Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбі з 11 вересня 2010 року по 23 вересня 2020 року. В період шлюбу 13.10.205 року ними було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] . За змістом договору купівлі-продажу, посвідченого 13.10.2015 року приватним нотаріусом Ганночкою О.В., [PERSON] купив зазначену квартиру у [PERSON] . Спірна квартира куплена [PERSON] за спільні кошти подружжя. Нотаріус роз`яснив сторонам зміст договору та положення СК України, ЦК України щодо наслідків придбання квартири. Після оформлення правочину подружжя спільно проживали у придбаній квартирі. Після розірвання шлюбу між ними не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна подружжя. [PERSON] просить суд поділити майно - квартиру [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя - [PERSON] та [PERSON] ; визнати за нею та [PERSON] право власності за кожним на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Автозаводського районного суду міста Кременчука від 26.07.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження (справа № 524/6710/21) (а.с. 35). Також з 30.06.2021 року у провадженні Автозаводського районного суду міста Кременчука перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю (справа № 524/5980/21) (а.с. 48-51). Ухвалою судді від 21.09.2021 року у справі відкрито прощене позовне провадження (а.с. 92). Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовано тим, що він перебував у шлюбі з [PERSON] . Рішенням суду шлюб між ними розірвано. За час перебування з [PERSON] у шлюбі, ним 13.10.2015 року була придбана квартира [ADDRESS] . Значена квартира була придбана за кошти у сумі 84 500 грн 00 коп., отримані від продажу двох квартир, що належали його сім`ї. [PERSON] не мала відношення до жодної із проданих квартир, тому він вважає, що квартира [ADDRESS] , придбана за його особисті кошти. Просив суд визнати квартиру [ADDRESS] , його особистою приватною власністю. Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27.09.2021 року справи № 524/6710/21 та № 524/5980/21 об`єднано в одне провадження, розгляд справи призначено у порядку загального провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні (а.с. 27). Ухвалою суду від 24.11.2021 року за клопотанням представника [PERSON] у справі витребувано докази (а.с. 101). Підготовче провадження у справі закрито ухвалою суду від 19.01.2022 року (а.с. 110). Справу призначено до судового розгляду по суті. [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Суду пояснила що спірна квартира придбана нею та відповідачем [PERSON] у шлюбі за спільні кошти. Вважала, що ця обставина, належно підтверджується і текстом самого договору купівлі-продажу, де окремо зазначено, що квартира набувається у спільну сумісну власність подружжя. Проти позовних вимог [PERSON] [PERSON] заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання квартири, купленої з нею у шлюбі, його особистою власністю. Представник [PERSON] підтримав пояснення свого довірителя. [PERSON] проти позову [PERSON] заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю квартири, купленої ним, під час перебування з нею у шлюбних відносинах. Наполягав, що квартира придбана за його особисті кошти. Він пояснив, що нотаріус не роз`яснив йому, що у договорі мали бути викладені умови про те, що квартира набувається за кошти, які належать йому особисто. Звертав увагу суду, що [PERSON] не працювала, коштів на придбання квартири не мала. Представник [PERSON] підтримана пояснення [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: 11.09.2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис 744. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23.09.2020 року шлюб між ними розірвано (а.с. 55-56). 13.10.2015 року [PERSON] надала згоду [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу спірної квартири (а.с. 106). Згідно тексту заяви грошові кошти, які витрачаються на придбання об`єкту нерухомості - квартири [ADDRESS] , є їхньою спільною сумісною власністю, а об`єкт нерухомості також буде вважатись об`єктом права спільної сумісної власності як такий, що набувається ними за час шлюбу. За змістом договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 13.10.2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., продавець [PERSON] продала, а покупець [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.7 Договору зазначений об`єкт нерухомості набувається у спільну сумісну власність [PERSON] та його дружини [PERSON] , яка дає заяву про згоду на придбання цього об`єкта нерухомості, яка висловлена письмовою та нотаріально засвідчена 13.10.2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. за р. № 3341 (що відповідає вимогам ст. 65СК України). В п. 5.6 та 5.8 Договору зазначено, що сторонам роз`яснено положення законодавства, які мають правове значення для укладення договору, визначені ст. 65 СК України, ст. 229, 230, 231, 233, 234, 235, 717, 721, 727 ЦК України. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 45601996 від 13.10.2015 року право власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4144553104) зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, виданого 13.10.2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночкою О.В., р.№ 3361. (а.с. 60). Після розірвання шлюбу сторони перебувають у ворожих стосунках. [PERSON] уклав інший шлюб, де в нього народилася дитина. В даний час у квартирі проживають пристаріла бабуся [PERSON] - [PERSON] [INFO], яка є інвалідом та потребує догляду, в іншій кімнаті - [PERSON] з малолітньою дочкою сторін [PERSON] , [INFO]. [PERSON] має змогу навідуватися у квартиру, але постійно там не проживає як з об`єктивних причин - проживання інваліда, відсутність інших відокремлених кімнат, так і з суб`єктивних причин - вкрай неприязні стосунки з колишньою дружиною. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України). Вирішуючи спір, суд виходить з наступного: Спірні правовідносини врегульовані нормами Сімейного Кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 368 ЦК України). Отже у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Частиною другою ст. 61 СК України встановлено, що об`єктами права спільної сумісної власності подружжя є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 3 статті 61 СК України). За правилами ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складів колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15ц (провадження № 61-2446св18), від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18). Суд встановив, що спірна квартира набута [PERSON] за час шлюбу з [PERSON] , і за законом є об`єктом права спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об?єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Відповідно до статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до вимог ст. 12, ст. 89 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи на спростування презумпції спільності майна подружжя, [PERSON] надав наступні докази: -копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , від 13.08.2015 року, де він мав право на частку у спільному майні разом з іншими своїми родичами. Пояснив, що він отримав 1/4 частку коштів від продажу цієї квартири, сплатив 10 000 грн 00 коп. на погашення боргу за комунальні послуги, а решту 46 050 грн 00 коп. витратив на придбання спірної квартири; -копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , від 26.09.2015 року. Ця квартира належала [PERSON] на підставі договору дарування. Він стверджує, що 60 000 грн 00 коп., які отримав від продажу квартири, також витратив на придбання спірної квартири. Всі зазначені обставини у судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] - мати [PERSON] . Вона пояснила також, що спірна двокімнатна квартира придбавалася з тим, щоб в ній проживали бабуся [PERSON] , а також він з дружиною та дочкою. Проте, суду не надані належні та допустимі докази того, що вказані кошти були витрачені саме на придбання квартири [ADDRESS] , тому презумпція спільності майна подружжя [PERSON] не спростована. Крім того, відповідно до заяви від 13.10.2015 року (а.с. 106) [PERSON] надала згоду [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу спірної квартири. З тексту заяви грошові кошти, які витрачаються на придбання об`єкту нерухомості - квартири є їхньою спільною сумісною власністю, а об`єкт нерухомості також буде вважатись об`єктом права спільної сумісної власності як такий, що набувається ними за час шлюбу. Ураховуючи викладене, суд встановив, що квартира [ADDRESS] - є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки придбана подружжям в період шлюбу за спільні кошти. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] . Позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати на судовий збір в розмірі 2 010 грн 55 коп. Сторони у справі: Позивач: [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ). Відповідач: [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ).

Outcome: approved