Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Філія головного управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк») про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 28 березня 1991 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб відділом ЗАГС Корткєросского РІК Комі ССР. Позивач була громадянкою Росії а [PERSON] громадянином України. У 2001 році позивач переїхала до України для подальшого подружнього проживання з [PERSON] , що потребувало придбання помешкання. [PERSON] не мав свого житла, а також у подружжя не було грошей для придбання житла. З цього приводу, позивач попросила гроші у своїх батьків, які дали згоду на вищезазначену пропозицію. Після чого, позивач стала підшукувати житло та підшукала приватний будинок за [ADDRESS] . У липні 2001 року приїхали батьки позивача, для дарування їй грошей необхідних для придбання житла. Зустрічали батьків позивача - позивач, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] були присутні коли батьки позивача передавали, як дарунок їй гроші для придбання приватного будинку (домоволодіння) та земельної ділянки. Однак, позивач зіткнулася зі складнощами при оформленні земельної ділянки, так як згідно до земельного Законодавства України, іноземні громадяни не мали права мати у власності землю та інших обставин про оформленні. Виходячи з цих обставин, подружжя вирішило нотаріально оформити будинок та земельну ділянку на [PERSON] , але домовились, що фактично будинок та земельна ділянка буде у власності за позивачем. Як зазначено в позовній заяві, 18 липня 2001 року, згідно договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки, зареєстрованого в нотаріальному реєстрі за № 1 - 1177 та посвідчений державним нотаріусом першої Київської області державної нотаріальної контори Дудкіною Н.В., та зареєстрований в Києво-Святошинському БТІ за № 911, та у виконкомі Білгородської сільської ради за № 274, [PERSON] став власником житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, кадастровий номер 3222480401:01:012:0057 (площею 0,145 га) придбаного за особисті гроші позивача, які їй були даровані її батьками. Після придбання будинку позивач зробила за особисті даровані їй її батьками кошти капітальний ремонт, тобто, побудувала за особисті даровані їй кошти прибудови до будинку, другій поверх та гараж. Гроші на це у позивача залишились після придбання будинку з тих грошей що подарували їй батьки на будинок та на його обладнання. З цих підстав у 2007 році позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила суд, визнати за нею право власності на наведе вище домоволодіння та земельну ділянку. 02 жовтня 2007 року Києво-Святошинський районний суд Київської області, розглянувши цивільну справу № 2-2694/2007 за позовом [PERSON] до [PERSON] , ухвалив рішення, яким визнав за [PERSON] право власності на домоволодіння та земельну ділянку, з моменту укладання договору, а саме з 18 липня 2001 року. Однак, 09 листопада 2007 року відповідач отримала свідоцтво, що було видане у зв`язку із реалізацією майна 30 жовтня 2007 року. Проте, позивач 04 квітня 2008 року була поручителем по іпотечному договору, укладеному з Печерським відділенням № 3715 відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», за умовами якого будинок та земельна ділянка знаходились в заставі під забороною на відчуження. Як зазначено в позовній заяві, відповідач отримала державний акт на земельну ділянку від 14 липня 2008 року, без підпису та печатки сільського голови, що є необхідною процедурою для реєстрації в земельному управління та в ДЗК, яка знаходилась в арештів, належить позивачу на праві власності на підставі рішення суду від 02 жовтня 2007 року. Позивач просила суд визнати недійсним державний акт на право власності за [PERSON] на земельну ділянку за кадастровим номером 3222480401:01:012:0057, площею 0,145 га, яка знаходиться під домоволодінням за [ADDRESS] ; визнати право власності на вищезазначену земельну ділянку за [PERSON] , чим відновити становище, яке існувало станом на 18 липня 2001 року, відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2007 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про переведення прав та обов`язків покупця, яким визнано право власності за [PERSON] ; витребувати у [PERSON] з чужого незаконного володіння на користь позивача вищезазначену земельну ділянку. 25 листопада 2020 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у справі. 27 липня 2021 року представник відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.10.2007, що залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.11.2017 у справі № 2-2694/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про переведення прав та обов`язків покупця по договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки позов задоволено, визнано за [PERSON] права та обов`язки покупця по договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] , укладений 18 липня 2001 між [PERSON] та [PERSON] з моменту вчинення та визнано право власності на це майно за [PERSON] за договором, посвідченим державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори 18.07.2001 року та зареєстрований в реєстрі за № 1-1177. Як встановлено ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2017 року у справі № 2-2694 2007 18 липня 2001 року спірний житловий будинок зареєстрований у Києво-Святошинському БТІ на праві приватної власності за [PERSON] . 08 жовтня 2002 року [PERSON] одержав державний акт на право власності на землю, площею 0,145 га, що розташована по [ADDRESS] , про що внесено запис до Книги записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1340. 22 лютого 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Почтарьовим С.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 262, згідно з яким запроновано стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] несплачені в строк грошові кошти згідно Договору позики від 21 серпня 2004 року в сумі 239 175 грн., строк повернення яких закінчився 21 вересня 2004 року, а також плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 250 грн. та державне мито у розмірі 2 391 грн. 75 коп., а всього 241 566 грн. 75 коп. 23 лютого 2015 року головним державним виконавцем виконавчої служби Києво- Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 262, вчиненого 22 лютого 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 28 лютого 2005 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] . Згідно з протоколом № 6290095 проведення прилюдних торгів по реалізації майна, яке належить [PERSON] , 15 червня 2006 року відбулися прилюдні торги з реалізації житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, площею 0,145 га, що розташовані по [ADDRESS] . Переможцем торгів стала [PERSON] , ціна реалізації 320 850 грн. Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 15 березня 2005 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 262 від 22 лютого 2005 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу закінчено у зв`язку з повним виконанням виконавчого напису: борг у сумі 241 556 грн. 75 коп. стягнуто за рахунок реалізації майна, який перераховано на рахунок стягувала платіжним дорученням № 1341 від 20 липня 2006 року. 30 жовтня 2007 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції складено акт про проведення прилюдних торгів, який затверджений начальником відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Гаврилюком В.А. про реалізацію житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,145 га, що розташована за тією ж адресою та придбані [PERSON] . 09 листопада 2007 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори на підставі акта про проведення прилюдних торгів від 30 жовтня 2013 року видано свідоцтво, яким посвідчено, що відповідачу належить право власності на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,145 га, які розташовані по [ADDRESS] . Вказане свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 2-3463. Представник відповідача зазначила, що результати торгів є дійсними та в установленому законом порядку скасовані не були, а відтак посилання позивача на наявність підстав для визнання свідоцтва про право власності та державного акту на земельну ділянку нікчемними та такими, що не породжують ніяких правових наслідків, а відтак є недійсними відповідно до часу своєї правової природи, а земельна ділянка підлягає негайному витребуванню на користь позивача за будь-яких обставин не заслуговує на увагу. Також зазначено, що [PERSON] володіє спірною земельною ділянкою на законній підставі, у свою чергу будь-які підстави, передбачені ст. 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що дають змогу власнику витребувати майно від добросовісного набувача відсутні, як і відсутні докази недобросовісності дій відповідача, а відтак позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 27 липня 2021 року представник відповідач подала до суду заяву про застосування строків позовної давності за вх. № 33477, зазначивши, що прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, в тому числі спірної земельної ділянки відбулись 15.06.2006, про що видано відповідний акт про проведення прилюдних торгів та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Бурлаковою Наталію Кирилівною, 09.11.2007 і зареєстроване в реєстрі за № 2-3463, окрім того [PERSON] приймала участь в розгляді апеляційної скарги [PERSON] на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.10.2007 у справі №2-2694/07, натомість позовна заява про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння датована позивачем та подана до суду 28.07.2020, тобто зі спливом строку позовної давності звернення до суду із вказаним позовом. Представник відповідача просила суд застосувати у справі строк позовної давності та відмовити у позові у зв`язку із пропуском строку позовної давності. 25.08.2021 позивач подала пояснення по суті спору, зазначивши, що про право власності відповідача на спірне майно їй стало відомо 04 серпня 2017 року, коли на адресу позивача надійшла ухвала Апеляційного суду Київської області разом із апеляційною скаргою [PERSON] та повісткою на слухання, яке відбувалось 14 вересня 2017 року. Тобто, як зазначено позивачем трирічний строк позовної давності не був пропущений. Як зазначено в поясненнях, твердження щодо того, що у відповідача як добросовісного набувача, позивач не може витребувати майно не відповідає імперативним нормам ч. 1 та ч. ст. 388 ЦК України, де задекларовано, що власник має право на витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, вибуло з володіння власника не з їхньої волі іншим шляхом. У позивача майно вибуло не з її волі а шляхом реалізації її майна виконавчою службою. А придбано воно відповідачем у особи яка не мала права розпорядження майном, тобто боржник [PERSON] не був власником майна з 18 липня 2001 року, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2007 року. 25.08.2021 [PERSON] подала до суду заяву про зміну предмета позовних вимог за вх. № 37296 відповідно до якої просила суд визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3222480401:01:012:0057, площею 0,145 га, на якій знаходиться домоволодінням (окремо збудовані приміщення: житловий будинок, сарай, гараж, колодязь, каналізація, вбиральня) за [ADDRESS] власником якого є [PERSON] ; визнати право власності на вищезазначену земельну ділянку за [PERSON] , чим відновити становище, яке існувало станом на 18 липня 2001 року, відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2007 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про переведення прав та обов`язків покупця, яким визнано право власності за [PERSON] ; витребувати у [PERSON] з вищезазначену земельну ділянку. 25.08.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання 20.01.2022 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. За відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.10.2007 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про перевід прав та обов`язків покупця по договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, а саме: визнано за [PERSON] права та обов`язки покупця по договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] , укладений 18 липня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] з моменту вчинення та визнати право власності на це майно за [PERSON] за договором, посвідченим державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори 18.07.2001 та зареєстрований в реєстрі за № 1-1177. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2017 року встановлено, що 08 жовтня 2002 року [PERSON] одержав державний акт на право власності на землю, площею 0,145 га, що розташована по [ADDRESS] , про що внесено запис до Книги записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1340. 22 лютого 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Почтарьовим С.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 262, згідно з яким запроновано стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] несплачені в строк грошові кошти згідно Договору позики від 21 серпня 2004 року в сумі 239 175 грн., строк повернення яких закінчився 21 вересня 2004 року, а також плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 250 грн. та державне мито у розмірі 2 391 грн. 75 коп., а всього 241 566 грн. 75 коп. 23 лютого 2015 року головним державним виконавцем виконавчої служби Києво- Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 262, вчиненого 22 лютого 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 28 лютого 2005 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] . Згідно з протоколом № 6290095 проведення прилюдних торгів по реалізації майна, яке належить [PERSON] , 15 червня 2006 року відбулися прилюдні торги з реалізації житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, площею 0,145 га, що розташовані по [ADDRESS] . Переможцем торгів стала [PERSON] , ціна реалізації 320 850 грн. Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 15 березня 2005 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 262 від 22 лютого 2005 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу закінчено у зв`язку з повним виконанням виконавчого напису: борг у сумі 241 556 грн. 75 коп. стягнуто за рахунок реалізації майна, який перераховано на рахунок стягувала платіжним дорученням № 1341 від 20 липня 2006 року. 30 жовтня 2007 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції складено акт про проведення прилюдних торгів, який затверджений начальником відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Гаврилюком В.А. про реалізацію житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,145 га, що розташована за тією ж адресою та придбані [PERSON] . 09 листопада 2007 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори на підставі акта про проведення прилюдних торгів від 30 жовтня 2013 року видано свідоцтво, яким посвідчено, що відповідачу належить право власності на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,145 га, які розташовані по [ADDRESS] . Вказане свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 2-3463. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищезазначеного свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів № 2-3463 від 09.11.2007, 14.07.2008 [PERSON] оформила державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3222480401:01:012:0057, площею 0,1450 га. Згідно законодавства України результатом прилюдних торгів є вчинення правочину щодо відчуження майна, переходу права власності на майно (договору купівлі-продажу майна), тому прилюдні торги у контексті положень ст. ст. 15, 16, 202, 203, 215, 650, 655, 656 та інших норм ЦК України можуть бути визнані недійсними за правилами визнання недійсним правочину. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 24.10.2012 у справі № 6-116цс12. Враховуючи, що результати прилюдних торгів по реалізації майна (земельної ділянки за кадастровим номером 3222480401:01:012:0057, площею 0,1450 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] ) не визнавались недійсними, суд позбавлений можливості визнати недійсним правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку, оскільки підстава видачі останнього в судовому процесу не оскаржувалась та недійсною не визнавалась. Проте, як вбачається із матеріалів справи, на час відчуження спірної земельної ділянки відповідачу, боржник - [PERSON] не був її власником, враховуючи чинне судове рішення про визнання права власності на вищезазначену земельну ділянку за [PERSON] . Відповідно до вимог ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, коли майно було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння або викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння чи вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі. Спірне майно вибуло з власності позивача не з її волі, шляхом реалізації нерухомого майна виконавчою службою на підставі відкритого виконавчого провадження відносно [PERSON] , який не був законним його власником. Стосовно ч. 2 ст. 388 ЦК України, де зазначено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Проте, відповідачем спірне майно придбане не в порядку виконання судових рішень, а в порядку виконання виконавчого напису нотаріуса, в той час коли норма статті передбачає лише не можливість витребування від добросовісного набувача майна, придбаного ним в порядку виконання судових рішень, а не будь-якого виконавчого провадження, отже коли відповідач придбав майно в порядку виконання виконавчого напису нотаріуса дана норма на нього не розповсюджується. Оскільки добросовісне придбання згідно ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Згідно постанови Великої палати Верховного Суду від 11.02.2020 (справа № 922/614/19, провадження № 12-157гс19) у спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. Закон не вимагає встановлення судом таких обставин в іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права (пункт 51 постанови). У зв`язку з чим, відсутня необхідність визнавати недійсним результат прилюдних торгів, належним способом захисту прав позивача є витребування майна з володіння [PERSON] . Також немає необхідності визнавати за [PERSON] право власності на спірну земельну ділянку, враховуючи, що таке право визнано за позивачем рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.10.2007, яке набрало законної сили, і саме останнє разом з рішення суду про витребування майна у відповідача на користь позивача, в силу приписів п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також п.67 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015, є підставою для державної реєстрації прав позивача на нерухоме майно. Суд не знаходить підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності з огляду на наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, перебіг строку позовної давності, з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння у позивача розпочався з 14 липня 2008, тобто з моменту реєстрації права власності на спірну земельну ділянку нерухоме майно. Більш того, суду не надано належних та допустимих доказів, що позивачу було відомо про проведені прилюдні торги по реалізації земельної ділянки (15.06.2006), про видачу акта про проведення прилюдних торгів (30.10.2007), свідоцтва на право власності на житловий будинок та спірну земельну ділянку (09.11.2007), раніше ніж постановлена ухвала Апеляційним судом Київської області - 16.11.2007. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності щодо звернення з позовом для захисту невизнаних, порушених прав та інтересів. На підставі викладеного, ст. ст. 317, 319, 388, 256, 257, 261 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial