Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

15 листопада 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] , в якому позивач зазначив, що 20 грудня 2002 року придбав у власність у відповідача [PERSON] згідно договору купівлі-продажу 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . Згідно із домовою книгою на зазначений будинок в ньому зареєстрований відповідач по справі, та не є співвласником нерухомого майна. 11 листопада 2021 року позивач отримав витяг з відділу реєстрації Костянтинівської міської ради Донецької області про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб у якій вказано про реєстрацію [PERSON] . Вказує, що відповідач в будинку не проживає, участі в утриманні будинку не приймає. Реєстрація відповідача заважає позивачу в повному обсязі володіти, користуватися, розпоряджатися будинком, у зв`язку з чим просить визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . В судове засідання позивач, представник позивача адвокат Шпільов С.І. не з`явились, представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи у відсутність сторони позивача, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 30). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Свідки [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що знайомі з позивачем як сусіди, відповідач у будинку [ADDRESS] не мешкає більше 20 років, на протязі цього часу вони його не бачили, місце його знаходження їм невідоме. З`ясувавши позицію сторони позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 20 грудня 2002 року посвідченого державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Сівяковою Г.П., зареєстрованого в реєстрі за №3-2411, позивач [PERSON] , [INFO] (а.с. 5), придбав у [PERSON] 1/3 частку жилого будинку з відповідною часткою надвірних будівель [ADDRESS] (а.с.14). Згідно копії будинкової книги для прописки громадян (а.с. 11-13), у будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Відділу реєстрації Костянтинівської міської ради (а.с.10) за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Проте, як вбачається з акту перевірки паспортного режиму КП «Служба єдиного замовника №1» від 12 листопада 2021 року, [PERSON] , [INFO], зареєстрований у будинку [ADDRESS] з 16 жовтня 1979 року, але фактично не проживає в зазначеному будинку більше 20 років, речей та предметів особистого користування не виявлено, оплату комунальних послуг, участь в утриманні та збереженні майна не підтверджено, що своїми підписами засвідчили сусіди [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9). Вказаними доказами підтверджується відсутність відповідача за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом із ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що відповідає правовій позиції, висловленій 16 листопада 2016 року Верховним Судом України у постанові № 6-709цс16. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] , з власної волі більше 20 років не проживає у будинку [ADDRESS] , без поважних причин, відсутні підстави вважати, що між сторонами існують будь-які домовленості стосовно збереження за відповідачем права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням зазначеного будинку. На підставі ст.150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України,

Outcome: approved