Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

В листопаді 2021 року акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» (далі АТ «КРЕДОБАНК») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому зазначено, що 11 січня 2020 року між АТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір № CL-253675, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі 52450,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 55 % річних, з кінцевим терміном повернення до 10 січня 2025 року. Посилаючись на те, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, а також на те, що цей договір є дрібним побутовим правочином, який вчинено в інтересах сім`ї, позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та його дружини - [PERSON] заборгованість, яка утворилась станом на 22 вересня 2021 року в розмірі 95332,85 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту 51848,35 грн, за відсотками 43484,50 грн. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачі своїм правом подати відзив не скористалися. Судом встановлено, що 11 січня 2020 року між АТ «КРЕДОБАНК та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-253675, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 52450,00 грн терміном 60 місяців до 10 січня 2025 року зі сплатою 55 % річних. Пунктом 2.4 Договору передбачено цілі кредиту на поточні потреби в сумі 52450,00 грн. На виконання умов кредитного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконав в повному обсязі, однак відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, в зв`язку з чим станом на 22 вересня 2021 року [PERSON] має перед банком заборгованість в сумі 95332,85 грн, яка складається з: 51848,35 грн - заборгованість за тілом кредиту; 43484,50 - заборгованість за відсотками. В анкеті-заяві [PERSON] підтвердив своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту вважає дрібним побутовим правочином та таким, що не потребує згоди другого з подружжя. Відповідно до вимог статті 1050 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог статті 1056 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Статею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідачами доводи позивача щодо невиконання зобов`язань за договором не спростовані, а тому майнові права АТ «КРЕДОБАНК» підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 95332,85 грн, що складається з тіла кредиту 51848,35 грн та відсотків 43484,50 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-253675 від 11 січня 2020 року солідарно з [PERSON] , суд вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Позивач посилається на те, що згідно з частини 3 статті 61 Сімейного кодексу України (далі СК України) у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В Анкеті-заяві №CL-253675 від 10 січня 2020 року зазначено, що шляхом підписання цієї Анкети-заяви [PERSON] підтверджує, що суму отриманого ним кредиту він просить вважати дрібним побутовим правочином та таким, що не потребує згоди другого з подружжя. Частиною 2 статті 65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Матеріали справи не містять доказів, що договір №CL-253675 від 11 січня 2020 року укладений в інтересах сім`ї, тому не має підстав для висновку про солідарну відповідальність відповідачів. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин 1 - 5 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з правилами пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Проте, позивачем всупереч положенню частини 3 статті 137 ЦПК України до вказаного клопотання не було надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, що позбавляє можливості суд встановити обґрунтованість стягнення правничої допомоги та перевірити співмірність заявленого розміру правничої допомоги з виконаною роботою. Тобто, позивачем належно не обґрунтовано понесення ним витрат за надання правничої допомоги у розмірі 9533,30 грн, а тому суд залишає цю заяву без розгляду. За змістом статті 141 ЦПК України суд присуджує з [PERSON] на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Outcome: partial