Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (КМДА) «Київтеплоенерго» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період з 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Таким чином, Позивач прийняв право вимоги до [PERSON] , яка є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Сума позовних вимог Позивача за Договором цесії за спожиті до 01.05.2018 послуги становить 64085,85 грн.. Розрахунок заборгованості на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, здійснюється за тарифами, які закріплені Розпорядженнями КМДА, інформація про які є загальнодоступною та загальновідомим фактом, офіційно опублікована. Отже, згідно із зазначеними нормами законодавства відповідачка зобов`язана сплатити заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а позивач має право вимагати від відповідачки виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Проте, відповідачка своєчасно не сплачує кошти за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізоване постачання гарячої води, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 01.12.2019 року у розмірі 28323,66 грн., а саме: заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 10923,47 грн.; заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17400,19 грн. У зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за спожиті послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води в загальному розмірі 93771,94 грн., а також судові витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 53,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.07.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.05.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву. Відповідно до якого відповідачка, просить відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності, оскільки строк звернення до суду з позовною заявою починається з 11.04.2017 року та закінчується 11.04.2020 року, а позивач звернувся до суду 30.06.2020 року. Посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] та зверталася до ПрАТ «Київенерго» із заявами про відключення від мереж гарячого водопостачання квартири та влаштування індивідуального (автоматичного) гарячого водопостачання. З 08.06.2017 року відповідачка не користується гарячим водопостачанням. Крім того, позивачем не вказано з якої дати просить стягнути суму боргу, незрозуміло за якими тарифами були розраховані суми заборгованості. У зв`язку із зниженням доходів, підвищенням тарифів з централізованого опалення, неналежного надання послуг, неможливість індивідуального регулювання теплової енергії, відповідачем до КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» подана заява від 20.09.2018 року про відмову від підписання або приєднання до договору щодо надання послуг з централізованого опалення, відмова від надання послуг з централізованого опалення. Позивачем не надано інформації щодо розмірів загальної площі і реальну опалювальну площу будинку [ADDRESS] . Позивачем не надано доказів щодо зняття показань вузлів комерційного обліку у присутності споживача або його представника. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Відповідно до якої представник позивача вказує на те, що позивач прийняв право вимоги до відповідача заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого гарячого водопостачання у розмірі 58632,98 грн. та прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги. Постанова ВСУ від 20.04.2016 року № 6-2951цс15 містить висновок про те, що факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Так, надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води /водовідведення, затверджений Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 , який був опублікований 31.07.2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго» , а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 року № 111 (4511). Нарахування за спожиті Відповідачкою послуги здійснювалось на підставі Постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відповідачці було надано письмову відповідь про неможливість від`єднання її квартири від постачання ЦО та встановлення індивідуального засобу обліку теплової енергії. Також відповідачку повідомлено, що відключення окремої квартири в багатоквартирному будинку законодавством України не передбачено. Таким чином, відповідачкою не надано жодного дозвільного документу щодо здійснення реконструкції, а саме дозволу на переобладнання або перепланування жилих і нежилих приміщень у житлових будинках примішень, яким необхідно отримати в органах місцевого самоврядування. Для реалізації права не користуватися послугою з централізованого постачання гарячої води відповідачка повинна була встановити квартирні засоби обліку гарячої води на кожну точку водозбору та в подальшому щомісяця фіксувати та надавати показання, які будуть підтверджувати нульове споживання гарячої води, як це передбачено ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Тільки у такому випадку нарахування за послуги з постачання гарячої води за особовим рахунком відповідача не проводитимуться. Нарахування вартості послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснювалось на підставі відповідних розпоряджень КМДА. Письмові матеріали справи містять письмові заперечення відповідачки, відповідно до яких заперечує відповідь на відзив, оскільки вважає, що позивач не надав доказів підтвердження про безперебійність і відповідну температуру з надання послуг з централізованого постачання гарячої води. Договір затверджений постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 та договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.018 року № 34 (5085) містять пункти, які надають відповідачці право розірвати договір з позивачем, оскільки суб`єктам господарської діяльності у сфері теплопостачання забороняється зловживати монопольним становищем у будь-якій формі. У період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року встановлення постачальником граничну роздрібну ціну на природній газ - 6,879 грн. м3. Окружним адміністративним судом м. Києва розглянута справа за позовом [PERSON] , ГО «Тарифна мобілізація» про визнання протиправною постанови КМУ № 315 від 27.04.2016 року, а відтак позивач не надав доказів проведення перерахунку платежів. На вказані письмові заперечення відповідачки, представник позивача подав заперечення, відповідно до яких вказує на те, що у період виникнення заборгованості у відповідачці, позивачем надавались послуги у повному обсязі, а відтак останній має право вимагати від відповідачки виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг. Відповідно до змісту постанови КМУ від 21.07.2005 року № 630 передбачено право споживачів відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води про те, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає, вказаний висновок міститься у постанові ВСУ від 19.08.2019 року у справі за № 226/1437/16. Крім того, відповідачкою не надано відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла. Представник позивача подав заперечення щодо застосування строків позовної давності. Відповідачка також подала пояснення на заперечення по справи, відповідно до якого наводить розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Себа М.О. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Просив застосувати строк позовної давності. Вислухавши вступне слово, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.10.2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та Комунальним підприємство (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесїї), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНРГО набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), прав вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору. Відповідно до Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесїї Позивач набув право вимог заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 58632,98 грн. за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 3.4.2 Договору Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких від ступлене за цим договором. Таким чином, позивач прийняв право вимоги до [PERSON] щодо заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання та прийняв право вимоги до Відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги. В свою чергу, надання послуг відповідачці здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила), який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). З письмових матеріалів справи вбачається, що відповідачка є власником квартири [ADDRESS] , про що свідчать копії договорів купівлі-продажу від 09.12.1997 року та 08.04.2000 року (а.с.148, 149 Т.1). Доводи відповідачки про те, що нею подана заява про відмову від підписання або приєднання до договору щодо надання послуг з централізованого опалення та надано копію акту прийняття на комерційний облік лічильника гарячого водопостачання (а.с.152, 157 т. 1) суд приймає критично, з урахуванням наступного. Відповідно до п. 24 - 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 (в редакції, яка діяла на момент спірних відносин) споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до ЗУ «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціювання, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в чати сні опалення. Згідно положення п. 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджений Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року № 4 (в редакції, що діяла на момент спірних відносин) - по закінченню робіт складається акт відключення будинку від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання і в 10 денний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Враховуючи викладене та праву позицію Верховного суду України від 19.08.2019 року у справі № 226/1437/16, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України сторона відповідача відповідного акту постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води суду надано не було, письмові матеріали справи вказаного доказу не містять. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, виконавцем послуг за якими є позивач. Позивач належним чином виконує свої зобов`язання шляхом надання відповідачці централізованого опалення та гарячої води, а відповідачка у свою чергу порушила свої зобов`язання та умови перед позивачем, внаслідок неналежного виконання зобов`язань у відповідачки виникла заборгованість за спожиті послуги. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до пункту 8 зазначених Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно з частиною другою ст. 638 Цивільного кодексу України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 2 ст. 642 Цивільного кодексу України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Отже, з 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Договір складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та є договорами приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з диспозицією зазначеної статті цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За таких обставин, вбачається, що відповідач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону відповідачка є споживачем послуг, що надавалися ПАТ «Київтеплоенерго», а тому зобов`язана оплатити житлово-комунальні послуги. Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Таким чином, суд вважає, що у зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, є вірним нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, нараховані на суму заборгованості, що виникла. Однак, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує наступне. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно вимог ч. 1, ч. 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Представник позивача заперечує щодо застосування строку позовної давності, оскільки відповідачка у листопаді 2019 року здійснила оплату 182,79 грн. за центральне опалення. Проте, наведене представником позивача суд приймає критично, оскільки відповідачка та її представник заперечує факт будь якої оплати за отримані послуги, крім того, супереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, представником позивача не було надано належного та допустимого доказу внесення відповідачкою вказаної оплати. З наданих та досліджених письмових матеріалів справи судом вбачається, що з 01.07.2015 року відповідачкою не проводилось жодної оплати за надані послуги, зобов`язання не виконувались. Відтак, відсутні підстави вважати, що мало місце переривання строку позовної давності. Відтак, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності про стягнення з відповідачкиа заборгованості за період з 01.07.2015 року по 30.06.2017 року, а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині. Отже, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за період з 01.07.2017 року по 01.11.2019 року, що разом з 3 % річних та інфляційними втратами за вказаний період становить 53711,35 грн. Посилання відповідачки на те, що до вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат належить застосувати спеціальну позовну давність в 1 рік, то суд зауважує на те, що ст.625 ЦК України визначає, що 3 % річних та інфляційні втрати нараховуються за весь час прострочення, а відтак, ці твердження суд відхиляє. Вимога позивача про стягнення з відповідачки витрат у розмірі 53,00 грн., що пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно задоволенню не підлягає, оскільки відсутні докази понесення вказаних витрат. Суд також не приймає до уваги заперечення відповідача щодо розрахунку, оскільки на його спростування відповідачем не надано жодних та належних доказів, з клопотанням про проведення судово-бухгалтерської експертизи відповідачка не зверталась. Наданий позивачем розрахунок містить всі необхідні реквізити для прийняття обґрунтованого рішення, зазначено усі складові боргу. Що ж стосується посилань відповідача на те, що у даному розрахунку відсутні складові тарифів, а також інші посилання в цій частині, то суд зауважує на те, що відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно; розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку; розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Тариф на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води встановлений розпорядженнями Київської міської державної адміністрації за відповідні періоди. При цьому, такі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є чинними, у судовому порядку не чинними не визнавалися та є обов`язковим для виконання всіма органами місцевого самоврядування, установами, підприємствами, організаціями, розташованими на території міста, у тому числі і для споживачів таких послуг. Пункт 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг лише за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок оформлення претензій споживачів до виконавців визначено статтями 27, 28 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якими передбачено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, складається акт-претензія. Зазначені положення також містилися у ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Приймаючи до уваги наведені норми законодавства, суд не враховує інші доводи відповідача, зокрема щодо надання неякісних послуг та інші, оскільки до відзиву не надано жодного доказу на їх підтвердження. Відповідачка не довела суду того, що вказані послуги вона не отримувала, що зверталась до позивача чи інших інстанцій з будь-якими заявами щодо неякісних послуг, невірного нарахування за якою надаються послуги тощо. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП (КМДА) «Київтеплоенерго» підлягають частковому задоволенню в розмірі 53711,35 грн. в межах строку позовної давності. В задоволенні інших вимог належить відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial