Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач через свого представника адвоката Климович Д.С. звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебувала. Мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , відповідач записаний батьком дитини. За рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2012 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісяця. За рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2016 змінено розмір аліментів, з відповідача на її користь стягуються аліменти у розмірі 1000 грн. Весь час від народження дитини відповідач не спілкується з сином, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, окрім сплати аліментів у визначеному судом розмірі, не приймає участі в оплаті додаткових витрат на дитину та не цікавиться життям сина, сторони разом не мешкають. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.07.2016 за позовом відповідача встановлено наступний графік спілкування з неповнолітнім: щосереди з 18.00 од. до 20.00 год., щосуботи з 10.00 год. до 13.00 год. Однак, з часу ухвалення даного рішення суду відповідач не виявив бажання відвідати сина. Позивач не наполягає на тому, щоб відповідач брав участь у вихованні сина, якщо в останнього таке бажання відсутнє, проте, відповідач при цьому перешкоджає нормальному життю своєї дитини, не надаючи згоди ані на виїзд за кордон з метою відпочинку чи оздоровлення, ані на зміну адреси реєстрації дитини, коли виникає така необхідність. У зв`язку з цим у позивача виникла необхідність для звернення до суду з даним позовом. Позивачем також зазначено, що дитина постійно мешкає разом з нею з самого народження, де їй створено усі необхідні умови для проживання та розвитку, наразі вони з сином мешкають у квартирі, яка на праві власності належить позивачу. Вона самостійно виховує та утримує дитину з моменту її народження, контролює стан здоров`я та сприяє фізичному розвитку дитини, має стабільний дохід, матеріально забезпечена, син бажає проживати разом з нею, відповідача вважає чужою людиною. З урахуванням викладених обставин позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю за її місцем проживання, що буде відповідати найкращим інтересам сина, який із самого народження проживає разом з нею, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою судді від 19.04.2021 по справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08.06.2021 до участі у справі залучено Службу у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 10.11.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду. 08.12.2021 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності представника, позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову. Відповідач у судове засідання не з`явився, у черговий раз надіслав на адресу суду заяву з проханням відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з тим, що він знаходиться відрядженні, його представник зайнята в іншому судовому процесі, а свідки, про допит яких у судовому засіданні він клопотав перед судом,- хворіють. Проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що позивач звернулася до суду з даним позовом з тією метою, щоб мати змогу виїхати з дитиною за кордон без його згоди. Відзив на позовну заяву не подав. Представник Служби у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, надіслали до суду заяву про розгляд справи без участі представника служби за наявними матеріалами справи. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Ознайомившись з клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи, враховуючи предмет та підстави позову, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні через необґрунтованість. При цьому суд виходить з того, що сторонами у повній мірі реалізовано право на висловлення своїх вимог та заперечень щодо предмета позову та обґрунтування свої правових позицій, а чергове безпідставне відкладення розгляду справи, про яке просить у своєму клопотанні відповідач, призведе до невиправданого зволікання з розглядом справи. Більш того, у матеріалах справи наявні неодноразові клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з його неможливістю прибути у судове засідання, проте до вказаних клопотань відповідачем не долучено жодного документу на підтвердження викладених у них фактів, зокрема, перебування відповідача у відрядженнях за межами міста Києва. До клопотання від 03.02.2022 також не додано доказів на підтвердження перебування відповідача у відрядженні, зайнятість його представника в іншому судовому процесі, при цьому дата судового засідання, призначеного на 07.02.2022 на 14 год. 00 хв., узгоджувалася з представником відповідача у попередньому судовому засіданні від 08.12.2021. Таким чином, розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Враховуючи викладені обставини суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, справу розглянути за відсутності сторін та їх представників, а також представників третіх осіб, за наявними матеріалами справи. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.09.2010, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявною у матеріалах справи, належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.10.2015. Згідно з актами обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 19.03.2019, складеного Службою у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та від 15.10.2020, складеного провідним фахівцем із соціальної роботи Святопетрівської сільської ради, позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . У квартирі створено усі необхідні умови для проживання, відпочинку та розвитку дитини. Батько дитини - відповідач [PERSON] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації. Згідно з характеристикою з місця роботи позивача, наданою директором ТОВ «ЕПСІЛОН СТРУКТУРА» 21.07.2021, позивач [PERSON] працює на посаді фінансового фахівця в адміністративній групі товариства з 31.03.2020, за місце роботи характеризується з позитивного боку як кваліфікований працівник. Відповідач [PERSON] є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в м. Києві. Як вбачається з довідки Головного управлінні ПФУ в м. Києві від 16.11.2020 з пенсії [PERSON] у період з січня 2020 року по листопад 2020 року здійснювалися щомісячні відрахування на сплату аліментів на користь позивача у сумі 1 051,50 грн. З характеристики з місця навчання неповнолітнього [PERSON] від 26.07.2021, виданої спеціалізованою школою № 76 ім. О.Гончара, вбачається, що у школі [PERSON] навчається з 01.09.2017, за час навчання у початковій школі зарекомендував себе з позитивного боку як старанний учень. Дитина завжди охайно одягнена, має усе необхідне шкільне приладдя. Вихованням дитини займається мати [PERSON] та бабуся по материнській лінії, які приділяють достатньо уваги розвитку дитини. Протягом чотирьох років навчання в початковій школі тато не цікавився успіхами дитини, до школи не приходив. Згідно з актом психологічного обстеження дитини № 2-15 від 01.07.2015 відносно [PERSON] , [INFO] , виконаного психологом дитячого центру м. Миколаєва «Кузя» за результатами проведення співбесіди з неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , та його матір`ю [PERSON] , дитина постійно з самого народження мешкає разом з матір`ю, хлопчик емоційно залежний від матері, прихильності до батька не відчуває. Надаючи оцінку вказаним доказам суд враховує наступне. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частина 2, 3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтями 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Таким чином, суд при прийнятті рішення надає переваги та керується ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Білогородською сільською радою Бучанського району Київської області, як органом опіки та піклування, суду, на виконання вимог ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, наданий висновок, з якого вбачається, що питання про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] розглянуто на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області 13 серпня 2021 року, 16 вересня 2021 року, 11 жовтня 2021, 16 листопада 2021 року. На засіданнях комісії були присутні мати [PERSON] та батько [PERSON] . На теперішній час малолітній [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] . За місцем проживання малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , створено усі необхідні умови для належного проживання, відпочинку та розвитку, про що провідним фахівцем із соціальної роботи Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області складено відповідний акт обстеження умов проживання від 14.07.2021. З метою встановлення спроможності матері виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею 14.07.2021 провідним фахівцем із соціальної роботи Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області проведено оцінку потреб сім`ї [PERSON] та встановлено прив`язаність дитини до матері. Мати належно виконує свої обов`язки з виховання дитини, враховуючи її вік та потреби у повсякденному житті. У висновку також відображено, що батько дитини [PERSON] зареєстрований та проживає в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] з дружиною та сином. На засіданні комісії батько дитини [PERSON] не заперечував щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Крім того, враховуючи вік дитини, яка досягла десяти років, 14.11.2021 працівниками служби у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області проведено бесіду з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , під час якої дитина переконливо та достатньо зрозуміло для його віку висловила своє бажання проживати разом з матір`ю. З урахуванням того, що матір`ю [PERSON] забезпечуються належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, батько [PERSON] має можливість безперешкодно відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки, враховуючи думку дитини, орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Судом під час розгляду справи не встановлено обставин того, що вказаний висновок органу орпіки та піклування суперечить ітересам дитини. Відповідно до ст.ст. 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, беручи до уваги вік та інтереси дитини, яка підтвердила своє бажання проживати з матір`ю, суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Outcome: approved