Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовну заяву тим, що 28.03.2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір №116273775 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору на банківську картку відповідача було перераховано грошові кошти в розмірі 8000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою 0,50% за Дисконтною процентною ставкою від суми кредиту за кожний день користування кредитом. 28.11.2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №116273775 від 28.03.2020 року. В подальшому, 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01. Згідно Реєстру прав вимоги №2 до вказаного договору, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 20080,00 грн., з яких: 8000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12080,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Оскільки відповідач не виконує умови зобов`язання за кредитним договором, то 07.11.2020 року позивачем було направлено [PERSON] вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, яке залишене без виконання. Враховуючи викладене вище, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №116273775 від 28.03.2020 року у розмірі 20080,00 грн., а також судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2270,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте подав до суду клопотання в якому просив справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала суду відзив на позовну заяву та пояснила, що договір №116273775 не містить підпису позичальника - відповідача, а саме одноразового ідентифікатора, як це передбачено договором, а також підпису первісного кредитора. Не зважаючи на те, що позивачем надано окремо довідку щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», за підписом директора ТОВ «Таліон Плюс», яка не містить одноразовий ідентифікатор, наведене не дає підстав вважати, що відповідач був ознайомлений саме із цими основними умовами договору, копія якого долучена позивачем до позовної заяви. Крім того, сам договір не відповідає формі електронного документу. Щодо вимоги позивача про усунення порушення виконання зобов`язання та Списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, то представник відмітила, що у останнього відправником зазначено ТОВ «Дірект Технолоджі», яке не має відношення до позивача. [PERSON] жодної вимоги від позивача не отримував. Представник також звернула увагу на те, що звертаючись із вказаним позовом до суду, позивач не довів факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за вказаним договором №116273775 від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», та від останнього до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Крім того, позивачем не надано доказів повідомлення ним боржника про відступлення права первісного кредитора. Позивачем також не надано суду підтвердження про перерахування відповідачу коштів за цими договорами та відсутній розрахунок суми заборгованості. При цьому, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області позов [PERSON] задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №105798, вчинений 20.11.2020 року про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 21280,00 грн. Представник також додала, що номер кредитного договору вказаний у договорі факторингу №05/0820-01 не відповідає предмету справи та клопотання позивача про долучення доказів до справи, відповідач не отримував. Просила у задоволенні позовної заяви ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відмовити повністю за необґрунтованістю та недоведеністю, а також стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати. З огляду на вказане, представником позивача було надано суду відповідь на відзив, згідно якого одноразовий персональний ідентифікатор № 3U6E9FM6 було направлено [PERSON] 28.03.2020 року о 11:53:27 годині на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор №3U6E9FM6 було введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 28.03.2020 року о 11:54:38 годині. У п.6 Додатку №1, який є невід`ємною частиною договору, зазначено електронний підпис з одноразовим ідентифікатором фізичної особи [PERSON] - 3U6E9FM6. Враховуючи зазначене, позивачем доведено, що договір укладено в належній формі. [PERSON] підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з Договором на сайті товариства в особистому кабінеті. З приводу недоведення факту відступлення права грошової вимоги до відповідача, то позивач не володів цими документами на час звернення до суду з цим позовом. На адвокатський запит, договір факторингу був наданий згодом, тому він наразі долучається до відповіді на відзив. Представник відповідача не обґрунтовано вважає договір факторингу неналежним, оскільки це є лише його припущення. З приводу ненадання позивачем доказів повідомлення відповідача про відступлення права первісного кредитора, то в правовій позиції ВС України вказано, що якщо боржник не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, то він має право погашати свою заборгованість первісному кредитору, що є належним виконанням умов кредитного договору. 07.11.2020 року позивачем було направлено [PERSON] вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Також 24.03.2021 року відповідач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, отже він знав про відступлення права вимоги та про наявність заборгованості за кредитним договором. При цьому, представником відповідача не спростовується факт отримання повідомлення про відступлення права вимоги. Відносно твердження представника відповідача про неотримання [PERSON] коштів, то представник зазначив, що цей факт спростовується платіжним дорученням від 28.03.2020 року. Крім того, зазначені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. не підтвердженні належними доказами, є завищеними та не є належним чином обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Тому підстав для стягнення з позивача судових витрат на користь відповідача немає. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 28.03.2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір №116273775 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого Товариство зобов`язалося надати відповідачу кредит без конкретної споживчої мети на суму 8000,00 грн. на строк до 27.04.2020 року зі сплатою дисконтної процентної ставки в розмірі 0,50% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. (а.с. 9-12, 15-28). Згідно п. 1.6. договору, позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно п. 1.3. цього договору не пізніше строку вказаного в п. 1.2. цього договору. За змістом п. 3.3. договору, у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, Товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1/3% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за кредитом. Слід відзначити, що пунктом 4.3. договору визначено, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.2. цього договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. У п.6 Додатку №1, який є невід`ємною частиною зазначеного договору (а.с. 12), вказано електронний підпис з одноразовим ідентифікатором фізичної особи [PERSON] - 3U6E9FM6. Примітка - відправлено. Згідно довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 14), кредитний договір №116273775 від 28.03.2020 року був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор №3U6E9FM6 було направлено позичальнику 28.03.2020 року о 11:53:27 годині на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор №3U6E9FM6 було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 28.03.2020 року о 11:54:38 годині, після чого відповідач натиснув кнопку «Відправити/Підписати», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій, 28.03.2020 року Товариством було перераховано грошові кошти в сумі 8000,00 грн. на банківську карту № [NUMBER] , що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 14). Також в довідці вказано, що цей кредит було відступлено ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року. Відповідно до платіжного доручення №е34е7с42-5169-4694-а560-е2f604с2е21 від 28.03.2020 року, первісний кредитор ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на виконання умов договору №116273775 переказав відповідачу на платіжну картку № [NUMBER] , грошові кошти в розмірі 8000,00 грн (а.с. 29). Матеріали справи не містять відомостей, що вказана картка належить саме відповідачу, а [PERSON] заперечує факт отримання коштів за спірним кредитним договором. З приводу рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2021 року у справі 127/7459/21, слід відзначити, що позов [PERSON] було задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20.11.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. та зареєстрованим в реєстрі за №105798 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 21280,00 грн. (а.с. 87-88). У вказаному рішенні суду мова йде про кредитний договір № 116273775 від 28.03.2020 року, а також не було встановлено судом факт відступлення права вимоги до [PERSON] від первісного кредитора до позивача, а лише наводиться зміст виконавчого напису, який містить відомості щодо порядку переходу права вимоги, проте, цей факт в судовому засіданні не досліджувався. Таким чином, [PERSON] лише було відомо про ймовірність існування ряду договорів про відступлення права вимоги. З матеріалів справи вбачається, що 07.11.2020 року позивачем було підготовлено відповідачу Вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за договором №116273775 (а.с. 30), проте докази його направлення відсутні. При цьому, на підтвердження факту направлення, суду надано Список згрупованих поштових відправлень, де відправником вказано ТОВ «Дірект технолоджі» (а.с. 31), проте позивачем не надано суду доказів щодо повноважень зазначеної юридичної особи на відправлення таких поштових відправлень від імені та в інтересах позивача. Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів вчинення дій щодо досудового врегулювання спору. Також п. 2.1.1.6 Розділу 2 Договору №116273775 вказано, що товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, з урахуванням вимог законодавства України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). В той же час стаття 513 ЦК України визначає: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За змістом статей 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. З довідки Манівео №17/07 від 02.07.2021 року вбачається, що Манівео підтверджує, що 08.07.2020 року було здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором №116273775 від 28.03.2020 року, укладеного з [PERSON] , ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» згідно укладеного договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с. 32). Проте, суд звертає увагу, що вказана довідка не містить печатки юридичної особи, довідка видана за підписом представника, однак довіреність щодо цієї особи не долучена, а також завіреної копії зазначеного договору факторингу матеріали справи не містять, тому суд позбавлений можливості у перевірці вказаного факту. Щодо долученого представником позивача до відповіді на відзив копії договору факторингу №28/1118-01, слід зазначити, що цей доказ було подано з порушенням норм процесуального права, оскільки він був наданий після закриття підготовчого провадження у справі і доказів поважності причин пропуску строку його подачі суду не надано. Разом з тим, суд звертає увагу, що до вказаного договору долучено лише пустий бланк Реєстру прав вимоги, без відомостей про перехід прав вимоги за кредитним договором №116273775. З приводу Реєстру права вимоги №88, то він є не читабельним та поданий також з порушенням строку. Матеріалами справи встановлено, що 05.08.2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, згідно умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язався відступити позивачу права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а позивач зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 33-41). Вподальшому, 05.08.2020 року, 10.08.2020 року, 21.10.2020 року між вказаними сторонами було укладено ряд додаткових угод до цього договору, з приводу: повернення ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» прав вимоги до деяких боржників, порядку надіслання боржникам повідомлення про відступлення права вимоги до фактора, викладення тексту договору факторингу в новій редакції (а.с. 42, 43, 44-45). Разом з тим, згідно з Реєстром прав вимоги №2 від 04.11.2020 року, без відмітки до якого саме договору/додаткової угоди укладеного між позивачем та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», вбачається, що до позивача перейшло право вимоги відносно боржника [PERSON] за кредитним договором №118273775 від 20.03.2020 року із загальною сумою заборгованості в розмірі 20080,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8000,00 грн. та заборгованість по відсоткам - 12080,00 (а.с. 46-49). Суд звертає увагу, що право вимоги перейшло за договором №118273775 від 20.03.2020 року, в той час як предметом спору є заборгованість за договором №116273775 від 28.03.2020 року. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами суду факт відступлення йому прав вимоги за договором №116273775 від 28.03.2020 року. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Позивачем у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів (постанова Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 910/9828/17). За висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 13.03.2019 у справі № 905/635/18, у разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається повністю, змінюється лише його суб`єктний склад. Верховний Суд вказав, що спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, наголошує Верховний Суд, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Матеріали справи не містять доказів наявності у позивача права на звернення до суду з цим позовом відносно стягнення заборгованості за договором №116273775 від 28.03.2020 року. Тобто, не маючи права на одержання виплати заборгованості за кредитним договором №116273775, позивач є неналежним позивачем у позові про її стягнення, тому у позові ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до [PERSON] слід відмовити. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи те, що суд відмовляє у задоволені позову, судовий збір слід залишити за позивачем. Також в зв`язку з відмовою в задоволенні позову не підлягає задоволенню вимога позивача про покладення на відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Щодо заяви представника відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 10705,50 грн., то вона підлягає задоволенню з таких підстав. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові- на позивача. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. Суду, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником відповідача надано: договір про надання професійної правничої допомоги адвокатом від 08.11.2021 року (а.с. 78), ордер (а.с. 77), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 79), Додаткову угоду №1 до договору - Розрахунок (акт) суми (розміру) гонорару за надання професійної правничої допомоги від 27.11.2021 року, який містить перелік наданих послуг, кількість витраченого часу та вартість послуг (а.с. 101) та квитанцію до прибуткового касового ордера №47 від 27.11.2021 року на суму 10705,50 грн. (а.с. 103). Представником позивача не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо завищеного розміру витрат відповідача на правничу допомогу. Судом встановлено, що витрати понесені відповідачем у зв`зку з розглядом цієї справи є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про надання професійної правничої допомоги адвокатом), справа має для відповідача важливе значення. Тому, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним, відтак підлягає стягненню у повному обсязі з позивача на користь відповідача, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved