Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

23 листопада 2021 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася позивач із позовною заявою до Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, про встановлення факту належності заповіту та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входило право власності на квартиру [ADDRESS] . На випадок своєї смерті, спадкодавець [PERSON] залишила заповіт, який посвідчено 21 березня 2003 року керуючим справами виконавчого комітету Миколаївської селищної ради м. Слов`янська Донецької області. ЗА вказаним заповітом, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла позивачу. Після смерті [PERSON] , позивач прийняла спадщину та своєчасно звернулась до Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області, однак під час оформлення спадкових прав з`ясувалось, що в заповіті у написанні імені позивача допущено помилку, а саме, замість « [PERSON] », зазначено « [PERSON] ». У зв`язку з викладеним, 10 серпня 2021 року державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру. Виправлення вказаної помилки у заповіті є неможливим, оскільки бабуся позивача померла. За експертним висновком імена [PERSON] та [PERSON] є ідентичними. Тому, просить суд встановити факт належності позивачу заповіту, посвідченого керуючим справами Миколаївської селищної ради м. Слов`янська, зареєстрованого в реєстрі за № 239, складеного [PERSON] та визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій на заявлених вимогах наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, проте направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якій просив суд ухвалити рішення на власний розсуд, з урахування наявних у справі матеріалів. Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року витребувано: з Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) копії спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також зобов`язано повідомити суд про факт відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , факт звернення кого-небудь із заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини та надати відповідні відомості, а також повідомити наявність заповіту. Суд, вислухавши пояснення свідків, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, про встановлення факту належності заповіту та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28 липня 2020 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області, [PERSON] , померла [INFO] у смт Райгородок Слов`янського району Донецької області. За життя [PERSON] належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується копіями Свідоцтво про право власності на житло від 05 серпня 1994 року. Крім того, за життя [PERSON] залишила заповіт, який посвідчено керуючим справами виконавчого комітету Миколаївської селищної ради міста Слов`янська Донецької області та зареєстровано в реєстрі за № 239. Відповідно до тексту вказаного заповіту, копія якого міститься у матеріалах цивільної справи, [PERSON] на випадок своєї смерті здійснила розпорядження, а саме: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона матиме право, вона заповіла [PERSON] . Згідно з копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 липня 1985 року Миколаївською селищною радою м. Слов`янська Донецької області, позивач [PERSON] , народилась [INFO] у сел. Миколаївка м. Слов`янськ Донецької області та її батька є: [PERSON] та [PERSON] . Як видно з копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01 червня 1963 року бюро РАЦС у м. Сніжне Донецької області, батько позивача [PERSON] народився [INFO] у сел. Сєвєрний м. Сніжне Донецької області та його матір`ю була спадкодавець [PERSON] . Бажаючи оформити свої спадкові права, позивач [PERSON] звернулась із відповідною заявою до Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Проте, державним нотаріусом 10 серпня 2021 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій підставою для відмови зазначив, що [PERSON] , яка звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину було надано заповіт, посвідчений на користь [PERSON] , тобто в заповіті значиться ім`я « [PERSON] », а в паспорті громадянки [PERSON] значиться ім`я « [PERSON] », чим викликає сумніви, що вона є однією і тією ж самою особою. За експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/1161-n від 19 жовтня 2021 року, в ономастичних традиціях слов`янських народів є особові імена, які мають кілька офіційних варіантів. Варіантні ряди в різних мовах кількісно і якісно не збігаються. Іноді кожен офіційний варіант однієї мови відповідають в іншій мові декілька офіційних варіантів. Зокрема, ономастична традиція співвідносить два українські офіційні імені [PERSON] , з російським особовим іменем [PERSON] (див. [PERSON] , [PERSON] . Власні імена людей. Словник-довідник. К.: Наукова думка, 1996, с. 128-130; [PERSON] . Словник українських імен. К.: Довіра, 2005, с. 81-83). З практики лінгвістичних експертиз відомі численні випадки фіксації в різних документах однієї особи відмінних варіантів цього імені, зокрема, внаслідок сплутування варіантних пар при міжмовному перетворенні імені в мовах українсько-російської міжмовної взаємодії. Орфографічне розподібнення документальних записів особового імені [PERSON] в наданих для експертизи документах однієї особи відображає регулярні динамічні тенденції в межах відповідної знімної парадигми. Ідентифікація таких записів ґрунтується на їхньому співвіднесенні з регулярними девіаціями в практиці документування, зумовленими наведеними вище причинами. З урахуваннями зазначеного українські записи особового імені [PERSON] (заповіт, запис [PERSON] ) й [PERSON] (паспорт громадянина України, запис [PERSON] , картка платника податків, запис [PERSON] ) та російський запис [PERSON] (паспорт громадянина України, запис російською мовою [PERSON] ; свідоцтво про народження, запис російською мовою [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Таким чином, зважаючи на викладене, суд вважає підтвердженими обставини, на які посилається позивач у своєму позові та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині встановлення факту належності позивачу заповіту, посвідченого керуючим справами Миколаївської селищної ради м. Слов`янська, зареєстрованого в реєстрі за № 239, складеного [PERSON] .. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Що ж стосується решти позовних вимог, суд виходить з наступного. З метою оформлення спадкових прав позивач звернулася до державного нотаріуса Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Державним нотаріусом 10 серпня 2021 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій підставою для відмови зазначено, що [PERSON] , яка звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину було надано заповіт, посвідчений на користь [PERSON] , тобто в заповіті значиться ім`я « [PERSON] », а в паспорті громадянки [PERSON] значиться ім`я « [PERSON] », чим викликає сумніви, що вона є однією і тією ж самою особою. Пунктом 4.18 Глави 10 наведеного Порядку встановлено, що в разі якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1296 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Враховуючи вищенаведене, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання права власності на житловий будинок.

Outcome: approved