Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

До Обухівського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач) про встановлення порядку користування житловим будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком, який є спільною сумісною власністю сторін, та 1/2 частина якого належить на праві власності позивачу. У зв`язку з цим позивач просила суд встановити порядок користування житловим будинком. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 06.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання на 20.12.2021 року. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 18.01.2022 року. У зв`язку з перебуванням судді Сташків Т.Г. на лікарняному 18.01.2022 року, розгляд справи відкладено. Надалі, розгляд справи призначено на 14.02.2022 року. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач частково визнав пред`явлені позовні вимоги, а саме щодо надання позивачу у користування прибудови, в якій вона фактично проживає. Разом із цим, відповідач стверджував, що здійснював будівництво спірного будинку самостійно та за власні кошти. Також зазначив, що позивачу у спадщину був переданий інший будинок [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне. 22.08.1965 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Трипільською сільською радою с. Трипілля Кагарлицького району Київської області. Після смерті матері [PERSON] остання отримала у спадщину житловий будинок [ADDRESS] , який у 1979 році було знесено та збудовано за вказаною адресою новий житловий будинок. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Трипільською сільською радою 08.01.1991 року, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності. Земельна ділянка, яка призначена для будівництва та обслуговування будинку, не приватизована і не перебуває у приватній власності. Згідно з рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24.07.2014 року № 372/2833/14-ц житловий будинок [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю подружжя. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] не перешкоджати користуватися вищезазначеним житловим будинком. 07.02.2018 року проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Так, згідно з висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, складеного фізичною особою-підприємцем [PERSON] 10.01.2019, поділ житлового будинку на два об`єкти нерухомого майна можливий за умови закладення дверних прорізів між приміщеннями 1-9, 1-10, 1-3, 1-4, а також влаштування дверного прорізу замість віконного між приміщеннями 1-4 та 1-6. Відтак, [PERSON] побудовано в будинку другий вхід, де розташовані кімнати, які використовуються нею для проживання. З огляду на те, що [PERSON] перешкоджає позивачу користуватися житловими приміщеннями, остання зверталася до відповідача з претензією від 27.08.2020 щодо надання ключів від будинку та просила не перешкоджати користуватися їй своїм майном. Крім того, 09.08.2020 депутатом Трипільської сільської ради Олексієнко С.В. у присутності двох свідків складено акт обстеження житлового будинку [ADDRESS] . При обстеженні було встановлено, що [PERSON] не має доступу на вхід до будинку та сараю, побутова техніка в кухні загального користування зачинена під замки, доступ до лічильників з електричної енергії та газу також відсутній. Поряд із цим, [PERSON] зверталася до Національної поліції України зі звіренням щодо перешкоджання [PERSON] у користуванні належної їй 1/2 частину будинку [ADDRESS] . У відповіді від 20.01.2021 року № 344/109/1009/03-202 на дане звернення повідомлено, що на виїзд поліції двері будинку не були відчинені, на телефонні дзвінки ніхто не відповів. За твердженнями позивача у будинку, окрім позивача та відповідача, зареєстровані їхні діти [PERSON] та [PERSON] , а також троє онуків, які в будинку постійно не проживають. При цьому, на даний час відповідач взагалі не допускає позивача до житлового будинку, у зв`язку з чим остання вимушена проживати у прибудові. За наведених обставин, [PERSON] звернулася з даним позовом до суду, в якому просила, з урахуванням заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог, встановити порядок користування будинком [ADDRESS] виділивши позивачу в користування фактично використовувану частину будинку, а саме: житлову площу в розмірі 35 кв.м. - кімнату 1-9 площею 16,3 квадратних метра та кімнату 1- 4 площею 18,7 квадратних метра та допоміжну площу в розмірі 36.9 кв.м. - веранду 1-5 площею 12,9 квадратних метра, кухню 1-6 площею 10,4 квадратних метра, коридор 1-7 площею 8,1 квадратних метра, санвузол 1-8 площею 5,5 квадратних метра та зобов`язати відповідача не чинити перешкод в користуванні будинком, надати позивачу ключі від дверей будинку та доступ до кімнат, які будуть перебувати в користуванні позивачки. Виділити відповідачу в користування фактично використовувану частину будинку, а саме: житлову площу в розмірі 32,6 кв.м. кімнату 1-10 площею 13,9 квадратних метра та кімнату 1-3 площею 18,7 квадратних метра та допоміжну площу в розмірі 23,5 кв.м. тамбур 1-1 площею 5,9 квадратних метра, веранду 1-2 площею 8,8 квадратних метра, кухню 1-11 площею 8,8 квадратних метра. При цьому, господарську будівлю - Б, прибудову 61, погріб - В, хвіртка №2, огорожа №5, колодязь №3 ворота №1, огорожа №4, газопостачання та електропостачання, користування лічильниками газу та світла залишити в загальному користуванні позивача та відповідача. Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. У відповідності з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 383 ЦК України, власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій для запобігання такому порушенню, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в користуванні своїм житловим приміщенням. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Судом встановлено, що спірний будинок [ADDRESS] одноповерховий, загальна площа житлового будинку 128 квадратних метра, житлова площа складає 67,6 квадратних метра. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24.07.2014 року № 372/2833/14-ц житловий будинок [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю подружжя. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] не перешкоджати користуватися вищезазначеним житловим будинком. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). Зважаючи на визнання у судовому порядку житлового будинку [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного будинку, суд відхиляє відповідні доводи відповідача з приводу належності даного будинку лише відповідачу на праві власності. Одночасно судом встановлено, що фактично будинок розділений між співвласниками на дві частини, кожна із яких має окремий вхід. При цьому, з урахуванням технічного паспорта від 17.01.2018 та висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 10.01.2019, позивач використовує житлову площу у розмірі 35 кв.м. - кімнату 1-9 площею 16,3 квадратних метра та кімнату 1- 4 площею 18,7 квадратних метра, та допоміжну площу у розмірі 36.9 кв.м. - веранду 1-5 площею 12,9 квадратних метра, кухню 1-6 площею 10,4 квадратних метра, коридор 1-7 площею 8,1 квадратних метра, санвузол 1-8 площею 5,5 квадратних метра. Відповідач фактично використовує для проживання житлову площу в розмірі 32,6 кв.м. кімнату 1-10 площею 13,9 квадратних метра та кімнату 1-3 площею 18,7 квадратних метра та допоміжну площу в розмірі 23,5 кв.м. тамбур 1-1 площею 5,9 квадратних метра, веранду 1-2 площею 8,8 квадратних метра, кухню 1-11 площею 8,8 квадратних метра. Таким чином, суд вважає за можливе встановити порядок користування будинком [ADDRESS] , виділивши позивачу в користування фактично використовувану частину будинку, а саме: житлову площу в розмірі 35 кв.м. - кімнату 1-9 площею 16,3 квадратних метра та кімнату 1- 4 площею 18,7 квадратних метра та допоміжну площу у розмірі 36.9 кв.м. - веранду 1-5 площею 12,9 квадратних метра, кухню 1-6 площею 10,4 квадратних метра, коридор 1-7 площею 8,1 квадратних метра, санвузол 1-8 площею 5,5 квадратних метра; та виділити відповідачу у користування фактично використовувану частину будинку, а саме: житлову площу у розмірі 32,6 кв.м. кімнату 1-10 площею 13,9 квадратних метра та кімнату 1-3 площею 18,7 квадратних метра та допоміжну площу у розмірі 23,5 кв.м. тамбур 1-1 площею 5,9 квадратних метра, веранду 1-2 площею 8,8 квадратних метра, кухню 1-11 площею 8,8 квадратних метра. Крім того, суд вважає за доцільне залишити у загальному користуванні позивача та відповідача господарську будівлю - Б, прибудову 61, погріб - В, хвіртка №2, огорожа №5, колодязь №3 ворота №1, огорожа №4. У той же час, у задоволенні пред`явлених позовних вимог про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні будинком, надати позивачу ключі від дверей будинку та доступ до кімнат, які будуть перебувати у користуванні позивача, газопостачання та електропостачання, користування лічильниками газу та світла, суд дійшов висновку відмовити, оскільки відповідні вимоги не можуть бути визнані ефективним способом захисту порушених у межах даної справи прав позивача. Суд зауважує, що обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту прав, який призведе до реального поновлення прав позивача. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 27.11.2018. Враховуючи викладене та

Outcome: partial