Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

У листопаді 2021 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили визнати за ними у порядку спадкування за законом право власності на земельну частку (пай) площею 4,7 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Дружба» на території Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району після [PERSON] , який помер [INFO] . На обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що [PERSON] помер [INFO] . До складу спадкового майна увійшло, зокрема, право на 1/2 частини спадкового майна після смерті його матері [PERSON] , а саме право на земельну частку (пай) площею 4,7 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Дружба» на території Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. Спадщину він прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Спадкоємицею іншої 1/2 часини земельного паю [PERSON] є її дочка [PERSON] . З метою оформлення права на спадщину на 1/2 частини земельної частки (паю) померлого позивачі звернулися до приватного нотаріуса Голік Л. В. за видачею відповідних свідоцтв, проте отримали відмову у видачі свідоцтва про право на спадкове майно, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25\~листопада 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09-00 год. 28 грудня 2021 року, яке в подальшому відкладалося, востаннє на 08-30 год. 21 лютого 2022 року. У підготовче засідання сторони не з`явилися. До суду надійшла заява позивачів про розгляд справи без їхньої участі, підтримання позовних вимог та задоволення позову. Відповідачка подала заяву, в якій просила засідання проводити без її участі, позов визнала у повному обсязі. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12\~червня 2009 року №\~2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки в підготовчому засіданні відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Судом установлено, що між [PERSON] \~та [PERSON] \~08\~березня 1986\~року укладено\~шлюб,\~що підтверджується\~свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Григоро-Іванівською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області, остання набула прізвище [PERSON] (а. с. 8). [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції Ніжинського району у Чернігівській області (а. с. 15). [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , доводяться синами [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження: серії [NUMBER] від 13 вересня 1986 року, виданим Григоро-Іванівською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області, та серії [NUMBER] від 20 травня 1991 року, виданим м/р РАЦС м. Ніжина (а. с. 11, 14). Згідно з довідкою від 22 серпня 2019 року №\~03-25/862 Виконавчого комітету Ніжинської сільської рад Ніжинського району Чернігівської області, [PERSON] за свого життя проживав із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~16). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11\~лютого 1965 року, виданого Григоро-Іванівською сільрадою РАЦС Ніжинського району Чернігівської області, [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а. с. 17). Згідно з відповіддю начальника відділу 1 Управління у Ніжинському районі Держгеокадастру у Чернігівській області Стусенко І., [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0253348 по КСП «Дружба» на території Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, зареєстрований 25.10.1996 року за № 348. Державні акти на право власності на земельні ділянки взамін указаного сертифіката [PERSON] не видавалися. Указаний факт також підтверджується випискою зі списку членів колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» з додатку до державного акта ІІ-ЧН-000010 від 15 лютого 2021 року № 31-25-0.171-154/179-21, виданого начальником міськрайонного управління Арвахі Т. (а. с. 20). Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу від 03.09.2021 року № 137/02-31 [PERSON] відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею не було надано правовстановлюючих документів на право на земельну частку (пай), що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) чи його дубліката, оформленого належним чином, необхідного для видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), що належало померлій [PERSON] , матері спадкодавця, яка померла [INFO] , одним із спадкоємців за заповітом якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, для оформлення права на спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відмова в оформленні права власності на земельну ділянку свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд вважає за можливе ухвалити в підготовчому засіданні рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням позову відповідачем з урахуванням того, що таке визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачами права власності на земельну частку (пай) порушує права та законні інтереси інших осіб. Як зазначено у ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного, з державного бюджету позивачам слід повернути 454,00 грн, що становить 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у зв`язку з визнанням позову відповідачем.

Outcome: approved