Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Представник позивача - акціонерного товариства «Кредобанк» (надалі - Банк) адвокат Павленко С.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 149442,46 грн. заборгованості за кредитним договором, а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 03.12.2018, відповідач отримала кредит у розмірі 100000,00 грн. на поточні потреби на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] не виконала умов договору щодо повернення кредиту на умовах і в порядку, передбачених договором, у зв`язку з чим у неї перед Банком утворилась заборгованість, яка складається з 87091,42 грн. заборгованості за кредитом; 62351,04 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, а всього у розмірі 149442,46 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, у позовній заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності та заявив про відсутність заперечень проти розгляду справи за відсутності відповідача та винесення заочного рішення у справі. Враховуючи, що відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином у передбаченому ЦПК України порядку повідомлялась про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала, з урахуванням думки представника позивача судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03 грудня 2018 року [PERSON] уклала з Банком кредитний договір № CL-146773, за умовами якого отримала кредит у розмірі 100000,00 грн. строком на 54 місяці терміном до 02 червня 2023 року, на умовах повернення у строки, передбачені Графіком платежів, ануїтетними платежами у розмірі 4573,00 грн. щомісячно з їх сплатою кожного останнього числа відповідного місяця, зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 47,69 % річних. Вказаним договором передбачено, що Банк у випадку прострочення сплати процентів та/або повернення частини кредиту щонайменше на один календарний місяць вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. (п.п.2.1, 2.2., 2.3, 3.3, 4.1, 6.1, 6.2, 6.3, 6.9 кредитного договору, а також Графік платежів). Вказаний кредитний договір та додатки до нього, у тому числі і Графік платежів, без застережень особисто підписані позичальником [PERSON] . Надання позичальнику [PERSON] кредитних коштів підтверджується меморіальними ордерами від 03.12.2018 № 68394345 на суму 78300,00 грн. та № 68394367 на суму 21700,00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 03.09.2021 заборгованість [PERSON] по поверненню тіла кредиту складає 87091,42 грн., заборгованість за відсотками - 62351,04 грн. У підтвердження наявності у позичальника зазначеної заборгованості, суду надано довідки про рух коштів по рахунках позичальника з 03.12.2018 по 03.09.2021. Наданий розрахунок суд вважає обґрунтованим. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Право Банку вимагати дострокового повернення позики у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань з повернення коштів застережено і у п.6.9 кредитного договору №CL-146773 від 03.12.2018. Направлення [PERSON] досудової вимоги від 14.04.2021 щодо дострокового повернення заборгованості за кредитним договором через порушення нею його умов підтверджується її копією, описом вкладення у цінний лист, а також квитанцією про направлення цього листа на адресу позичальника. За таких обставин, з огляду на положення ст.ст.526, 634, 1050, 1054 ЦК України суд вбачає правові підстави для стягнення з відповідача вищезазначеної заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням договірних зобов`язань. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Представником позивача заявлено про стягнення з [PERSON] витрат по сплаті позивачем судового збору у розмірі 2270,00 грн., а також витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14944,24 грн. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України суд вбачає правові підстави для стягнення з [PERSON] витрат позивача зі сплати судового збору. Згідно з положеннями ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем долучено до матеріалів справи Витяг з Договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, укладеного між АТ «Кредобанк» та адвокатським об`єднанням «Бізнес і право», копію ордеру АО «Бізнес і право» на представництво інтересів АТ «Кредобанк» адвокатом Павленком С.В., довіреність АТ «Кредобанк», якою інтереси установи уповноважено представляти адвоката Павленка С.В., а також документи у підтвердження його статусу адвоката. Будь-які документи з наведенням опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, їх оплати АТ «Кредобанк» суду не надано. Відтак, суд позбавлений можливості виконати вимоги процесуального закону щодо оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката встановленим процесуальним законом критеріям. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 24.02.2021 (справа № 341/1375/18), уч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). За обставин відсутності розрахунку витрат на правову допомогу у розмірі 14944,24 грн., пов`язаних з розглядом даної цивільної справи, документів у підтвердження їх понесення позивачем, виходячи з вищезазначеної правової позиції, у суду відсутні підстави для вирішення питання їх розподілу між сторонами. Враховуючи викладене,

Outcome: approved