Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 303049,04 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.11.2014 року з [PERSON] було стягнуто на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 289911,94 грн., що виникла у зв`язку з невиконанням договору № MKH0GQ0000000002 від 24.10.2011 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . При цьому зазначає, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не свідчить про припинення договірних правовідносин та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З огляду на це АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 256832,62 грн. грн та три проценти річних в розмірі 46216,42 грн. за період з 31.08.2014 року по 10.11.2021 року. Ухвалою суду від 12.01.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання з розгляду цієї справи не з`явилася повторно, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 24.10.2011 року між сторонами був украдений договір № MKH0GQ0000000002. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов вказаного вище договору, Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області 24.11.2014 року було ухвалено рішення відповідно до якого позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № MKH0GQ0000000002 від 24.10.2011 року у розмірі 289911,94 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини щодо укладання між сторонами кредитного договору та неповернення коштів не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки мають преюдиційне значення. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 256832,62 грн. грн та три проценти річних в розмірі 46216,42 грн. за період з 31.08.2014 року по 10.11.2021 року, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, за несвоєчасне виконання судового рішення. Таким чином, предметом позову у справі є стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З-поміж іншого судом встановлено і таке. 07.07.2020 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору MKH0GQ0000000002 від 24.10.2011 року. Відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 07.07.2020 року сторони узгодили, що заборгованість за договором, станом на дату підписання додаткової угоди № 1, становить 215956,54 грн., дата остаточного погашення заборгованості 30.06.2021 року (п.п. 1.2, 1.3 додаткової угоди № 1). При цьому в п. 4 додаткової угоди № 1 сторони узгодили, що ця угода є невід`ємною частиною кредитного договору MKH0GQ0000000002 від 24.10.2011 року. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В ч. 1 ст. 651 ЦК України зазначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вже було зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК Україн). Таким чином, для застосування ст. 625 ЦК України, необхідно обов`язково встановити факт порушення зобов`язання. В той же час встановлено, що сторони змінили зобов`язання, уклавши 07.07.2020 року додаткову угоду № 1 договору № MKH0GQ0000000002 від 24.10.2011 року, зазначивши розмір заборгованості та строки її погашення, а саме до 30.06.2021 року. З огляду на це, у суду відсутні підстави вважати, що [PERSON] прострочила виконання свого зобов`язання за договором № MKH0GQ0000000002 від 24.10.2011 року протягом заявленого позивачем періоду, а саме з 31.08.2014 року по 10.11.2021 року. Крім того, доказів порушення [PERSON] зобов`язання з урахуванням визначеного в додатковій угоді № 1 строків його виконання, суду не представлено. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи те, що позивачем не доведено факту прострочення зобов`язання за договором № MKH0GQ0000000002 від 24.10.2011 року, з урахуванням умов додаткової угоди № 1, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed