Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гришко Н.В., про визначення ідеального розміру часток на квартиру, визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 26 травня 1995 року Київське міське бюро технічної інвентаризації видало реєстраційне посвідчення за № 961 від 26 травня 1995 року про те, що право власності на нерухоме майно - квартира [ADDRESS] зареєстровано на [PERSON] , [PERSON] (у подальшому [PERSON] ), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого державним нотаріусом 11 Київської державної нотаріальної контори Гавриловою О.В. 05.05.1995 зареєстровано у реєстрі 4С-2321. Загальна площа квартири становить 57,3 кв.м. [INFO] помер [PERSON] (син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19 лютого 2019 року, серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частину трикімнатної квартири загальною площею 57,3кв.м., житловою площею 39 кв. м, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належала позивачці та [PERSON] (спадкодавець), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності на підставі договору міни, посвідченого державним нотаріусом 11 Київської державної нотаріальної контори Гавриловою О.В. 05.05.1995 року, зареєстровано у реєстрі 4С-2321, реєстраційне посвідчення за № 961 від 26 травня 1995 року. Позивачка є єдиним спадкоємцем за законом [PERSON] . 28 грудня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гришко Наталія Валеріївна постановою відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку квартири [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю визначення частки квартири, яка перебуває в спільній сумісній власності. У зв`язку зі смертю сина [PERSON] укласти договір про визначення розміру частки співвласників у даній квартирі, документально посвідчити їх, на сьогоднішній день [PERSON] та інші співвласники не мають можливості, а тому можливість визначити ідеальні частки у праві спільної сумісної власності в квартирі існує тільки шляхом подачі позову до суду. Позивачка просила: - визначити, що частка померлого [PERSON] (дата смерті [INFO] ) у праві спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 57,3кв.м., житловою площею 39 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , становила 1/5 (одну п`яту) її частини; - визнати за [PERSON] , 1940 року народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/5 (одну п`яту) частки квартири загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 39 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; - визначити ідеальні частки в праві спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 39 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , встановивши, що по 1/5 ідеальної частки цієї квартири належить: 1. [PERSON] , [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , Реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . 2. [PERSON] , [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , Реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . 3. [PERSON] , [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , Реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . 4. [PERSON] , [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , Реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, до суду її представник адвокат Дворник Н.І. подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. До суду надіслав відзив, в якому просив розглянути справу за відсутності представника Київської міської ради, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до норм діючого законодавства. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позовної заяви. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали. Третя особа приватний нотаріус Гришко Н.В. в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31.07.1974 Дніпровським ЗАГС м. Києва [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 2510. Батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.02.2019, виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , актовий запис № 3365. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.11.1964 Жовтневим рай.бюро ЗАГС м. Києва [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 3694. Батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.01.1981 Відділом ЗАГС Мінського району м. Києва [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 122. Батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.06.1976 Дніпровським ЗАГС м. Києва [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 2047. Батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно з копією реєстраційного посвідчення № 8961 від 26.05.1995, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі договору міни, посвідченого 11 Київською нотаріальною конторою 05.05.1995 року 4с-2321, зареєстровано в реєстрову книгу за № 961. Згідно з копією довідки КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2019 № 30046 від 30.08.2019, відповідно до проведеної інвентаризації від 05.08.2019 квартира за адресою [ADDRESS] має такі показники: загальна площа - 57,3 кв. м., житлова площа - 39,0 кв.м. При оформленні правовстановлювальних документів дані технічної інвентаризації Бюро не використовувались. Згідно з довідкою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гришко Н.В. № 90/02-14 від 18.05.2021, за матеріалами спадкової справи № 24/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка знаходиться в провадженні приватного нотаріуса КМНО Гришко Н.В. - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є спадкоємицею за законом прав та обов`язків померлого. Спадкова справа № 24/2019 зареєстрована у Спадковому реєстрі за реєстраційним номером 64474757. Після смерті [PERSON] позивачка прийняла спадщину та звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гришко Н.В. з заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом на 1/5 частку квартири за [ADDRESS] . Винесена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришко Н.В. постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.12.2020 підтверджує те, що після відкриття спадщини в шестимісячний термін позивачка звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право власності на спадщину. 28 грудня 2020 року приватний нотаріус Гришко Н.В. винесла Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою такої відмови стала відсутність правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна, а також відсутність визначення часток кожного співвласників вищезазначеної квартири. Отже таким чином, позивачка вичерпала всі можливості, щодо позасудового вирішення ситуації, що склалась і вимушена звертатись за захистом своїх прав та інтересів до суду. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України гарантовано власнику здійснення його прав власності: володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (абз.6,9,10 п.3.1.) зазначено, що у спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов`язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов`язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (абз.14 п.3.3). Таким чином, відповідачем у даній справі є Київська міська Рада, оскільки вона є органом місцевого самоврядування в місті Києві, а також інші співвласники квартири. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ст. ст. 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав, а також, що Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, зокрема, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2». Разом з цим, слід зазначити, що ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ч. 2). Відмова від звернення до суду за захистом є недійсною (ч. 3). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, позовні вимоги у справі заявлено саме [PERSON] , як особою, яка вважає, що її права та інтереси порушено, не визнано або оспорено, а тому її позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності позивачки на цю частку в порядку спадкування. Позовна вимога про визначення ідеальних часток позивачки та відповідачів в праві спільної сумісної власності задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою не доведено факт існування спору між співвласниками щодо розміру їх часток. Отже, решта позовних вимог стосується осіб, які ці вимоги не заявляли, з позовом не зверталися, а отже в цій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: partial