Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що подружнє життя між сторонами не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння та несумісності характерів, збереження шлюбу суперечить інтересам кожної із сторін. Подальше сумісне проживання та збереження шлюбу з відповідачем, який носить формальний характер, неможливе. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. У зв`язку з тим, що збереження шлюбу неможливе та домовленості щодо утримання дітей між сторонами не досягнуто, позивач просила суд шлюб між ними розірвати та стягнути а з відповідача аліменти на утримання дітей . До початку першого судового засідання у справі представник позивача надав заяву про зменшення позовних вимог, виключивши вимогу про розірвання шлюбу. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну вимогу про стягнення аліментів підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони від зареєстрованого шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 4-6). Діти проживають разом з позивачем (а.с. 7-9). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, з урахуванням доводів позову, відсутності доказів зі боку відповідача щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у визначеному розмірі, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved