Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

22 грудня 2020 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла зазначена позовна заява. 19.02.2021 року вказана позовна заява надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва за підсудністю. В позовних вимогах позивач просить: -визнати виконавчий напис №78106 вчинений 23.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем таким, що не підлягає виконанню; -визнати неправомірною бездіяльність приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича в частині ненадання позивачу копії нотаріальної справи; -визнати неправомірним рішення приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича в частині вчинення виконавчого напису всупереч спливу строку позовної давності, а саме трьох років; -визнати неправомірним рішення приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича в частині вчинення виконавчого напису всупереч відсутності належного повідомлення боржника (позивача) про порушення кредитних зобов`язань за 30 днів до вчинення виконавчого напису; -визнати неправомірним рішення приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича в частині вчинення виконавчого напису всупереч обставин, які свідчать про спір щодо розміру заборгованості між сторонами; -визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича в частині порушення порядку вчинення виконавчих написів при вчиненні виконавчого напису №78106 від 23.10.2020 року; -визнати строк позовної давності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Голд» до [PERSON] за кредитним договором №36786 від 10.02.2012 року таким, що вже сплив; -визнати неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Голд» в частині звернення із заявою про вчинення виконавчого напису до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича свідомо розуміючи та діючи навмисно, що строк позовної давності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Голд» до [PERSON] кредитним договором №36786 від 10.02.2012 року вже сплив; -визнати неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Голд» в частині звернення із заявою про вчинення виконавчого напису до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича свідомо та навмисно не повідомивши позивача належним чином про порушення кредитних зобов`язань за 30 днів до вчинення виконавчого напису; -визнати неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Голд» в частині звернення із заявою про вчинення виконавчого напису до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича свідомо та навмисно спотворив на свій розсуд суму заборгованості за кредитним договором №36786 від 10.02.2012 року не надавши належних оригіналів документів на підтвердження суми заборгованості. Вимоги обґрунтовані тим, що вчиняючи спірний виконавчий напис, нотаріусом було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, нотаріусом не перевірено безспірність заборгованості; стягувач не направляв документів на підтвердження правонаступництва, розрахунку заборгованості; для вчинення виконавчого напису не надавались первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та сплати сум в рахунок його погашення; не направлялась вимога про усунення порушень; на момент вчинення виконавчого напису минуло три роки з моменту виникнення права вимоги. Як зазначає позивач, нотаріус неправомірно не надав відповідь на її звернення про надання копії нотаріальної справи, яке вона 21.11.2020 року направила на його адресу. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2021 року було відкрито спрощене провадження у даній справі без виклику сторін. ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Голд» відзив на заявлені вимоги до суду не направило. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено в судовому засіданні, 10 лютого 2012 року між ПАТ «Терра Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №36786. За умовами зазначеного договору позивачу було надано кредит з датою остаточного повернення всіх коштів - 10.02.2013 року. Як вбачається, зазначений договір вчинений в простій письмовій формі та не є нотаріально посвідченим. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис, яким запропоновано: звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором №36786 від 10.02.2012 року, укладеним з ПАТ «Терра Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 1/06 від 26.06.2013 року є ТОВ «Колекторський центр», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі Угоди про заміну сторони у договорі Відступлення прав вимоги за кредитними договорами б/н від 25.02.2014 року є ТОВ «ВВС-Факторинг», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 4-1/09 від 04.09.2014 року є ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Груп», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 26/01.18 від 26.01.2018 року є ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Голд». Як зазначено у виконавчому написі, строк платежу за кредитним договором №36786 від 10.02.2012 року, настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 26.01.2018 року по 10.12.2019 року, сума заборгованості складає 30 275,70 грн. в тому числі: - прострочена заборгованість за кредитом - 6 125,50 грн.; - прострочена заборгованість за комісією - 24 149,76 грн.; - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 0,44 грн. Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №78106. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. 09.11.2020 року відкрила виконавче провадження №63541242 з примусового виконання виконавчого напису №78106 виданого 23.10.2020 року. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 частини 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1 даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2 Інструкції, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Пунктом 3.1 Інструкції визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того, пункт 3.3 Інструкції передбачає, що якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Пунктом 3.5 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Як передбачено ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як зазначено у виконавчому написі, він вчинений за період з 26.01.2018 року по 10.12.2019 року. В той же час, як вбачається з умов кредитного договору, датою остаточного повернення кредиту визначено - 10.02.2013 року, тобто на момент вчинення виконавчого напису з моменту виникнення права вимоги минуло більше ніж 7 років. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, розрахунок заборгованості та виписку по рахунку позивача приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису не було надано, а тому відповідно нотаріус не міг встановити безспірність заборгованості. В той же час суд не може взяти до уваги як належний доказ існування заборгованості виписку з особового рахунку, яка вчинена за період з 26.01.2018 року по 10.12.2019 року так як з неї немає можливості зробити висновок про дати надання кредиту позивачу, дати сплати заборгованості за кредитом чи відсутності сплат за кредитом, не можливо зрозуміти порядок нарахування процентів та комісій. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Суду не було надано доказів що для вчинення виконавчого напису надавались первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15 (ЄДРСР № 71825964). Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, варто зауважити, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 23.10.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14. Укладений між ПАТ «Терра Банк» та позивачем договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально, а тому суд вважає, що з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин наявні правові підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису та подання стягувачем неналежних документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначена позиція підтверджується зокрема Постановою ВС КЦС від 15.04.2020 р. по справі № 158/2157/17. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимог позивача в частині визнання неправомірною бездіяльності приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича в частині ненадання позивачу копії нотаріальної справи варто зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2020 року позивач направила на адресу приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича заяву в якій просила надати копії матеріалів нотаріальної справи по вчиненню 23.10.2020 року виконавчого напису №78106. Вказану заяву, як вбачається, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович отримав 24.11.2020 року. Як зазначила позивач, вона не отримала відповіді на вказану заяву. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович не надав суду доказів надання відповіді на вказане звернення. Стаття 8 Закону України «Про нотаріат» визначає, що довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Пункт 3.5 глави 7 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 передбачено, що на вимогу фізичних або юридичних осіб, щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріуси вправі видавати копії документів, що зберігаються у справах державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву або приватного нотаріуса. Вірність таких копій засвідчується за правилами цієї глави з проставленням відмітки «Зі справ нотаріальної контори (архіву, приватного нотаріуса)». Також варто зазначити щодо наступних вимог позивача: - визнати неправомірним рішення приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича в частині вчинення виконавчого напису всупереч спливу строку позовної давності, а саме трьох років; - визнати неправомірним рішення приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича в частині вчинення виконавчого напису всупереч відсутності належного повідомлення боржника (позивача) про порушення кредитних зобов`язань за 30 днів до вчинення виконавчого напису; - визнати неправомірним рішення приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича в частині вчинення виконавчого напису всупереч обставин, які свідчать про спір щодо розміру заборгованості між сторонами; - визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича в частині порушення порядку вчинення виконавчих написів при вчиненні виконавчого напису №78106 від 23.10.2020 року; - визнати строк позовної давності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Голд» до [PERSON] за кредитним договором №36786 від 10.02.2012 року таким, що вже сплив; - визнати неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Голд» в частині звернення із заявою про вчинення виконавчого напису до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича свідомо розуміючи та діючи навмисно, що строк позовної давності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Голд» до [PERSON] за кредитним договором №36786 від 10.02.2012 року вже сплив; - визнати неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Голд» в частині звернення із заявою про вчинення виконавчого напису до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича свідомо та навмисно не повідомивши позивача належним чином про порушення кредитних зобов`язань за 30 днів до вчинення виконавчого напису; - визнати неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Голд» в частині звернення із заявою про вчинення виконавчого напису до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича свідомо та навмисно спотворив на свій розсуд суму заборгованості за кредитним договором №36786 від 10.02.2012 року не надавши належних оригіналів документів на підтвердження суми заборгованості. Вказані способи захисту права позивача не є ефективними способами захисту, оскільки вони фактично стосуються перевірки судом підстав для звернення до нотаріуса про вчинення виконавчого напису та порядку його вчинення. Тобто всі вказані підстави судом перевіряються при вирішенні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Отже, оскільки вказані позивачем способи захисту є неналежними способами захисту, оскільки не призведуть до поновлення порушеного права, тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial