Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу № 767 від 13.07.1996 року і реєстраційного свідоцтва ВМБТІ від 02.08.1996 року. Згідно копії особового рахунку № [NUMBER] від 22.09.2021 року, що видана МКП «Управляюча компанія «Київська» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка). [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, але тривалий час більше 15 років у квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги та інші витрати на утримання та обслуговування квартири, його речей в цьому помешканні немає. Факт не проживання [PERSON] у квартирі підтверджується актом комісії МКП «ЖЕК» № 15 про не проживання № 171114/1125 від 17.11.2014 року, № 290415/915 від 29.04.2015 року, актом майстра МКП «УК «Київська» № 239К від 10.09.2021 року. Просила суд, визнати [PERSON] , ІПН [NUMBER] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу [PERSON] на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням, однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу № 767 від 13.07.1996 року і реєстраційного свідоцтва ВМБТІ від 02.08.1996 року (а.с.5-8). Згідно копії особового рахунку № [NUMBER] від 22.09.2021 року, що видана МКП «Управляюча компанія «Київська» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка) (а.с.13). [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, але тривалий час більше 15 років у квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги та інші витрати на утримання та обслуговування квартири, його речей в цьому помешканні немає. Факт не проживання [PERSON] у квартирі підтверджується актом комісії МКП «ЖЕК» № 15 про не проживання № 171114/1125 від 17.11.2014 року, № 290415/915 від 29.04.2015 року, актом майстра МКП «УК «Київська» № 239К від 10.09.2021 року. Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло (а.с.15,17,19). Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло. Разом з тим, частиною третьою статті 9 ЖК УРСР вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В той же час, згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В той же час, згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що позивач і відповідач не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, відповідач не проживає в спірній квартирі. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] чинить перешкоди власнику квартири в користуванні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. З відповідача на користь позивача слід стягнути 908,00 грн. витрат пов`язаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved