Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому просять визнати договір купівлі-продажу № 340, укладений на Мелітопольській біржі нерухомості «Власність» Запорізької області від 23.05.1998 року між продавець [PERSON] і покупець [PERSON] дійсним. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 23 травня 1998 року по договору купівлі-продажу № 340, укладеним на Мелітопольській біржі нерухомості «Власність» позивач придбала у [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] за 4000 гривень з господарчими та побутовими будівлями та спорудами. Житловий будинок глинобітний, має 24,6 кв.м жилої площі. При ньому є: сарай, літня кухня, огорожа. Сторони домовилися про всі істотні умови договору, що відображено у підписаному нами договорі купівлі-продажу № 340 від 23.05.1998 року. При цьому були виконані всі умови договору, крім нотаріального посвідчення договору. Відповідач отримала гроші і передала мені всі документи і ключі від будинку. Після отримання грошей і передачі позивачу ключів і всіх документів будинку відповідач виїхала з с. Костянтинівка, Мелітопольського району в невідомому мені напрямку і засвідчити договір купівлі-продажу будинку нотаріально в даний час не представляється можливим. На час укладання договору прізвище позивача було « [PERSON] ». У зв`язку з розірванням шлюбу, укладенням шлюбу на теперішній час її прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, про шлюб, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Крім того, укладений між сторонами договір купівлі-продажу не було посвідчено нотаріусом. Тому, позивач вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. У судове засідання сторони не з`явились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає. Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відзив на позов та клопотання від відповідача не надходив. Через неявку відповідачів у судове засідання, враховуючи письмову згоду позивачів на заочний розгляд справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивачів про слухання справи за їх відсутності та неявки в судове засідання відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. 23 травня 1998 року по договору купівлі-продажу № 340, укладеним на Мелітопольській біржі нерухомості «Власність» [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] за 4000 гривень з господарчими та побутовими будівлями та спорудами. /а.с.6/. 02 липня 1994 року зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого Костянтинівською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області, актовий запис № 33, який розірвано 30 серпня 1996. /а.с.7/ 30 грудня 2005 року зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актовий запис № 52, який розірвано 10 жовтня 2008. /а.с.9/ 12 лютого 2019 року зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 67, який розірвано 30 серпня 1996. /а.с.8/ Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-XII угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, що діяв на момент укладання договору і підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ч.1ст.47 ЦК УРСР). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Ст. 153 ЦК УРСР передбачено, до договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Українив редакції 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати останню дійсною. В цьому разі нотаріальне оформлення угоди у подальшому не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦКза вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, ст.ст. 105,114 ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2ст. 47 ЦК України суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Судом встановлено, що між продавцем та покупцем було досягнуто згоди з усіх істотних умов, що підтверджується змістом біржової угоди, в якій зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Будь-яких суперечок між сторонами судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, однак порушена форма угоди, оскільки при її укладенні не була дотримана нотаріальна форма договору. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що позивачами повністю виконано умови укладеного договору, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди і захист майнових прав позивача можливий лише шляхом визнання договору дійсним. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним. Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Дослідивши надані письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу від 23.05.1998 року сторони договору досягли усіх істотних умов договору, угода купівлі-продажу квартири фактично виконана сторонами в повному обсязі, жодна сторона не заявляла вимог про визнання укладеного договору недійсним з підстав недодержання нотаріальної форми договору. За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу дійсним, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved