Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 08.06.1993 року. У вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] , орендар громадянин Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії [PERSON] та громадянин держави Лівія [PERSON] . Позивач посилається на те, що відповідач не проживає у вказаній квартирі, а просто був там зареєстрований, що підтверджується витягом про перетин державного кордону України. Відповідач виїхав 18.01.2020 року. Оскільки наявність реєстрації відповідача перешкоджає реалізації права власності на нерухоме майно в повному обсязі, позивач просить в судовому порядку визнати відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням. Ухвалою Голосіївського районного суд у м. Києва від 24.11.2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. На підставі положень ст. 274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, на підставі наданих доказів, які досліджені судом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , належить позивачеві на праві приватної власності, що підтверджується договором дарування від 08.06.1993 року (а.с. 9). В зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] , орендар громадянин Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії [PERSON] та громадянин держави Лівія [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №73790855 від 15.11.2021 року. Згідно з актом про встановлення факту не проживання в квартирі від 15.11.2021 року, [PERSON] , [INFO] , не проживає в квартирі [ADDRESS] . Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення права власності без позбавлення права користування і володіння майном. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Згідно з положеннями статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] , [INFO] , не проживає в зазначеному житлі, не несе витрат на його утримання, не є членом сім`ї власника житла, квартирою не цікавиться. Будь-які докази, що відповідачу створювались перешкоди у користуванні жилим приміщенням матеріали справи не містять. 16.01.2020 р. відповідач видав позивачу письмове зоов`язання про те, що реєстрація в квартирі [ADDRESS] є тимчасовою до 16.01.2021 р. Також судом встановлено, що відповідач залишив територію України 18.01.2020, що підтверджується відомостями Державної прикордонної служби України від 24.09.2021 р. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим він підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим понесені позивачем судові витрати у справі, що складаються з судового збору покладаються на відповідача.

Outcome: approved