Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

27.08.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому, з урахуванням остаточних уточнень, просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в розмірі 13 774,42 долари США та 65 421,45 грн. Позов мотивовано тим, що 18.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000,00 доларів США. Відповідно до погодженого порядку погашення заборгованості, термін повернення грошових коштів 31.10.2016 року. На підтвердження зобов`язань відповідач видав розписку, складену у простій письмовій формі. Крім того, 28.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 600,00 доларів США. Відповідно до погодженого порядку погашення заборгованості, термін повернення грошових коштів в розмірі 500,00 доларів США 28.01.2017 року, термін повернення грошових коштів в розмірі 100,00 доларів США 29.01.2017 року. У разі прострочення сплаті підлягає пеня в розмірі 1 відсоток від суми заборгованості за кожний день прстрчення. На підтвердження зобов`язань відповідач видав розписку, складену у простій письмовій формі. 30.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. Відповідно до погодженого порядку погашення заборгованості, термін повернення грошових коштів 19.12.2016 року. У разі прострочення сплаті підлягає пеня в розмірі 1 відсоток від суми заборгованості за кожний день прострочення. На підтвердження зобов`язань відповідач видав розписку, складену у простій письмовій формі. У визначені в договорах позики терміни відповідач позичені грошові кошти та відсотки у добровільному порядку не повернув, зважаючи на що виникла заборгованість в розмірі 13 774,42 долари США та 65 421,45 грн., яка станом на дату остаточного уточнення позовних вимог (31.12.2020 року) складається з: суми основного боргу за розпискою від 18.10.2016 року - 4000,00 доларів США та трьох відсотків річних 500,71 долар США; суми основного боргу за розпискою від 28.10.2016 року - 600,00 доларів США, трьох відсотків річних 70,71 доларів США та пені 8603,00 долари США; суми основного боргу за розпискою від 30.11.2016 року 4000,00 грн., трьох відсотків річних 488,54 грн., пені 59480,00 грн. та інфляційних збитків 1452,91 грн. 11.05.2017 року [PERSON] зник. 28.12.2017 року [PERSON] визнано мертвим. 13.07.2018 року державним нотаріусом Десятої харківської державної нотаріальної контори Сімаковою О.Г. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його мати - [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Про причини неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи та відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, зважаючи на наступне. Згідно п. 3\~ст. 2 ЦПК\~основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. На необхідності забезпечення розгляду справи протягом розумного строку зазначено у\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~ст. 129 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Вирішуючи питання щодо розгляду справи по суті, суд приймає до уваги те, що межі\~перенесення\~розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка учасників\~справи та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Відповідач не скористався належним йому правом подання до суду відзиву на позовну заяву. Враховуючи необхідність забезпечення розумних строків розгляду справи, ту обставину, що справа перебуває в провадженні суду з 27.08.2018 року, позивач з 2018 року в численні судові засідання не з`являвся, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для відкладення судового засідання, зважаючи на що розглядає справу по суті за відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, зважаючи на наступне. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 18.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000,00 доларів США з терміном повернення 31.10.2016 року. На підтвердження зобов`язань відповідач видав розписку, складену у простій письмовій формі (а.с. 120). 28.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 600,00 доларів США з терміном повернення 28.01.2017 року. Сторони погодили, що у разі прострочення повернення грошової суми сплаті підлягає пеня в розмірі 1 відсоток від суми заборгованості за кожний день прострочення. На підтвердження зобов`язань відповідач видав розписку, складену у простій письмовій формі (а.с. 121). 30.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. на 19 днів з терміном повернення 19.12.2016 року. Сторони погодили, що у разі прострочення повернення грошової суми сплаті підлягає пеня в розмірі 1 відсоток від суми заборгованості за кожний день прострочення. На підтвердження зобов`язань відповідач видав розписку, складену у простій письмовій формі (а.с. 123). Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області зроблено відповідний актовий запис № 4389 (а.с. 16). 13.07.2018 року державним нотаріусом Десятої харківської державної нотаріальної контори Сімаковою О.Г. у спадковій справі № 421/2018 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 3-756, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його мати - [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до листа завідуючого Десятою харківською державною нотаріальною конторою Верещак Г.Л. від 20.09.2018 року № 249/02-14 за матеріалами спадкової справи № 421/2018, заведеної після смерті [PERSON] , до складу спадкоємців входить мати спадкодавця [PERSON] (а.с. 76). Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16 (провадження № 14-360цс19). Судом встановлено, що відповідач позичив у [PERSON] грошові кошти в доларах США та гривні, про що склав в простій письмовій формі три розписки, зі строком остаточного повернення основних сум боргу, який станом на час звернення позивача до суду з даним позовом сплинув. Зі змісту розписок від 28.10.2016 року та від 30.11.2016 року вбачається, що сторони погодили, що у разі прострочення повернення грошової суми (600,00 доларів США та 4000,00 грн.) сплаті підлягає пеня в розмірі 1 відсоток від суми заборгованості за кожний день прострочення. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Під час розгляду справи судом не встановлено даних, які б свідчили про повернення відповідачем коштів, отриманих за розписками. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Судом, окрім змісту боргової розписки, також було досліджено наданий позивачем розрахунок суми заборгованості, який суд вважає належним. Відповідачем не спростовано наданий до суду позивачем розрахунок заборгованості за розписками. Досліджені оригінали розписок суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, що свідчать про укладення між [PERSON] та відповідачем в простій письмовій формі договорів позики та наявність заборгованості за ними, у зв`язку з невиконанням взятого останнім на себе грошового зобов`язання. Матеріали справи не містять будь-яких даних, що можуть свідчити про удаваність розписок або доводити факт виконання зобов`язання за договорами позики, укладеними шляхом складення в простій письмовій формі розписок. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] єдиними спадкоємцями за законом є його мати [PERSON] . Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки позивач прийняла спадщину, до складу якої входили і права спадкодавця за договорами позики, оформленими розписками та складеними в простій письмовій формі, то позивач є правонаступникам [PERSON] і має право на стягнення сум заборгованості за розписками, складеними відповідачем, трьох відсотків річних, пені та індексу інфляції. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З правового аналізу зазначених вище норм вбачається, що з метою належного виконання зобов`язання сторонам договору необхідно дотримуватися визначених у договорі строків сплати коштів. Прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно із\~ч.1\~ст.\~611\~ЦК України\~у разі\~порушення зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: припинення\~зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; зміна\~умов зобов`язання; сплата\~неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема,\~ст.\~625\~ЦК України\~встановлено,\~що боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування за ч.2 ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення, нарахованого на суму боргу, має компенсаційний характер, а не штрафний, зважаючи на що три проценти річних за даною статтею не є неустойкою, в розумінні ст. 549 ЦК України. З правового аналізу вказаної норми вбачається, що нараховані на суму боргу три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способам захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати позивачу. Під час розгляд справи судом встановлено, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання за вказаними вище договорами позики, зважаючи на що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. Розмір 3 відсотків річних від простроченої суми за трьома розписками станом на дату остаточного уточнення позовних вимог 31.12.2020 року становить 571,42 долари США та 488,54 грн., розмір індексу інфляції за весь час прострочення за розпискою від 30.11.2016 року від суми заборгованості 4000,00 грн. становить 1452,91 грн. Також підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за розписками від 28.10.2016 року та від 30.11.2016 року в розмірі 1 відсотку від суми заборгованості за кожний день прострочення, що становить 8603,00 долари США та 59480,00 грн., зважаючи на наступне. Відповідно до\~ст. 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі). В складених відповідачем розписках від 28.10.2016 року та від 30.11.2016 року містяться умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання. Отже наявні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені, надав розрахунок кредитної заборгованості за договорами позики. Положеннями\~ст.\~13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розмір та період вказаної позивачем заборгованості відповідачем не спростований. Враховуючи наведене в сукупності та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики, на підтвердження яких видано розписки, складені у простій письмовій формі, в сумі 13 774,42 долари США (з яких: за розписками від 28.10.2016 року та від 18.10.2016 року сума основної заборгованості - 4600 доларів США, три проценти річних від простроченої суми 571,42 грн. та пеня 8603,00 долари США) та 65 421,45 грн. (з яких: за розпискою від 30.11.2016 року сума основної заборгованості - 4000 грн., три проценти річних від простроченої суми 488,54 грн., пеня 59480,00 грн. та індекс інфляції 1452,91 грн.). Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Незважаючи на те, що сума заборгованості відповідача перед позивачем за розписками від 28.10.2016 року та від 30.11.2016 року становить 600 доларів США та 4000,00 грн., а сума пені яку просить стягнути позивач 8603,00 долари США та 59480,00 грн. відповідно, суд не вважає за необхідне в порядку, передбаченому ч.3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача на корить позивача, зважаючи на те, що відповідач починаючи з 2018 року в жодне судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, розмір заборгованості не спростував. Зважаючи на те, що у [PERSON] наявний оригінал боргових розписок, а відповідач не довів факту повернення боргу як спадкоємцю, так і спадкодавцю за час його життя, а також не спростовано тих обставин, що позивач набула право вимоги за борговою розпискою, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики у заявленому у позові розмірі.

Outcome: approved