч Рішення Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2014 року у справі 1519/18263/2012, державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі посвідчила та видала вказані свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому відповідачі вважають, що нотаріус цим грубо порушила приписи чинного законодавства України (а.с.77 т.1). 07.07.2013року [PERSON] з його дружиною та дитиною приїхав до спірного будинку з черговою спробою вселитися. Проте, вона [PERSON] надала для огляду [PERSON] документи на право власності на будинок та копію заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси № 1519/2-315/11, від 06.11.2012, яке слугувало підставою для державної реєстрації права власності 69/200 за [PERSON] , чим довела до відома відповідачів, що [PERSON] є власником домоволодіння під [ADDRESS] , однак, відповідачі її не слухали, почали висловлюватися ненормативною лексикою на адресу [PERSON] , силою відбирати документи на будинок тощо. 18.08.2013 року приїхав до спірного будинку [PERSON] з групою чоловіків та двох жінок зламали паркан, самовільно та, як відповідачі вважають, незаконно потрапили до її, [PERSON] , домоволодіння, почали виносити особисті речі, меблі за відсутності власника - [PERSON] . Після чого [PERSON] звернулася до міліції та до прокуратури Малиновського району міста Одеси з вимогою вжиття заходів до [PERSON] , який 18.08.2013 р. самовільно виніс особисті речі, які належать [PERSON] , з будинку [ADDRESS] (а.с.78-79 т.1). На думку відповідачів, [PERSON] використовує разом с сином [PERSON] приміщення, в будинку [ADDRESS] , які знаходяться на 69/200 частини домоволодіння. Щодо відеозапису телефонних розмов, то, на думку відповідачів, не надано суду доказів надання згоди позивача на здійснення запису розмови, як не надано і будь-яких інших доказів наявності у нього законних підстав втручання у приватне спілкування особи та здійснення звукозапису розмов, а тому відповідачі вважають, що наданий позивачами диск із звукозаписами розмов, є недопустимим доказом, як такий, що отриманий з порушенням прав і свобод людини і громадянина, гарантованих Конституцією України (а.с.79-81 т.1). Щодо відшкодування\~завданої моральної\~(немайнової)\~шкоди,\~відповідачі вважають,\~що позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення моральної шкоди,\~а тому\~[PERSON] та [PERSON] вважають, що в задоволенні вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди слід відмовити в повному обсязі (а.с. 82 т.1). Також, [PERSON] та [PERSON] вказали, що вони заперечують щодо заявленого [PERSON] та [PERSON] розміру судових витрат, які вони понесли та очікують понести до закінчення розгляду справи по суті, а саме щодо заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 35000,00 грн. та вважають, що заявлені позивачами розмір витрат на оплату професійної (правничої-) допомоги не є розумним та обгрунтованим. Просили відмовити в задоволенні позову в повному обсягу (а.с.83-84 т.1). У своїх запереченнях до суду, відповідачі вказали також наступне. Щодо видачі державним нотаріусом Малиновської районної державної нотаріальної контори у місті Одеса Ставнійчук А.О. Свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] і [PERSON] , відповідачі вказали, що позивачі жодного дня не проживали за адресою: [ADDRESS] і позивачі свідоцтва про право на спадщину за законом отримали з пропуском строку,\~відповідач [PERSON] надала для огляду [PERSON] документи на її право власності на будинок та вона доводила до відома відповідачів, що [PERSON] є власником домоволодіння під [ADDRESS] (а.с.147-156 т.1). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що ухвалою Іллічівського районного суду м. Одеси, від 09.08.1993 року, у справі №2-275/1993 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , про розділ домоволодіння, затверджено мирову угоду між сторонами, згідно якої, виділено на праві індивидуальної власності 69/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , [PERSON] та виділено на праві індивидуальної власності 31/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , [PERSON] (а.с.14-17 т.1). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] (а.с.13 т.1). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 31/100 частину житлового будинку [ADDRESS] . 14.09.2005 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовною заявою до Одеської міської ради про визнання права власності на частину будівлі [ADDRESS] в порядку спадкування. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] вказала, що вона є спадкоємицею [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з чим просила визнати за нею право власності на 33/100 частини будівлі [ADDRESS] , розташовані на земельній ділянці 673 кв.м., що належали за життя [PERSON] (а.с.157 т.1). Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 14.10.2005 року, було визнано право власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] на 33/100 частин будівлі [ADDRESS] , що належали за життя [PERSON] (а.с.157 т.1). 30 травня 2007 року до Малиновського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд заочного рішення, від 14.10.2005 року, за нововиявленими обставинами звернулись [PERSON] та [PERSON] , представник інтересів недієздатного [PERSON] .. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 12.10.2007 року, заяву [PERSON] , представника інтересів недієздатного [PERSON] , [PERSON] про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, було задоволено та заочне рішення, від 14.10.2005 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Одеської міської ради про визнання, в порядку спадкування, за [PERSON] права власності на 33/100 частин будівлі [ADDRESS] , що належали за життя [PERSON] , було скасовано, справа була призначена до розгляд у в загальному порядку. \~ \~ \~ \~29.12.2007 року [PERSON] , представник інтересів недієздатного [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з зустрічною позовною заявою, яка була прийнята судом до спільного провадження та в подальшому уточнена. \~ \~ \~ \~Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] , [PERSON] зазначили, що [PERSON] , який помер [INFO] , являється батьком [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями першої черги після смерті свого батька, [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з чим, просили визначити додатковий строк для прийняття спадщини в два місці, із поважних причин, після відкриття спадщини [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . [INFO] [PERSON] , помер, про що 23 листопада 2009 року\~Новосавицькою сільською радою Великомихайлівського району Одеської області було видано свідоцтво про смерть (а.с. 157 т.1). 29 березня 2011 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, у справі №1519/2-1397/11 в задоволенні позову [PERSON] до\~Одеської міської\~ради про\~визнання права\~власності в\~порядку спадкування\~на\~33/100\~частин будівлі\~ [ADDRESS] ,\~ що\~належали за\~життя [PERSON] ,\~було відмовлено в повному обсязі. Позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа\~П`ята Одеська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку на прийняття спадщини\~задоволено в повному обсязі та надано [PERSON] додатковий строк, тривалістю у два місяці з дня набрання рішенням чинності, для подання до П`ятої Одеської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька, [PERSON] (а.с.157-161 т.1). [INFO] померла [PERSON] , яка була власницею другої частини, а саме: 69/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Вказане сторонами не заперечується. Отже, таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на інші 69/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги на 69/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , були донька померлої - [PERSON] та чоловік померлої [PERSON] (а.с.29 т.1). 14.12.2005 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстровано в реєстрі за № 3-5800 , тобто, успадкувала Ѕ частки майна з 69/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , яке за життя належало [PERSON] , померлої [INFO] , (а.с.28 т.1) Проте, згідно до вказаного Свідоцтва про право на спадщину за законом, право власності на зазначене в Свідоцтві майно підлягає державній реєстрації, після здачі будинку в експлуатацію. На іншу 1/2 (одну другу) частку спадкового майна, Свідоцтво про право на спадщину за законом не видано (а.с.28 т.1). Доказів того, що відповідач [PERSON] зайнялась питанням здачі будинку в експлуатацію та право власності на зазначені в Свідоцтві, 69/200 частин \~домоволодіння [ADDRESS] ,\~вона зареєструвала у встановленому законом порядку, до суду не було надано відповідачами. Отже, як вбачається з указаного, 1/2 частка спадкового майна [PERSON] , яка померла [INFO] , від 69/100 житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , отримана [PERSON] у спадщину, але нею отримана у спадщину частка не була зареєстрована, як і не було проведено процедуру здачі будинку в експлуатацію, про яку було вказано в виданому [PERSON] . Свідоцтві про право на спадщину за законом та за наявності якої вона могла зареєструвати отриману у спадщину частку майна. Доказів того, що на іншу 1/2 (одну другу) частку, від 69/100 житлового будинку, спадкового майна [PERSON] , яка померла [INFO] , було видано Свідоцтво про право на спадщину іншому спадкоємцю, чоловіку померлої [PERSON] , до суду учасниками справи не надавалось. Проте, незважаючи на вказане, 01 березня 2007 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено рішення у цивільній справі № 2-3339/2007 за позовом [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на 69/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці, площею 673 кв.м. Отже, таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 69/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , Ѕ частки майна якої отримала її донька, [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, що зареєстровано в реєстрі за № 3-5800 та рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 01 березня 2007 року, у цивільній справі № 2-3339/2007 визнано за [PERSON] право власності на всі 69/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] , які належали за життя [PERSON] . Тобто,\~цим рішенням\~ фактично\~було припинено\~право власності\~ [PERSON] на Ѕ частки майна, яке вона, як донька, отримала після смерті своєї матері [PERSON] ,\~за Свідоцтвом про право на спадщину за законом, що зареєстровано в реєстрі за № 3-5800. Також, на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 01 березня 2007 року, у цивільній справі № 2-3339/2007, яким визнано за [PERSON] право власності на всі 69/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] , які належали за життя [PERSON] , [PERSON] було укладено з [PERSON] договір купівлі-продажу №7925, від 04 липня 2007 року, за яким [PERSON] продав,\~а покупець [PERSON] придбала 69/100 частин будинку [ADDRESS] (а.с.92 т.1). На підставі\~вказаного договору\~купівлі-продажу\~№7925,\~ від\~04\~липня 2007\~року,було зареєстровано за [PERSON] право власності на 69/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , які належали за життя [PERSON] . Зазначене підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №226980141, від 06.10.2020 р.(а.с.32 т.1) 27 жовтня 2009 року Апеляційним судом Одеської області було скасовано вказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 01 березня 2007 року, по цивільній справі № 2-3339/2007 (а.с.29 т.1), на підставі якого, за [PERSON] було визнано право власності на 69/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] , які належали за життя [PERSON] , та на підставі якого [PERSON] було укладено з [PERSON] договір купівлі-продажу №7925, від 04 липня 2007 року, за яким [PERSON] продав,\~а покупець [PERSON] придбала 69/100 частин будинку [ADDRESS] (а.с.92 т.1). Проте, реєстрація за [PERSON] права власності на 69/100 частин будинку [ADDRESS] , скасована не була. 17 березня 2010 року [PERSON] подала до суду позовну заяву про визнання права власності на 1/2 частку спадкового майна [PERSON] , померлої [INFO] , а саме: житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , тобто, на ту частку, яка була нею вже отримана 14.12.2005\~року за\~ Свідоцтвом\~про право\~на спадщину\~за законом\~та яка\~була \~04\~липня 2007\~року продана[PERSON] за договором купівлі-продажу №7925, [PERSON] . Тому, на 69/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що були зареєстровані, згідно договору купівлі-продажу, на праві власності за [PERSON] , Ухвалою суду, від 27.04.2010 року по справі 2-2672/10, (суддя Демченко О.М.) було накладено арешт (а.с.32 т.1). 1 червня 2012 року Малиновський районний суд м. Одеси по справі № 1519/2-315/11, \~позов [PERSON] про визнання права власності на 69/100 частин будинку [ADDRESS] , які належали за життя [PERSON] , -залишено без розгляду (а.с.92 т.1). Малиновський районний суд м. Одеси заочним рішенням по \~справі № 1519/2-315/11, від 06.11.2012 року, визнав за [PERSON] , право власності на 1/2 частку спадкового майна [PERSON] , померлої [INFO] , з 69/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 673 кв.м. (а.с.29-30 т.1). На підставі вказаного рішення суду, від 06 листопада 2012 року, за [PERSON] , яка є спадкоємцем Ѕ частки майна [PERSON] , померлої [INFO] , було зареєстровано 25.06.2014 року право власності на 69/200 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №226980141, від 06.10.2020 р.(а.с.31 т.1) Проте, не зважаючи на рішення суду, від 06 листопада 2012 року, як слідує зі змісту долученої до справи, тієї ж Інформаційної довідки, від 06.10.2020 року, зареєстроване право власності за [PERSON] на 69/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , не було скасовано, або змінено. Договір купівлі-продажу укладений [PERSON] з [PERSON] №7925, від 04 липня 2007 року, на ці ж \~69/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] , які належали за життя [PERSON] , за яким [PERSON] продав,\~а покупець [PERSON] придбала 69/100 частин будинку [ADDRESS] , не було скасовано, або визнано не дійсним. За наявності таких фактів, реєстрація 25.06.2014 року на підставі рішення суду, від 06 листопада 2012 року, за [PERSON] , Ѕ частки майна [PERSON] , померлої [INFO] , а саме 69/200 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , була не можлива. Так, згідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №226980141, на 06.10.2020 р., значиться зареєстрованим з 20.07.2007 року право власності за [PERSON] на 69/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . (а.с.3 т.12), тобто, того всього майна, яке за життя належало [PERSON] , померлої [INFO] . Також, як слідує зі змісту долученої до справи, Інформаційної довідки, від 06.10.2020 року, не було скасовано, або змінено, накладений Ухвалою суду, від 27.04.2010 року по справі 2-2672/10, (суддя Демченко О.М.), арешт на 69/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що зареєстрований з 20.07.2007 року на праві власності за [PERSON] . Так, згідно до Інформаційної довідки, від 06.10.2020 р., з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №226980141, на 69/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , зареєстровано 17.05.2010 року П`ятою\~Одеською державною\~нотаріальною конторою\~обтяження арешт нерухомого майна, на підставі Ухвали суду, від 27.04.2010 року по справі 2-2672/10, (суддя Демченко О.М.) (а.с.32 т.1). Тобто, того всього майна, яке за життя належало [PERSON] , померлої [INFO] . За наявності і цього факту, реєстрація 25.06.2014 року на підставі рішення суду, від 06 листопада 2012 року, за [PERSON] , Ѕ частки майна [PERSON] , померлої [INFO] , а саме 69/200 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , була не можлива. Таким чином, як слідує з указаної довідки, за вказаною адресою, на 06.10.2020 р. зареєстровано за [PERSON] право власності на 69/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та на ці 69/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що зареєстровані на праві власності за [PERSON] , накладено арешт, Ухвалою суду, від 27.04.2010 року по справі 2-2672/10, який до цього часу не скасовано та є дійсним. (а.с.32 т.1) Отже, як встановлено судом, за [PERSON] значиться зареєстрованим право власності на 69/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , тобто, на ту частину будинку, яка за життя була у власності [PERSON] , померлої [INFO] . Також, як слідує з указаної довідки, на 06.10.2020 р., значиться зареєстрованим за [PERSON] , Ѕ частки із того ж майна [PERSON] , померлої [INFO] , тобто, із тієї частки 69/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка за життя була у власності [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.32 т.1). Отже, реєстрація за [PERSON] права власності на 69/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , не була скасована та значиться в державному Реєстрі, на ту частину будинку, яка за життя була у власності [PERSON] , померлої [INFO] . І на ту ж частину, значиться зареєстрованим за [PERSON] , Ѕ частки із того ж майна [PERSON] , померлої [INFO] . Тобто, двічі значиться зареєстрованим в державному Реєстрі одне і те ж майно, яке складається з 69/100 часток будинку, яке за життя було у власності [PERSON] , померлої [INFO] (з яких, 69/100 часток будинку, зареєстрованим значиться за [PERSON] і 69/200 часток того ж будинку, з тієї же частки - значиться зареєстрованим на праві власності за [PERSON] ) (а.с.31 звор.бік і а.с.32 т.1). Отже, Ѕ частки майна [PERSON] , померлої [INFO] , а саме: 69/200 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , після скасування договору-купівлі продажу, могла залишитись за спадкоємцем [PERSON] , який за життя був чоловіком померлої [PERSON] . Вказана частка, а саме: 69/200 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , які належали за життя [PERSON] , за [PERSON] , зареєстрована не була. Однак, і доказів щодо скасування, чи визнання недійсним договору-купівлі продажу, укладеного 04\~липня 2007\~рокуміж [PERSON] та [PERSON] №7925, на ці ж \~69/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] , які належали за життя [PERSON] , за яким [PERSON] продав,\~а покупець [PERSON] придбала 69/100 частин будинку [ADDRESS] , до суду не надано. [INFO] [PERSON] \~помер,\~що підтверджується\~Свідоцтвом про\~смерть,\~серії [NUMBER] , виданим Одеським\~міським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції в\~Одеській області\~20.01.2017\~року,\~актовий запис\~№902\~ (а.с.33 т.1). Однак, доказів того, що після смерті [PERSON] , хто-небудь отримав у спадок 69/200 частин житлового будинку [ADDRESS] , які могли залишитись після смерті [PERSON] , за її чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] ,\~ до суду учасникам справи надано не було. Щодо 31/100 частини житлового будинку [ADDRESS] ,які за життя [PERSON] належали йому. У встановлений\~рішенням Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси,\~від 29.03.2011\~року строк,\~ [PERSON] \~звернувся до\~П`ятої\~Одеської державної\~нотаріальної контори\~із заявою\~про прийняття\~спадщини,\~яка відкрилася\~після смерті\~його батька\~-\~ [PERSON] ,\~померлого [INFO] (а.с.88 т.1). Після цього, [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій вказав, що отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не може, так як його батько - [PERSON] за своє життя не зареєстрував у КП «ОМБТІ та РОН» право власності на 31/100 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка належала йому за життя, відповідно до ухвали Іллічівського районного суду м.Одеси від 09.08.1993 року, про затвердження мирової угоди по справі №2-725. Також, позивач [PERSON] зазначив, що відповідач [PERSON] відмовилась від спадщини на його користь, а співвласниця житлового будинку відмовляється добровільно визначити порядок користування спільною земельною ділянкою на якій розташований житловий будинок [ADDRESS] , чим чинить йому перешкоди у користуванні спадковим майном, у зв`язку з чим він звернувся до суду. Заочним рішенням\~Малиновського районного\~суду м.\~Одеси\~ по\~\~справі №\~1519/18263/2012,\~ від\~18\~грудня 2012\~року, Малиновським районним\~судом \~м.\~Одеси було\~визнано за\~ [PERSON] право\~власності на\~31/100\~частину,\~\~що\~складається з\~приміщень 2-1житлова\~-10,\~1\~кв.м.,\~I\~тамбур -2,9\~кв.м.,\~літ.\~«Б» літня\~кухня,\~\~літ.\~«Г» сарай,\~у житловому\~будинку [ADDRESS] ,\~в порядку\~спадкування за\~законом,\~після смерті\~ [PERSON] ,\~померлого \~ [INFO] ; встановлено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 673 кв.м., між співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , відповідно до якого виділено [PERSON] з часткою 31/100 - в окреме користування земельну ділянку, площею 208,60 кв.м, а іншому співвласнику, з часткою 69/100 частин - виділено в окреме користування земельну ділянку, площею\~\~464,40 кв.м.; виділено в натурі 31/100 частину житлового будинку [ADDRESS] , в окрему одиницю - житловий будинок, якому присвоєно [ADDRESS] , визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 13,0 кв.м., що складається з 2-1житлова -10, 1 кв.м., I тамбур -2,9 кв.м., та надвірними спорудами літ. «Б`літня кухня,\~\~літ. «Г» сарай, що розташовані на земельній ділянці, площею 208,6 кв.м. (а.с.88-89 т.1). Однак, за апеляційною скаргою [PERSON] , ухвалою апеляційного суду Одеської області, від 13 березня 2014 року, апелянту [PERSON] було поновлено строк на апеляційне оскарження заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 18 грудня 2012 року (а.с.91т.1). Рішенням апеляційного суду Одеської області, від 20 травня 2014 року, за апеляційною скаргою [PERSON] було скасовано заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 18 грудня 2012 року на підставі того, що заява\~відповідачки [PERSON] ,\~яка була\~оформлена 27\~лютого 2012\~року до\~відповідної нотаріальної\~контори про\~відмову від\~спадщини після\~померлого \~ [PERSON] ,\~на користь\~ [PERSON] \~ не\~може бути\~прийнята до\~уваги,\~оскільки вона\~ ще\~28\~квітня 2011року\~подала відповідну\~заяву про\~прийняття спадщини\~після померлого\~чоловіка [PERSON] ,\~але судом\~не звернуто\~уваги,\~що,\~подавши 28\~квітня 2011року\~заяву про\~прийняття спадщини,\~ [PERSON] \~вже не\~мала права\~подати заяву\~про відмову\~від спадщини,\~також судом на день постановлення заочного рішення суду, 18 грудня 2012року, не було належним чином встановлено кому саме належить 69/100 частин будинку [ADDRESS] , а тому в задоволенні позову судом апеляційної інстанції, було відмовлено (а.с.90-93 т.1). Враховуючи вказані рішення судів першої та другої інстанції, Державним нотаріусом Малиновської державної\~нотаріальної контори\~у місті Одеса Ставнійчук\~А.О. було посвідчено та видано Свідоцтва про право на спадщину за законом, від 19.12.2019 року за реєстровими номерами 4-984, 4-987 (а.с. 22, 25 т.1). Згідно до\~вказаних Свідоцтв\~про право\~на спадщину\~за законом,\~спадкоємцями зазначеного\~у свідоцтві\~майна [PERSON] ,\~1953\~року народження,\~який помер\~ [INFO] ,\~є його:дружина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~на 1/2\~(одну\~другу)\~частку спадщини\~та \~його син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ на\~1/2\~(одну\~другу)\~частку.Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з 31/100 частки житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ця частка житлового будинку належала спадкодавцю на праві приватної спільної часткової власності на підставі Ухвали Іллічівського районного суду міста Одеси № 2-725/1993 від 09.08.1993. Право власності на вищезазначене нерухоме майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.10.2019 (а.с.22-27 т.1) Свідоцтво про право на спадщину за законом на 31/200 (тридцять одну двохсоту частку житлового будинку, який в цілому складається з житлового будинку під літерою «А» видано [PERSON] (а.с.22 т.1). Свідоцтво про право на спадщину за законом на 31/200 (тридцять одну двохсоту частку житлового будинку, який в цілому складається з житлового будинку під літерою «А», видано [PERSON] (а.с.25 т.1). Згідно до технічного паспорту на будинок, долученого до матеріалів справи, за адресою: [ADDRESS] , розташовані споруди, під літерами, у тому числі і під літерою «А» (а.с.18-20 т.1). Згідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №193925925 та №193925692 від 19.12.2019 року, зазначене спадкове майно зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] (а.с.24, 27 т.1) У відповідності до Відомостей №Г5-35261-ф/л про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, виданих 28.02.2020 р. Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, 10 лютого 2020 року зареєстровано місце проживання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] і малолітнього - [PERSON] (а.с.34 т.1). Згідно до Технічного паспорту, від 20.12.2019 р., на житловий будинок [ADDRESS] , значаться приміщення 2-1 (житлова кімната), І (коридор), Б (літня кухня), Г(сарай), Д (сарай), Е (навіс) (а.с.18-20 т.1). У відповідності до Відомостей №А5-233478-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, виданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, від 05.11.2020р., виданих [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] зареєстровані з 05.02.2010 р. та 10.02.2020 р. такі особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с.94). Згідно до Довідки №15-215560-ф/л про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м.Одеси, від 09.10.2010 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] . (а.с.197 т.1). Посилання відповідачів на те, що у них виникають сумніви щодо законності видачі Свідоцтв про право на спадщину від 19.12.2019 року за реєстровими номерами 4-984, 4-987 [PERSON] та [PERSON] , суд прийняти не може, оскільки доказів того, що вказані Свідоцтва про право на спадщину\~визнані недійсними, до суду надано не було. Заява відповідачів про те, що нотаріус грубо порушила приписи чинного законодавства України, судом не приймається, оскільки доказів на підтвердження заявленого відповідачами до суду надано не було. Також, суд не приймає до уваги посилання відповідачів на те, що всупереч Рішенню Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2014 року у справі 1519/18263/2012, державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі посвідчила та видала вказані свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.77 т.1), оскільки вказаним рішенням суду не було встановлено заборони нотаріусу для посвідчення та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. Також, посилання відповідачів на те, що позивачі жодного дня не проживали за адресою: [ADDRESS] , суд прийняти до уваги не може, оскільки не проживання за спірною адресою, не дає підстав для відмови в позові. Заява відповідачів про те, що позивачі свідоцтва про право на спадщину за законом отримали з пропуском строку, суд також не приймає до уваги, оскільки вказані свідоцтва є чинними. При цьому, суд приймає до уваги, посилання Відповідачів у своєму відзиві на позов від 06.01.2021 року, в якому вони вказали, що не ставили під сумнів, що [PERSON] та [PERSON] , є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] .1.. Заява відповідачів\~про те,\~що відповідач\~ [PERSON] надала для огляду [PERSON] документи на її право власності на будинок та вона доводила до відома відповідачів, що [PERSON] є власником домоволодіння під [ADDRESS] , суд не приймає до уваги, оскільки судом детально вивчено всі матеріали справи і судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є власницею лише 69/200 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Також, судом встановлено, що відповідачка\~ [PERSON] \~намагалася отримати\~право власності\~на майно\~після померлого[PERSON] ,\~але 29 березня 2011 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі №1519/2-1397/11 в задоволенні позову [PERSON] до\~Одеської міської\~ради про\~визнання права\~власності в\~порядку спадкування\~на\~33/100\~частин будівлі\~ [ADDRESS] ,\~ що\~належали за\~життя [PERSON] ,\~було відмовлено в повному обсязі. Отже, заява відповідачів, що [PERSON] є власником домоволодіння під [ADDRESS] , спростовується вищенаведеними, вивченими у судовому засіданні, доказами, якими підтверджується її право власності лише на 69/200 частини спірного житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 673 кв.м. На підставі\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до п.6 ч.1\~ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. За\~статтею 314 ЦК України, власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом \~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено в Постанові ВСУ. від 16 листопада 2016 року, у справі № 6-709цс16, згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Нормами ч. 5 ст. 81 ЦПК України зазначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ващенко проти України" (Заява № 26864/03), від 26 червня 2008 року, зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Суд позбавлений можливості виходити за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирати докази на користь однієї із зацікавлених сторін. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачів про усунення перешкод у користуванні власністю, підлягають задоволенню, як і підлягають задоволенню вимоги щодо вселення позивачів до житлового будинку [ADDRESS] . Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно п. 3\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст.1167 ЦК України, моральна\~\~ шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пункт 3 ч.2\~ст.23 зазначеного Кодексу\~передбачає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Пунктом 2 частини 23\~ЦК України\~передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як встановлено судом, на час звернення до суду, власниками житлового будинку [ADDRESS] , є: [PERSON] , який є власником - 31/200 частки будинку, на підставі Свідоцтва про право на спадщину, від 19.12.2019 року, за реєстровим номером 4-984; [PERSON] , яка є власником - 31/200 частки будинку, на підставі Свідоцтв про право на спадщину, від 19.12.2019 року, за реєстровим номером 4-987; [PERSON] - 69/200 частки будинку, на підставі заочного рішення\~ Малиновського районний суду м. Одеси по \~справі № 1519/2-315/11, від 06.11.2012 року, (а.с.29-30 т.1) Відповідач [PERSON] , подаючи клопотання до суду, вказував своє місце мешкання в будинку [ADDRESS] . Проте, він не являється співвласником будинку [ADDRESS] та за цією адресою він також не зареєстрований. Більш того, як вже було зазначено судом, згідно до Довідки, наданої ним до суду, його місце проживання/перебування зареєстровано в [ADDRESS] . (а.с.197т.1). У відповідності до паспорта відповідача, він зареєстрований з 13.06.2007 року в [ADDRESS] . (а.с.86 т.1). Також, згідно до адресної довідки, з 13.06.2007 року зареєстроване місце проживання/перебування [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] . (а.с.49 т.1). Тобто, жодного відношення до будинку [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не має, як і не має правових підстав на проживання в цьому будинку. На підтвердження вказаного позивачем [PERSON] \~надано до\~суду диск\~з відеозаписом телефонних розмов. При вивченні вказаного диску встановлено, що по телефону розмовляють дві особи чоловічої статі. Чути голос одного чоловіка, який звертається до другого: « [PERSON] , ты будешь освобождать мою часть дома?» На що другий чоловік відповідає: «Нет, не буду, мне негде жить. Тебе остается вызывать спецназ, я тебя не пущу». Чути голос першого чоловіка: « [PERSON] , это мой дом, я в этом доме родился, ну, так обстоятельства сложились, я никого в этом не виню, освобождайте мою половину дома. Почему моя семья должна страдать из-за того, что ты занял мою половину дома? Ты работаешь, жена твоя работает, любовница твоя работает, купи себе квартиру и не занимай чужой дом или переселись на половину дома матери и живи там». У відповідь на це, другий чоловік відповідає: «Это не моя половина дома, мне мать ее не дает. Коля, как бы небыло, мне деваться некуда, я буду грызть когти, я буду рвать когти, но я тебя не пущу в дом» (а.с.45 т.1) Щодо цього відеозапису телефонних розмов, то, відповідачі не заперечують, що це телефонна розмова між [PERSON] та [PERSON] . Однак, на думку відповідачів, не надано суду доказів надання згоди позивача на здійснення запису розмови, як не надано і будь-яких інших доказів наявності у нього законних підстав втручання у приватне спілкування особи та здійснення звукозапису розмов, а тому відповідачі вважають, що наданий позивачами диск із звукозаписами розмов, є недопустимим доказом, як такий, що отриманий з порушенням прав і свобод людини і громадянина, гарантованих Конституцією України (а.с.79-81 т.1). Проте,\~для визначення, чи належать голоси та мовлення осіб, зафіксовані на наданому до суду диску, позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] , з клопотанням до суду про призначення та проведення експертизи відео-, звукозапису, ні позивачі, ні відповідачі, не звертались. Факт того, що позивачі неодноразово намагалися вселитися до свого майна, але відповідачі перешкоджають доступу позивачам до належної останнім, власності, не заперечується відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Більш того, те, що відповідачі перешкоджають доступу позивачам до належної останнім, власності, підтверджено і самими відповідачами. \~ \~ \~ \~Так, у їх відзиві вказано, що [PERSON] робив спроби вселитися до спірного будинку. Проте, вона [PERSON] надала для огляду [PERSON] копію заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси № 1519/2-315/11, від 06.11.2012, та доводила, що саме вона [PERSON] є власником домоволодіння під [ADDRESS] , однак її не слухали. Після чого [PERSON] зверталася до міліції і до прокуратури Малиновського району міста Одеси з вимогою вжиття заходів до [PERSON] щодо будинку [ADDRESS] . Також, як вказано у відзиві відповідачів, [PERSON] використовує разом с сином [PERSON] приміщення, в будинку [ADDRESS] . Наведені обставини, як вказано самим відповідачами у їх запереченнях, наданих ними до суду (а.с.152 т.1), не є одним випадком «вселення» [PERSON] та [PERSON] до будинку [ADDRESS] , таких випадків було безліч, спірні відносини з приводу домоволодіння [ADDRESS] між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] тривають з 2005 року, [PERSON] та [PERSON] привели його в приклад, як один з багатьох випадків, наведені обставини підтверджуються і судовими провадженнями, наявними в Малиновському районному суді м. Одеси, які тривають вже близько 16 років (а.с.152т.1). Вказане також досліджувалось судами, при винесенні рішень, зокрема, 22 січня 2015 року Малиновським районним судом м. Одеси\~у справі №521/12546/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення з них моральної та майнової шкоди, \~яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] (а.с.123-124 т.1). Також, ухвалою, від 17.10.2013 року Малиновського районного суду м. Одеси\~у справі №521/12546/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користувіанні власністю, позов [PERSON] залишено без розгляду у зв`язку з її повторною неявкою у судове засідання. (а.с.129 т.1). Відповідно до ч.4 \~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до п. 4 ч. 2\~ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Проте,\~відповідачі \~належних доказів\~на підтвердження\~своїх \~заперечень,\~до суду\~не надали. Відповідно до частини першої\~статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно до частини другої\~статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. За правилами частини п`ятої\~статті 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що позивачі неодноразово намагалися вселитися до своєї частини будинку, протягом багатьох років з вини відповідачів не мають можливості користуватись частиною свого будинку [ADDRESS] , який їм належить на праві власності, у той час, як відповідачка [PERSON] , яка має право власності лише на 69/200 часток житлового цього ж будинку [ADDRESS] та відповідач [PERSON] , який зареєстрований в [ADDRESS] та який жодного відношення до будинку [ADDRESS] не має та який не має правових підстав на проживання в цьому будинку, але проживає. перешкоджають доступу власникам, позивачам [PERSON] і [PERSON] до належної їм, власності, а саме до 31/100 частини будинку [ADDRESS] Тому, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачів про стягнення з відповідачів моральної шкоди на користь позивачів, у повному обсязі у сумі 90 тисяч гривень. Щодо вимоги стосовно стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог\~ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Статтею 137 ЦПК України\~передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. Пунктом 4 частини 1\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. \~07.04.2020 року, між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Акуліч та партнери» було укладено Договір про надання правової допомоги (а. с.53-54 т.1). \~07.04.2020 року, між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Акуліч та партнери» було укладено Договір про надання правової допомоги (а. с.55-56 т.1). До матеріалів справи на підставі Договорів про надання правової допомоги, долучено ордери адвоката Атаманчук Н.С. було укладено Договір про надання правової допомоги (а. с.43-44 т.1). Також, представником позивачів надано заяву до суду з детальним описом витрат на правову допомогу і додатки на підтвердження вказаного (а.с.4-27 т.2) У відповідності до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). У своїй ухвалі, від 11.02.2019 року, по справі №335/9780/15-ц, Касаційний цивільний суд Верховного Суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Зважаючи на те, що з позовом до суду позивачі звернулись 08.10.2020 року, розгляд справи неодноразово відкладався за заявами відповідачів, або їх неявкою до суду, враховуючи довготривалий розгляд справи, участь представника позивачів у судових засіданнях, суд погоджується із доводами позивачів, про відшкодування заявлених витрат на правову допомогу та приходить до висновку, що заявлені витрати на правову допомогу є співмірними зі складністю справи і часом, витраченим адвокатом на виконання та обсягом наданих послуг, що, також, підтверджується відповідними документами, у зв`язку з чим вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 30200 грн. підлягають задоволенню. Щодо заявленого позивачами [PERSON] та [PERSON] , стягнення з відповідачів розміру судових витрат, які вони понесли до закінчення розгляду справи по суті, суд зазначає про таке. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір у справі сплачено позивачами [PERSON] : 200грн.+ 840,80грн. + 2322,40 грн. (а.с.1, 2, 69 т.1); [PERSON] : 840,80грн. + 700грн.+ 1882,40грн. (а. с.3, 4, 68 т.1) при зверненні до суду та підлягають стягненню з відповідачів у повному обсязі. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved