Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Посипайко А.І. звернулася до суду з позовом до відповідачів, змінивши до закриття підготовчого провадження його предмет, про визнання недійсними та скасування рішень Чигиринської міської ради, рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення прав приватної власності та скасування державної реєстрації земельних ділянок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 18.09.1993 року по 04.12.2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який 04.12.2013 року було розірвано судом. За час шлюбу ними було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу зазначений житловий будинок відповідно до постанови апеляційного суду Черкаської області від 10.05.2019 року визнано спільною сумісною власністю подружжя і за кожним визнано право власності на 1/2 частку вказаного будинку. 03.01.2020 року позивач зареєстрував своє право власності на 1/2 частку даного будинку. Він як, співвласник житлового будинку, має право і на 1/2 частку земельної ділянки на якій він розташований, однак не може реалізувати своє право власності. Як стало відомо позивачу, відповідачка [PERSON] подала до Чигиринської міської ради заяву про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та про надання їй дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,12 га у власність в адміністративних межах [ADDRESS] . Відповідно до рішення Чигиринської міської ради від 12.11.2019 року № 310-14/VІІ "Про передачу у приватну власність присадибних земельних ділянок громадянам" затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у приватну власність сформовану земельну ділянку по фактичному використанню [PERSON] із земель комунальної власності Чигиринської міської ради Чигиринського району Черкаської області за адресою: [ADDRESS] , площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7125410100:04:000:0659. Згідно з рішенням Чигиринської міської ради від 03.04.2020 року № 532-20/VІІ "Про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] " затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, кадастровий номер 7125410100:04:000:0674, за адресою: [ADDRESS] , за рахунок земель комунальної власності Чигиринської міської ради. На підставі вказаних рішень Чигиринської міської ради державним реєстратором виконавчого комітету Чигиринської міської ради Чабаненко Н.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 52198642 від 12.05.2020 року та індексний номер 52202799 від 12.05.2020 року, на підставі яких за відповідачкою було зареєстровано право власності на спірні земельні ділянки площею 0,12 га та 0,10 га за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, що внаслідок оформлення відповідачкою [PERSON] права власності на всю земельну ділянку, на якій розташована належна йому 1/2 частка житлового будинку, він позбавлений можливості реалізувати своє право власності на цю частину земельної ділянки, оскільки вони з відповідачкою [PERSON] набули права власності на земельну ділянку в рівних частках. А тому просить визнати зазначені рішення Чигиринської міської ради недійсними та скасувати, скасувати рішення про державну реєстрацію земельних ділянок, припинити право власності відповідачки [PERSON] на вище вказані земельні ділянки та скасувати їх державну реєстрацію. Від відповідача Чигиринської міської ради надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що виділення відповідачці [PERSON] відбувалося відповідно до закону і в межах повноважень міської ради. Вважають, що дієвим способом захисту порушеного права позивача є звернення до суду з позовом про визнання права власності на частину спірної земельної діянки, а не скасування рішень про надання землі у приватну власність та скасування записів про державну реєстрацію прав. А обраний позивачем спосіб захисту не приведе до поновлення його прав. Від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому остання просить у задоволенні позову відмовити повністю. В обгрунтування відзиву зазначає, що на час подачі нею документів про приватизацію земельних ділянок, призначених для обслуговування житлового будинку, вона була його одноосібним власником, тому міською радою правомірно було затверджено їй проєкт землеустрою, а в подальшому і прийнято рішення про проиватизацію земельної ділянки. Право власності позивача не було порушене, оскільки він зареєстрував право власності на 1/2 частку житлового будинку через два місяці після реєстрації її права власності на землю. Вона вважає, що позивач має право на 1/2 частку земельної ділянки, однак лише після виділення йому в натурі його частки у спільній власності подружжя. Щодо земельної ділянки площею 0,12 га, то вказана земельна ділянка призначена для ведення індивідуального садівництва і виділена їй за рахунок земель комунальної власності, а тому не підлягає поділу. Тому вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захист своїх порушених прав, оскільки скасування її права власності на спірні земельні ділянки не поновить прав позивача. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Відповідачка [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 29.11.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу Кашицькою О.Г., перебуваючи у шлюбі з позивачем придбала житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці розміром 2110 кв.м. (а.с.11). Так, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.30 ЗК України, у редакції станом на листопад 2000 року, особа, яка набула право власності на будівлі чи споруди, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Починаючи з 01.01.2002 року право власності на земельну ділянку або її частину могло переходити відповідно до ст.120 ЗК України (2001 року) на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди, укладеного відповідно відчужувачем або набувачем. Із наведених норм законодавства слідує, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду до 31.12.2001 року, автоматично переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, без зміни її цільового призначення, а право попереднього власника або користувача земельної ділянки припиняється. Договір купівлі-продажу житлового будинку від 29.11.2000 року не містить будь-яких застережень щодо земельної ділянки, на якій він розташований, що відповідно до ст.30 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) означає автоматичний перехід права власності на земельну ділянку від відчужувача нерухомого майна до його набувача. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке прибаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. А тому твердження позивача, про те, що у зв`зяку придбанням відповідачкою у 2000 році будинку з надвірними спорудами, остання також набула права власності і на земельну ділянку , на якій розташований цей житловий будинок і надвірні споруди є вірним. Відповідно до Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за відповідачкою [PERSON] 23.07.2018 року поведено державну реєстрацію житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Так, у зв`язку з тим, що під час шлюбу сторони придбали у 29.11.2000 року будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] на підставі договору-купівлі продажу від 29.11.2000 року (позивач та відповідачка перебували з 18.09.1993 року по 04.12.2013 рік у зареєстрованому шлюбі) , постановою апеляційного суду Черкаської області від 10.05.2019 року, визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частки у спільній сумісній власності вказаного житлового будинку з надвірними спорудами (а.с.12-16). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 03.01.2020 року за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Так, відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі і на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 4 статті 120 ЗК України передбачено, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду , розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. А згідно ч.4 ст.120 ЗК України, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб, право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Отже, аналіз вказаних норм свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - «збудоване на землі слідує за нею». Вказані висновки викладено Верховним Судом у постановах від 21.03.2018 року у справі №686/9580/16-ц, від 16.06.2021 року у справі №299/2490/16-ц. Однак, після винесення вищевказаної постанови апеляційного суду Черкаської області від 10.05.2019 року про поділ по 1/2 частки будинку з надвірними спорудами, відповідачка [PERSON] подала до Чигиринської міської ради відповідні заяви, на підставі яких останньою винесені рішення від 12.11.2019 року № 310-14/VІІ "Про передачу у приватну власність присадибних земельних ділянок громадянам" затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у приватну власність сформовану земельну ділянку по фактичному використанню [PERSON] із земель комунальної власності Чигиринської міської ради Чигиринського району Черкаської області за адресою: [ADDRESS] , площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7125410100:04:000:0659 та рішення від 03.04.2020 року № 532-20/VІІ "Про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] " затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, кадастровий номер 7125410100:04:000:0674, за адресою: [ADDRESS] , за рахунок земель комунальної власності Чигиринської міської ради. А на підставі вказаних рішень Чигиринської міської ради державним реєстратором виконавчого комітету Чигиринської міської ради Чабаненко Н.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 52198642 від 12.05.2020 року та індексний номер 52202799 від 12.05.2020 року, на підставі яких за відповідачкою було зареєстровано право власності на спірні земельні ділянки площею 0,12 га та 0,10 га за адресою: [ADDRESS] . Сумнівів про те, що мова йде про одну і туж земельну ділянку, яка вказана у договорі купівлі-продажу від 29.11.2000 року та на якій знаходиться житловий будинок із надвірними спорудами у суду немає оскільки її цілісність та одне й те саме місце розташування підтверджується як вказаним договором купівлі-продажу так і справою №2513 на домоволодіння [ADDRESS] , а також відомостями про земельні ділянки зі схемами розташування земельної ділянок (а.с.18-21,25,28). А в ході розгляду справи, сторонами не заперечувалось, що право власності на зазначені земельні ділянки було оформлено на [PERSON] , яка подала документи на приватизацію земельної ділянки як єдина власниця житлового будинку з надвірними спорудами , хоча на той час вона вже мала право власності на Ѕ їх частину, а не на весь будинок. Відповідачка надала недостовірні дані органу місцевого самоврядування не повідомлявши, що будинок з надвірними спорудами перебуває у спільній часткові власності сторін, на що позивач не повідомлений про проведення приватизації, внаслідок чого порушена процедура приватизації спірного майна, а прийняття оскаржуваних рішень фактично призвело до прямого порушення прав позивача з реалізації свого права на частину земельної ділянки, на які знаходиться його Ѕ частина житлового будинку та надвірні споруди, а тому дані рішення є незаконними та підлягають скасуванню. Щодо інших позовних вимог суд зазначає, що вимоги в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задоволенню не підлягають, виходячи з того, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію у момент його прийняття. Крім того, позивач не ставить під сумнів законність вказаного рішення суб`єкта державної реєстрації та не оспорює його, тому з метою захисту та відновлення прав позивача, слід скасувати державні реєстрації, на підставі чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а у задоволенні вимог в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав слід відмовити. А відповідно до ч 3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав), а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню. Щодо посилання відповідачки про обрання позивачем невірного способу захисту своїх прав, суд констатує наступне. Так, відповідно до статей 152,155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельній ділянці здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших передбачених законом , способів, у тому числі, шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, у судовому порядку. Землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, і в разі видання органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Так, судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтерсів фізичних і юридичних осіб (статті 55, 124 Конституції). У такому разі, вимога про визнання рішення незаконним може розглядатись як спосіб захисту порушеного цивільного права згідно зі статтею 16 ЦК України, якщо фактично пред`явлення позовної вимоги є оспорювання прав особи, що виникло у результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. Згідно ч.1 ст.393 ЗК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна, визнається судом незаконним та скасовується. Рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися у порядку цивільного або господарського судочинства. Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатись можливістю вибору декількома способами захисту. Наведене свідчить, що позивач [PERSON] , пред`явивши вимогу про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, діяв у відповідності до наданих йому прав щодо обрання, на його думку, найбільш ефективного способу їх захисту. А тому доводи відповідачки про те, що права позивача можуть бути захищені в інший спосіб ніж заявлений, не спростовують для суду обов`язку по розгляду справи у відповідності до пред`явлених позовних вимог та обраний позивачем спосіб. \~ \~ \~ \~Підсумовуючи все вищенаведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з указаних вище підстав. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору (а.с.10), відповідно до ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачів на користь держави. Так як по справі заявлено дві осоновні вимоги, які судом задоволені (всі інші - похідні від основних), то сума судового збору становитть 1816 гривень, тобто по 908 гриень з кожного відповідача. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Однак, згідно посвідчення серії [NUMBER] від 18.12.1995 року, відповідачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору, а тому її частина судового збору в сумі 908 гривень слід компенсувати за рахунок держави, іншу частину - слід стягнути з другого відповідача - Чигиринської міської ради.

Outcome: partial