Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

03 грудня 2021 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати відповідача [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1997 року позивачам на праві приватної спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . У цій квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] , яка фактично з 12 січня 2021 року у цій квартирі не проживає. 17.11.2021 року шлюб між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] розірваний на підставі рішення суду. Відповідач не є власником житла, не проживає у ньому, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі не має, проживає за іншою адресою. Таким чином, відповідач створює перешкоди позивачам у користуванні житлом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні за змістом до обставин, якими обґрунтований позов. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про отримання повістки особисто, в судове засідання не з`явилась повторно, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов не подала. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи, так як позивачі не заперечували проти такого розгляду. Третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила. Суд, вислухавши пояснення позивачів, показання свідків, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків. Позивачі [PERSON] , [PERSON] мають у приватній власності квартиру [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1997 року. Згідно з довідкою відділу реєстрації Виконавчого комітету Вараської міської ради №2467-04 від 30.11.2021 року, відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] станом на 30.11.2021 року. Копією рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17.11.2021 року у справі № 565/1309/21 підтверджується, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірваний. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що її сестра [PERSON] запросила до себе додому на 14.01.2021 року. Перебуваючи у квартирі вона звернула увагу, що відсутні [PERSON] та її діти. Коли наступного разу зайшла в гості в кінці січня 2021 року, то помітила, що у квартирі відсутні дитячі речі, речі [PERSON] та дитячий диван. Тоді [PERSON] повідомила, що її невістка [PERSON] разом з дітьми виселилась з квартири 12.01.2021 року та проживає окремо. З того часу вона жодного разу [PERSON] у квартирі [PERSON] не бачила. У квартирі позивачки буває приблизно 1 раз на два тижні. Аналогічні за змістом показання щодо відсутності відповідача [PERSON] у квартирі належній позивачці [PERSON] з січня 2021 року надала свідок [PERSON] . Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.96 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відносини, які склались між позивачами та відповідачем є відносинами між власником квартири [ADDRESS] та колишнім членом сім`ї власника цієї квартири, а тому не підлягають застосуванню до виниклих між сторонами правовідносин норми ст. 405 ЦК України. Аналіз положень Глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядженням щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст.ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач спільним побутом сімейними відносинами з позивачем не пов`язаний, тому його право користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Суд визнає, що сплата позивачами комунальних послуг за відповідача, а також відсутність у них можливості розпоряджатись своєю квартирою на власний розсуд через обставину реєстрації відповідача у їх квартирі, мають істотне значення. Враховуючи наведене позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачів судові витрати у виді судового збору у сумі 908,00 грн. у рівних частках на кожного.

Outcome: approved