Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в розмірі 63 192 гривні 31 копійка, в тому числі суми сплачених витрат на встановлення розміру збитку в сумі 2 627 гривень 44 копійки. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 січня 2020 року за участю автомобілів «ИЖ-21251», номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «DAEWOO LANOS», номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , власником якого є [PERSON] , сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) в с. Тритузне Солонянського району Дніпропетровської області, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2020 року винуватим у скоєнні ДТП визнаний [PERSON] . На дату скоєння пригоди транспортний засіб «ИЖ-21251», номерний знак [NUMBER] не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а заподіяна відповідачем шкода не була відшкодована потерпілій особі. Тому, 11 лютого 2020 року власник пошкодженого автомобіля «DAEWOO LANOS», номерний знак [NUMBER] - [PERSON] повідомила МТСБУ про подію та звернулася із заявою про виплату. Оскільки [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому Моторне (транспортне) страхове бюро України на підставі наказу від 10 грудня 2020 року виплатило на користь власника автомобіля - [PERSON] на відшкодування спричинених збитків в результаті ДТП - 60 564 гривні 87 копійок, внаслідок чого у них виникло право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, яке просили стягнути з відповідача. Крім того, позивач також просив стягнути з відповідача суму сплаченого при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 2 270 гривень 00 копійок, 2 627 гривень 44 копійки - вартість послуг щодо встановлення розміру збитку та збір документів. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 88), у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання згідно якого просить суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 90-92). Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (а.с.42), в судове засідання не з`явився, відзив на позов суду не надав. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною. Ухвалою від 15 лютого 2022 року постановлено здійснювати розгляд справи в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята та шоста статті 81 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно вироку Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2020 року [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за те, що 16 січня 2020 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи права керувати транспортними засобами, керував технічно справним автомобілем «ИЖ-21251», номерний знак [NUMBER] , із увімкненим ближнім світлом фар. Рухаючись зі швидкістю приблизно 50 км/год по вул. Центральній в с. Тритузне Солонянського району Дніпропетровської області в районі електроопори №8/97, проявляючи крайню неувагу до дорожньої обстановки та її змін, на заокругленні проїзної частини дороги праворуч, відволікся від керування автомобілем, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «DAEWOO», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, тим самим не дотримався та порушив вимоги п.п.2.3 (б), 2.9 (а), 10.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пасажир автомобіля «DAEWOO» - [PERSON] , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини, перелому 3-4-5-6 ребер праворуч, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, так як термін зростання кісткової тканини складає понад 21 добу (а.с.56-59). Таким чином вироком суду, який не був оскаржений в апеляційному порядку та набрав законної сили 18 вересня 2020 року, було встановлено вину [PERSON] у скоєнні ДТП 16 січня 2020 року. Під час розгляду справи було встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ИЖ-21251», номерний знак [NUMBER] , а також особи, яка керувала вказаним транспортним засобом в момент ДТП не була застрахована (а.с.85). В той же час цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «DAEWOO», номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] була застрахована згідно полісу №АО 2656965 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів СК «Євроінс Україна» зі строком дії з 11 грудня 2019 року по 10 грудня 2020 року (а.с.60). Згідно Висновку експертного дослідження авто товарознавця № 84/20А з визначення матеріальної шкоди заподіяної власнику КТС від 04 квітня 2020 року (а.с.64-70) розмір збитків, заподіяних автомобілю «DAEWOO», номерний знак [NUMBER] в результаті ДТП становить 96 650 гривень 00 копійок. 11 лютого 2020 року [PERSON] , як власник пошкодженого транспортного засобу, звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про ДТП відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.60), та із заявою про виплату спричиненої пошкодженням автомобіля шкоди відповідно до ст.35, пп. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.62), оскільки власник та водій автомобіля «ИЖ-21251», номерний знак [NUMBER] не мали полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно наказу № 66401 від 09 грудня 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України платіжним дорученням № 2545634 від 11 грудня 2020 року перерахувало на рахунок [PERSON] , як власнику пошкодженого в результаті ДТП автомобіля, 60 564 гривні 87 копійок на відшкодування заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоди (а.с.79-80), про що в письмовій формі було повідомлено відповідача та запропоновано компенсувати Моторному (транспортному) страховому бюро України понесені ним витрати (а.с.84). Суд вважає, що спірні правовідносини регулюються ст. ст. 1166, 1187,1188 ЦК України відповідно до яких, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. З системного аналізу наведених норм права можна зробити висновок, що обов`язок такого відшкодування покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Вказані положення ЦК України кореспондуються з п.11 постанови ВССУ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно яких з винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов`язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Оскільки [PERSON] було визнано винуватим у скоєнні ДТП, тому саме він повинен відповідати за завдану шкоду. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У судовому засіданні було встановлено, що наказ № 66401 від 09 грудня 2020 року було прийнято на підставі довідки № 1 від 09 грудня 2020 року (а.с.79 зворот), згідно якої відповідальність водія автомобіля «ИЖ-21251», номерний знак [NUMBER] застрахована не була, що також підтверджується відповіддю від НПУ (а.с.8-9,85). Згідно п.38.2. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та положень ч.1 ст.1191 ЦК України, Моторне (транспортне) страхове бюро України після виплати страхового відшкодування шкоди, завданої іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, а відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. У зв`язку зі сплатою страхового відшкодування власнику пошкодженого майна, а також у зв`язку з понесеними фактичними затратами на послуги оцінювача, до позивача, який здійснив ці виплати, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, на відшкодування виплаченого страхового відшкодування. Оскільки винною особою в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди постановою суду визнано саме відповідача [PERSON] , який керував транспортним засобом «ИЖ-21251», номерний знак [NUMBER] не застрахувавши свою цивільно-правову відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то вказане свідчить про те, що до позивача переходить право вимоги в порядку регресу на відшкодування сплаченого страхового відшкодування в розмірі 60 564 гривні 87 копійок та витрат на послуги оцінювача в сумі 2 627 гривень 44 копійки (а.с.81-83), оскільки Законом передбачено право зворотної вимоги (регресу) саме в межах фактичних затрат, а не лише в межах здійсненого страхового відшкодування, які в добровільному порядку на пропозицію позивача відшкодовані не були. Тому, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є законними і підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача в порядку регресу підлягає стягненню сума виплаченого страхового відшкодування та витрати на послуги оцінювача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на відповідача.

Outcome: approved