Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

29.04.2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , Славської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок загальною площею 80 кв. м, який розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та за законом після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Сколівського районного суду від 24.05.2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами позовного провадження з визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 29.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що [INFO] помер його родич - [PERSON] . Внаслідок його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. За життя, а саме 06 грудня 2001 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Волосянської сільської ради Сколівського району Львівської області та зареєстрований за № 26, відповідно до тексту якого заповів [PERSON] житловий будинок, який йому належав, все, що в житловому будинку, а також приналежні до житлового будинку господарські будівлі (стайня, пивниця). Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном на підставі частини 1 статті 549 ЦК Української РСР (діяв на момент відкриття спадщини), однак юридично не оформив. Відповідно до статті 535 ЦК Української РСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Оскільки на момент смерті [PERSON] разом з ним проживала його непрацездатна дружина пенсійного віку [PERSON] , то вона також відповідно до частини 1 статті 549 ЦК Української РСР успадкувала належну їй обов`язкову частку у спадковому майні, проте юридично не оформила. [PERSON] померла [INFO] , на випадок своєї смерті заповіту не складала, що підтверджується довідкою № 190 від 01.02.2019 року, виданою Волосянківським старостинським округом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області. Позивач зазначає, що фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, так як проживав і був зареєстрований разом з нею у будинку [ADDRESS] , однак юридично не мав можливості оформити, оскільки йому необхідно було підтвердити факт спільного проживання з померлою понад п`ять років. Внаслідок зазначених обставин [PERSON] звернувся в Сколівський районний суд Львівської області з заявою про встановлення факту проживання з [PERSON] в будинку [ADDRESS] понад п`ять років. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області у справі № 453/175/19 від 03.04.2019 року заяву [PERSON] за участю заінтересованих осіб - [PERSON] та Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, про встановлення факту проживання із спадкодавцем - [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини було задоволено. Проте позивач зазначає, що позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] в органах нотаріату у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. 13.06.2021 року на адресу суду представником Славської об`єднаної територіальної громади Обухівським О.В. було надіслано відзив на позовну заяву, у якому він заперечує щодо позовних вимог позивача, зазначаючи, що спадкоємцем не було здійснено дій, які необхідні для набуття права власності на спірне спадкове майно та не зазначено підстав відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] .. В судове засідання позивач - [PERSON] не з`явився, але попередньо від його представника - адвоката Бойко Б.Б. надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та участі його довірителя. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату та час проведення судового засідання, в таке не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. 16.07.2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача Славської селищної ради Стрийського району Львівської області Обухівського О.В. про проведення розгляду справи без участі відповідача. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно норм частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.06.2002 року Сколівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області у відповідності до актового запису № 14. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно. За життя, а саме 06 грудня 2001 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Волосянської сільської ради Сколівського району Львівської області та зареєстрований за № 26, відповідно до тексту якого заповів [PERSON] житловий будинок, який йому належав, все, що в житловому будинку, а також приналежні до нього господарські будівлі (стайня, пивниця). Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном на підставі частини 1 статті 549 ЦК Української РСР (діяв на момент відкриття спадщини), однак юридично не оформив. Відповідно до статті 535 ЦК Української РСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Оскільки на момент смерті [PERSON] разом з ним проживала його непрацездатна дружина пенсійного віку [PERSON] , то вона також відповідно до частини 1 статті 549 ЦК Української РСР успадкувала належну їй обов`язкову частку у спадковому майні, проте юридично не оформила. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.02.2010 року Волосянківською сільською радою Сколівського району Львівської області у відповідності до актового запису № 10. [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не складала, що підтверджується довідкою № 190 від 01.02.2019 року, виданою Волосянківським старостинським округом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області. Позивач фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, так як проживав і був зареєстрований разом з нею у будинку [ADDRESS] , однак юридично не мав можливості оформити таку, оскільки йому необхідно було підтвердити факт спільного проживання з померлою понад п`ять років до дня смерті. Внаслідок зазначених обставин [PERSON] звернувся у Сколівський районний суд Львівської області з заявою про встановлення факту проживання з [PERSON] в будинку [ADDRESS] понад п`ять років. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області у справі № 453/175/19 від 03.04.2019 року заяву [PERSON] за участю заінтересованих осіб - [PERSON] та Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, про встановлення факту проживання із спадкодавцем - [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини було задоволено. На даний час позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з відсутністю оригіналу документу на спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується листом завідувача Сколівської державної нотаріальної контори В. Батлюк №97/01-16 від 11.02.2022 року. Згідно витягу з погосподарської книги № 8, виданого в.о. старости Волосянківського старостинського округу Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, відповідно до запису в Погосподарській книзі № 8 за 1991-1995 роки в с. Хащованя Волосянсківської сільської ради Сколівського району, що зберігається у Волосянківському старостинському окрузі, житловий будинок [ADDRESS] , загальна площа будинку - 80 м.кв., житлова площа - 55,0 м.кв. Домогосподарство рахується за гр. [PERSON] , [INFO] . Частинами 1, 3 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 статті 549 ЦК Української РСР, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , було визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Під фактичним вступом в управління чи володіння спадковим майном малось на увазі фактичне проживання спадкоємця у спадковому майні, наявність у спадкоємця правовстановлюючих документів на таке майно. Таким чином, враховуючи наявність в матеріалах справи довідок № 2235 від 26.11.2018 року та № 118 від 01.02.2019 року, виданих Волосянківським старостинським округом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області про те, що на момент смерті [PERSON] , а саме станом на [INFO] , у спірному житловому будинку [ADDRESS] разом з померлим був зареєстрований та проживав зокрема [PERSON] , суд приймає до уваги той факт, що позивач фактично вступив в управління спадковим майном відповідно до норм частини 1 статті 549 ЦК Української РСР. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки факт спільного проживання позивача разом з [PERSON] понад п`ять років до дня смерті останньої було встановлено рішенням Сколівського районного суду Львівської області у справі № 453/175/19 від 03.04.2019 року, яке набрало законної сили, то такий факт не підлягає повторному встановленню у даній справі. Відповідно до п. 3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до норм ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого ФОП [PERSON] , від 24.03.2020 року за № 31 вбачається, що загальна площа спірного житлового будинку (літера «А») становить 80,0 кв. м, з неї житлова - 55,0 кв. м. Приналежним майном до цього жилого будинку є господарські будівлі та споруди: сарай - літера «Б», сарай - літера «В», сарай - літера «Д», сарай - літера «Е», погріб - літера «Ж», вбиральна - літера «Г». Слід зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку Аналіз вищенаведених норм закону дає підстави стверджувати, що покійні [PERSON] та [PERSON] набули за життя право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , оскільки таке право засвідчувалось витягом з по господарської книги. Таким чином, оскільки іншим способом, окрім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на майно спадкодавців [PERSON] не має можливості, а також з метою забезпечення належної реалізації права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved