Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети «Нове життя» (далі - відповідач), просив визнати заголовок статті «Міський голова Здолбунова від «Європейської солідарності» почав тиск на незалежну пресу», опублікованої 27 серпня 2021 року у газеті «Нове життя» № 33 (10180) таким, що містить недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] ; зобов`язати відповідача у найближчому номері газети «Нове життя» опублікувати спростування недостовірних відомостей про те, що «Міський голова Здолбунова від «Європейської солідарності» почав тиск на незалежну пресу» шляхом розміщення тим же шрифтом на тому ж місці шпальти, де містився відповідний текст на першій сторінці газети «Нове життя» № 33 (10180), опублікованої 27 серпня 2021 року. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що постановою № 84 від 03.11.2020 Здолбунівська міська територіальна виборча комісія визнала [PERSON] обраним Здолбунівським міським головою. 27.08.2021 в номері 33 (10180) газети «Нове життя» опубліковано статтю під назвою «Міський голова Здолбунова від «Європейської солідарності» почав тиск на незалежну пресу». Тема публікації стосується листа від КП «Здолбунівське» за підписом його директора [PERSON] з вимогою повернути в комунальну власність займані редакцією приміщення і гараж по [ADDRESS] . На думку позивача, викладена у вказаній статті інформація, яка стосується безпосередньо позивача, не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, адже знижує рівень довіри до нього серед виборців, мешканців Здолбунівщини, друзів, знайомих. Через надруковану статтю позивач змушений давати різного роду пояснення та спростування багатьом людям, вказана публікація знижує його громадський авторитет як обраного Здолбунівського міського голову. Адже викладена у заголовку статті інформація стосовно того, що він як міський голова [PERSON] почав тиск на незалежну пресу, є неправдивою. Заголовок опублікованої статті не можуть вважатися оціночними судженнями, а є негативною інформацією, яка підлягає спростуванню як недостовірна. Поширення такої інформації відповідачем завдало шкоди честі, гідності та ділової репутації позивача, який змушений звертатися до суду. Ухвалою суду від 29.09.2021 відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.11.2021 витребувано від Здолбунівської міської ради належним чином завірені копії розпорядження Здолбунівського міського голови про призначення директора КП«Здолбунівське» Тишкуна Р.; статуту КП «Здолбунівське»; витяг з контракту директора КП«Здолбунівське» Тишкула Р., щодо його підпорядкування, прав та обов`язків, як керівника. У відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Конончук І.М. просила відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що 13.08.2021 відповідач отримав лист № 623 від КП «Здолбунівське», в якому повідомлялося про неможливість укладення договору оренди приміщення, яке займає редакція газети «Нове життя» по вул. Лесі Українки, 6 в м. Здолбунів. Цим листом повідомлено відповідача, що договір оренди від 01.11.2018 про оренду приміщення, яке займає редакція газети «Нове життя» є недійсним і зобов`язує відповідача повернути приміщення згідно акту прийому-передачі. Директор КП «Здолбунівське» Тишкун Р., який підписав вказаний лист, призначений на посаду розпорядженням Здолбунівського міського голови та знаходиться у прямій його службовій залежності. [PERSON] є Здолбунівським міським головою, публічною особою, тому повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, прискіпливої уваги суспільства та підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю. Має місце факт надіслання відповідачу листа від 13.08.2021, згідно якого договір оренди від 01.11.2018 є недійсним та вимогою повернення приміщення, а заголовок статті в газеті «Нове життя» під назвою «Міський голова Здолбунова від «Європейської солідарності» почав тиск на незалежну пресу» є оціночним судженням редакції. У відповіді на відзив від 11.11.2021 позивач зазначив, що перебуваючи на посаді Здолбунівського міського голови він не давав директору КП «Здолбунівське» Тишкуну Р. будь-яких вказівок чи розпоряджень стосовно повернення приміщення, яке займає відповідач. Ухвалою суду від 14.12.2021 залучено КП «Здолбунівське» до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. В поясненнях третьої особи щодо позову від 05.01.2022 зазначено, що підставою для звернення КП «Здолбунівське» до відповідача з вимогою щодо повернення приміщення та гаража, яке займає редакція Здолбунівської районної газети «Нове життя», переданого відповідно до договору оренди від 01.11.2018, слугували відповідні рішення Здолбунівської міської ради та вимога Здолбунівської окружної прокуратури. Такі дії Здолбунівської міської ради та окружної прокуратури спрямовані на правове врегулювання в рамках діючого законодавства договірних відносин оренди комунального майна шляхом укладення нотаріально посвідченого договору оренди у спосіб, визначений Законом України «Про оренду державного та комунального майна", а тому не можуть трактуватися як тиск на засоби масової інформації. При вирішенні питань щодо оренди вказаного комунального майна, до КП «Здолбунівське» не надходило будь-яких розпоряджень, наказів чи вказівок від міського голови Сухляка В.О. На думку КП «Здолбунівське», інформація, оприлюднена відповідачем в газеті «Нове життя» у статті під назвою «Міський голова Здолбунова від «Європейської солідарності» почав тиск на незалежну пресу», не відповідає дійсності та підлягає спростуванню як недостовірна і така, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Ухвалою суду від 31.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Голуб В.А. підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача - адвокат Конончук І.М. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору КП«Здолбунівське» Тишкун Р.Г. підтримав позовні вимоги та надав показання, як свідок, згідно яких він працює директором КП «Здолбунівське», призначений на посаду розпорядженням Здолбунівського міського голови. Після проведеного моніторингу договорів оренди та актів, було виявлено, що договір оренди з відповідачем не відповідає чинному законодавству, а саме нотаріально не посвідчений. Тому звернулися до відповідача з листом про повернення приміщення, при цьому жодних вказівок від Здолбунівського міського голови він не отримував. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ З матеріалів справи вбачається, що постановою № 84 від 03.11.2020 Здолбунівська міська територіальна виборча комісія визнала [PERSON] обраним Здолбунівським міським головою. 27.08.2021 в номері 33 (10180) газети «Нове життя» відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Здолбунівської районної газети «Нове життя» опубліковано статтю під назвою «Міський голова Здолбунова від «Європейської солідарності» почав тиск на незалежну пресу», без зазначення автора статті. Тема публікації стосується листа від КП «Здолбунівське» за підписом його директора [PERSON] з вимогою повернути в комунальну власність займані редакцією приміщення і гараж по [ADDRESS] . В даній публікації оцінюється така вимога не інакше, як незаконний тиск на видання. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. У статтях 3, 28 Конституції України визначено, що честь і гідність людини є найвищою соціальною цінністю, та передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до частини другої та четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або санкцій, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського спокою, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Пункт 2 статті 10 Конвенції дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв`язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Згідно зі статтею 62 Конституції України один з основоположних принципів - презумпція невинуватості, а відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, праву кожної особи на свободу думки і слова, на вільне відповідає обов`язок не поширювати про іншу особу/осіб недостовірну інформацію. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. ЄСПЛ вказує, що слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які,\~як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). Разом з тим слід відрізняти деякі висловлювання,\~які хоч і мають характер образи, однак в цілому в надрукованому тексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються,\~як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе (рішення ЄСПЛ у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» від 07 грудня 1976 року). Право на наявність і можливість висловлювання власного судження, оцінки, думки, гарантоване. Це право закріплене і в статті 34 Конституції України. Оцінка є ставленням особи до певного явища або події, висловленням її поглядів та/або переконань. ЄСПЛ неодноразово зазначає, що вимогу доведення правдивості оціночного судження виконати неможливо, отже, ця вимога порушує свободу вираження думки як таку, а вона є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). Такі самі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року №658/1795/17-ц, від 01 березня 2018 року №757/54322/16-ц, від 21 серпня 2018 року №607/4318/16-ц, від 20 червня 2018 року №755/7842/16-ц. Проаналізувавши заголовок та зміст спірної публікацій, суд дійшов висновку, що висловлювання, здійснені стосовно позивача, є оціночним судженням, а не фактичними твердженнями, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed