Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 5 213,44 гривень, що виникла за період з 11 січня 2012 року по 24 листопада 2021 року та складається з індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 4 535,91 гривень та трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 677,53 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] укладено договір № HAXRRX13200138, у відповідності до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2 542,80 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення 22 вересня 2008 року. Заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 05 червня 2012 року по справі № 2006/230/12 позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAXRRX13200138 від 23 березня 2007 року в сумі 30 805,88 гривень та судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 308,06 гривень. Як зазначає позивач, зобов`язання з кредитного договору не виконані, договірні відносини сторін не припинені, у зв`язку з чим Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом. 10 січня 2022 року ухвалою судді Валківського районного суду Харківської області відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти винесення заочного рішення. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України до суду не надходило. Ухвалу судді від 10 січня 2022 року відповідач отримав 14 січня 2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення, однак, у встановлений судом строк не надіслав до суду відзив на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подав, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача в порядку, передбаченому ст.ст. 279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що 23 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] укладено договір № HAXRRX13200138, у відповідності до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2 542,80 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення 22 вересня 2008 року. Заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 05 червня 2012 року по справі № 2006/230/12 позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAXRRX13200138 від 23 березня 2007 року в сумі 30 805,88 гривень та судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 308,06 гривень. Із змісту вказаного заочного рішення вбачається, що 10 лютого 2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , у якому просило стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № HAXRRX13200138 від 23 березня 2007 року, яка виникла станом на 25 листопада 2011 року, в сумі 30 805,88 гривень, що складається із заборгованості за кредитом - 2 287,89 гривень, заборгованості по процентах за користування кредитом - 12 262,13 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом - 1 392,15 гривень, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 12 920,57 гривень та штрафів відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень, штраф (процентна складова) - 1 443,14 гривень. Відомостей щодо сплату боргу за кредитним договором або рішенням суду відповідачем суду не надано. Як зазначає позивач, що не спростовано відповідачем, сума заборгованості за вказаним кредитним договором становить 2 287,89 гривень. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14 10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно правового висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, в охоронних/спірних правовідносинах права та інтереси кредитора мають забезпечуватися частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Судовим розглядом встановлено, що строк кредитування за кредитним договором № HAXRRX13200138 від 23 березня 2007 року закінчився 22 вересня 2008 року, рішенням Валківського районного суду Харківської області від 05 червня 2012 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором, яка утворилась станом на 25 листопада 2011 року, доказів виконання рішення суду не надано. Також суд бере до уваги той факт, що позивач просить стягнути грошові кошти не за невиконання рішення суду, а за не сплату боргу за кредитним договором, тіло кредиту за яким не сплачено навіть після ухвалення рішення про стягнення заборгованості. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів на підставі статті 625 ЦК України за період з 11 січня 2012 року по 24 листопада 2021 року є правомірними. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання та трьох відсотків річних від простроченоїсуми. За таких обставин, позов Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved