Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в інтересах дитини [PERSON] , [INFO] , звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] є одинокою матір`ю, що підтверджується Витягом з ДРАЦС громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. До Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надійшов лист КНП СОР «Обласний клінічний перинатальний центр» від 25.03.2020 №173/18/0113 про те, що громадянка [PERSON] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , поступила до підприємства 21.03.2020 року на народила дівчинку. Жінка на обліку по вагітності не спостерігалась. 23.03.2020 року звернулась до адміністрації та повідомила, що має намір відмовитись від дитини та написала відповідну заяву. Спеціалістами Управління та фахівцями із соціальної роботи Сумського міського центру соціальних служб з матір`ю проведена профілактична робота щодо виховання дитини. Станом на 24.03.2020 року [PERSON] була змінена думка відмовлятись від дитини. Вирішено влаштувати дитину в КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» на термін 6 місяців. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 26.03.2020 року протокол № 3 прийнято рішення про влаштування дитини до Будинку дитини, здійснення Сумським міським центром соціальних служб соціального супроводу сім`ї [PERSON] у зв`язку зі складними життєвими обставинами. Матір попереджена про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, необхідність створити належні умови для виховання дитини та повернути дитину в сім`ю в найкоротший термін. Оскільки дитина мала деякі проблеми зі здоров`ям мати з дитиною з перинатального центру переведені до КНП СОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» для лікування. Відповідно до інформації КНП СОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» від 02.04.2020 № 01-12/7/381 [PERSON] , перебуваючи з дитиною у відділенні патології новонароджених та недоношених дітей, написала заяву про тимчасове влаштування дитини до Будинку дитини. Відповідно до листа КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» 09.04.2020 року малолітня влаштована до закладу на повне державне утримання. За інформацією Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини 29.04.2020 року мати, [PERSON] написала заяву батьків (матері або батька), інших родичів або законного представника про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я. Складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько) інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я, від 29.04.2020 року. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 13.05.2020 № 235 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей на повне державне забезпечення» [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до інформації Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини від 26.08.2020, малолітня [PERSON] перебуває у будинку дитини з 09.04.2020 року на повному державному утриманні. За час перебування дитини у закладі ні батьки, ні родичі дитину не провідували, не телефонували та не цікавилися станом її здоров`я. До Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради [PERSON] , після написання заяви про відмову від дитини, не зверталася з заявами про повернення дитини на виховання в її сім`ю. У вересні 2020 року під час відвідування сім`ї за місцем реєстрації ніхто двері не відчинив, зв`язок з матір`ю відсутній, місце перебування її не відомо. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 04.12.2020 року № 564 [PERSON] була влаштована в сім`ю опікуна. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить прийняти рішення про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , питання подальшого влаштування дитини покласти на орган опіки та піклування Сумської міської ради, стягнути з відповідача аліменти на особистий рахунок дитини, у розмірі по 1/4 частки її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.09.2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 21.10.2021 року. 21.10.2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 04.11.2021 року у зв`язку з неявкою відповідача. 04.11.2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 03.12.2021 року у зв`язку з неявкою відповідача. 03.12.2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 16.12.2021 року у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 04.01.2022 року. 04.01.2022 року розгляд справи відкладено до 26.01.2022 року у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача. 26.01.2022 року розгляд справи відкладено до 11.02.2022 року у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача. В судове засідання представник позивача Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце розгляду даної справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 24.03.2020 (а.с. 4). До Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надійшов лист КНП СОР «Обласний клінічний перинатальний центр» від 25.03.2020 №173/18/0113 про те, що громадянка [PERSON] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , поступила до підприємства 21.03.2020 року на народила дівчинку. Жінка на обліку по вагітності не спостерігалась. 23.03.2020 року звернулась до адміністрації та повідомила, що має намір відмовитись від дитини та написала відповідну заяву. Станом на 24.03.2020 року [PERSON] була змінена думка відмовлятись від дитини. Вирішено влаштувати дитину в КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» на термін 6 місяців. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 26.03.2020 року протокол № 3 прийнято рішення про влаштування дитини до Будинку дитини, здійснення Сумським міським центром соціальних служб соціального супроводу сім`ї [PERSON] у зв`язку зі складними життєвими обставинами. Матір попереджена про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, необхідність створити належні умови для виховання дитини та повернути дитину в сім`ю в найкоротший термін. Оскільки дитина мала деякі проблеми зі здоров`ям мати з дитиною з перинатального центру переведені до КНП СОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» для лікування. Відповідно до інформації КНП СОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» від 02.04.2020 № 01-12/7/381 [PERSON] , перебуваючи з дитиною у відділенні патології новонароджених та недоношених дітей, написала заяву про тимчасове влаштування дитини до Будинку дитини. Відповідно до листа КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» 09.04.2020 року малолітня влаштована до закладу на повне державне утримання. За інформацією Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини 29.04.2020 року мати, [PERSON] написала заяву батьків (матері або батька), інших родичів або законного представника про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я. Складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько) інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я, від 29.04.2020 року. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 13.05.2020 № 235 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей на повне державне забезпечення» [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до інформації Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини від 26.08.2020, малолітня [PERSON] перебуває у будинку дитини з 09.04.2020 року на повному державному утриманні. За час перебування дитини у закладі ні батьки, ні родичі дитину не провідували, не телефонували та не цікавилися станом її здоров`я. До Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради [PERSON] , після написання заяви про відмову від дитини, не зверталася з заявами про повернення дитини на виховання в її сім`ю. У вересні 2020 року під час відвідування сім`ї за місцем реєстрації ніхто двері не відчинив, зв`язок з матір`ю відсутній, місце перебування її не відомо. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 04.12.2020 року № 564 [PERSON] була влаштована в сім`ю опікуна. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи обставини щодо умисного ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків, так як вона не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її розвитком та станом здоров`я. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, та не надає матеріальну допомогу на утримання доньки. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про свідоме нехтування відповідачем до виконання нею своїх батьківських обов`язків, про відсутність інтересу до дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України визначений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В позовній заяві, позивач ставить вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частки її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тому, суд вважає, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави 1816 грн 00 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved