Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

20 вересня 2021 року позивач, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та накладення заборони на відчуження житла. В обґрунтування позовних вимог посилаються, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована разом з нею в [ADDRESS] , але з травня 2017 року знаходиться на утриманні прабаби [PERSON] та постійно проживає з нею в [ADDRESS] , де відвідує дошкільний заклад «Барвінок». Відповідач не піклується про дитину, не цікавиться її життям та здоров`ям, матеріально не утримує і самоусунулася від виконання батьківських обов`язків і всі питання щодо виховання та забезпечення малолітньої [PERSON] всим необхідним вирішуються прабабою [PERSON] . Просили суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , стягнути з неї на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України аліменти в розмірі 1/6 ч. з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та накласти заборону на відчуження житла, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована малолітня [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні представник позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області за довіреністю Федота М.В. позов підтримала та просила задовольнити, про підстави та обставини якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, де позов визнала та не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей виконавчого комітету Пирятинської міської ради, [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Суд, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Установлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 658. Малолітня [PERSON] зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] , належній на праві власності [PERSON] , що підтверджується довідкою-характеристикою Виконавчого комітету Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 03 вересня 2021 року №10-08.1/485, свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.08.2005 та рішенням Виконавчого комітету Червонознам`янської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області №07 від 26.01.2006. Відповідач [PERSON] з дитиною не проживає, не цікавиться її життям, не приймає участі в її вихованні, матеріально не утримує, дитина з травня 2017 року проживає з прабабою [PERSON] в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області від 26.08.2021 № та №18-09/529. Згідно довідки Повстинського закладу дошкільної освіти «Барвінок» Пирятинської міської ради Полтавської області від 25.08.2021, [PERSON] з вересня 2018 року відвідує заклад дошкільної освіти «Барвінок», вихованням дитини займається її прабаба [PERSON] , мати вихованням дитини не займається, участі не приймає. Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових питань умов сім`ї від 29.07.2021, в будинку, де проживає дитина разом з [PERSON] , за адресою [ADDRESS] задовільні умови, в дитини є обладнаний куточок з іграшками, місце для відпочинку, дитина забезпечена продуктами харчування, одягом та взуттям. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Піщанської сільської ради від 31 серпня 2021 року № 205 [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стаття 150 Сімейного Кодексу України містить перелік обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В пункті 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] виявляє свою байдужість до долі своєї дитини, участі у вихованні не приймає, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям дитини, матеріально не утримує, що протирічить ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» та є підставами для позбавлення її батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б їй виконувати свої батьківські обов`язки не встановлено. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.166 СК України особа позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ст. 183 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За таких обставин, суд стягує з відповідача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття на користь опікуна, прийомних батьків, батьків-вихователів або державного закладу, де буде утримуватись дитина. Щодо позовної вимоги про накладення заборони на відчуження житла, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає таке. Згідно ч.4 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" суд у разі позбавлення батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року № 789-ХІІ у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню прав дітей. Згідно з ч.1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 3 статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» передбачено, що жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Відповідно до ч.3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Згідно Свідоцва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.08.2005 та Рішення Виконавчого комітету Червонознам`янської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 26.01.2006 № 07 «Про присвоєння нумерації квартир житлового будинку [ADDRESS] », житловий будинок (1/2 частина) в [ADDRESS] , де зареєстрована малолітня [PERSON] належить [PERSON] , яка є її бабою. Частиною 1 статті 248 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. З огляду на викладене суд позов задовольняє. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, який задоволено, то в відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1 816 грн. на рахунок держави.

Outcome: approved