Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: - [PERSON] , Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якому просить визнати частки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в спільному сумісному майні: квартирі - [ADDRESS] рівними, в розмірі по 1/3 частці вказаної квартири за кожним, визнати за нею право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , визнати право власності на обов`язкову частку у спадщині в розмірі 1/8 частини житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, визнати право власності на обов`язкову частку у спадщині в розмірі 1/8 частини земельної ділянки площею 0,326 га, кадастровий номер 1223281500:03:006:0100 та 1223281500-03-006-0101, яка розміщена на території [ADDRESS] , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,250 га, ведення особистого селянського господарства 0,076 га, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначає, що, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.12.2006 року, вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] набули, в порядку приватизації, право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Її чоловік [PERSON] помер [INFO] . Після смерті чоловіка позивач звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте постановою державного нотаріуса від 25.05.2021 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , та 1/8 частину житлового будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з невизначеністю складу спадкового майна, оскільки частина квартири належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності, а спадкоємець звернулась з заявою на видачу свідоцтва про права власності на спадщину за законом. Ухвалою суду від 23 липня 2021 року відкрите провадження по справі та призначено підготовче засідання на 21 жовтня 2021 року о 08 год. 45 хв. 21 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] про витребування у Новомосковської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області копії спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 31 грудня 2021 року ухвалою суду задоволена заява представника позивача про витребування з Новомосковської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області копії спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 04 лютого 2022 року на виконання вище зазначеної ухвали суду надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилася, звернувшись до суду через свого представника з заявою про розгляд справи за її відсутності, одночасно позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала. Треті особи в судове засідання також не з`явилися, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. ст.76-81\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суду подана копія свідоцтва про право власності на житло видане 29.12.2006 року Новомосковською міською радою, на підставі розпорядження від 27 листопада 2006 року за № 07854, зареєстрованого в Новомосковському КП БТІ за реєстровим номером № 17374033, у відповідності до якого квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 8). У відповідності до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Тільки з визначенням часток кожного із співвласників, виникає право спільної часткової власності, у відповідності до вимог ст. 356 ЦК України. Право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, належить співвласнику, відповідно до вимог ч.1 ст. 370 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 370 та ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах з позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі з частки спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що частки [PERSON] , [PERSON] та померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто кожному з них на праві приватної спільної сумісної власності належить по 1/3 частці квартири [ADDRESS] . З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що із заявами про прийняття спадщини за законом звернулися дружина померлого [PERSON] , а також син померлого [PERSON] , який відмовився від прийняття спадщини на користь матері [PERSON] . Також із заявою про прийняття спадщини звернулася мати померлого [PERSON] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2021 року, що набрало законної сили за [PERSON] визнане право власності на 1/12 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка прийняла спадщину після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] , однак не оформила своїх спадкових прав (а.с. 78-85). Відповідно до ст.\~1226\~ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити, якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності. За таких обставин, суд приходить до переконання про задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] Також судом встановлено, що за життя чоловік позивача склав заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Вільнеської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, від 26.06.2012 року, відповідно до якого житловий будинок [ADDRESS] [ADDRESS] і присадибною земельною ділянкою загальною площею 0,326 га, кадастровий номер: 1223281500:03:006:0100 та 1223281500:03:006:0101, цільове призначення якої: 0,250 га. - для ведення особистого підсобного господарства та 0,076 га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , він заповів своїй матері [PERSON] . Згідно з приписами ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). В даному випадку, позивач [PERSON] , тобто дружина померлого [PERSON] , яка є непрацездатною вдовою, незалежно від заповіту успадковує за законом після смерті чоловіка 1/8 частку (обов`язкова частка), що складає половину від 1/4 частки спадкоємця за законом, враховуючи коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та право позивача [PERSON] на обов`язкову частку спадкового майна, згідно до приписів ч. 1 ст. 1241 ЦК України. Зазначеним вище рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 12 листопада 2021 року, що набрало законної сили за [PERSON] визнане право власності на 7/8 частин житлового будинку, загальною площею 75,8 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м.,який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка прийняла спадщину після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] , однак не оформила своїх спадкових прав (а.с. 78-85). Судом при прийняття рішення встановлено наявність права позивача [PERSON] на обов`язкову частку у спадщині, і ці обставини, в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею право власності на обов`язкову частку у спадщині в розмірі 1/8 частини житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved