Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу двокімнатної квартири загальною площею 53.8 кв.м., жилою площею 28.5 кв.м. по [ADDRESS] , укладений між позивачкою та відповідачами 30 серпня 1996 року та зареєстрований Павлоградською товарною біржею 30 серпня 1996 року за №8/139-НД, та визнати за позивачкою право власності на нерухоме майно - двокімнатну квартиру загальною площею 53.8 кв.м., жилою площею 28.5 кв.м. по [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що 30 серпня 1996 року між нею та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - двокімнатної квартири загальною площею 53.8 кв.м., жилою площею 28.5 кв.м. по [ADDRESS] . Вказаний договір укладений в Павлоградській товарній біржі (реєстраційний номер №8/139-НД) та зареєстрований в КП Павлоградське МБТІ. З моменту укладення вказаного договору позивачка почала користуватися купленою квартирою, проте після звернення до нотаріуса з питанням про законність укладеної угоди з відповідачами, їй було повідомлено, що ця угода є недійсною у зв`язку з тим, що при її укладенні не було дотримано обов`язкової нотаріальної форми договору купівлі-продажу нерухомого майна. У зв`язку з вищевказаними обставинами, позивач змушена була звернутися до суду для того щоб встановити належність їй договору купівлі-продажу квартири, визнавши його дійсним. У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідачі у судове засідання не з`явились, подали заяви про визнання позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до умов Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Павлоградській товарній біржі 30 серпня 1996 року, продавці [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила двокімнатну квартиру загальною площею 53.8 кв.м., жилою площею 28.5 кв.м. по [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстровано в КП Павлоградське МБТІ , що підтверджується копією технічного паспорту на спірну квартиру. Таким чином, сторони відповідно до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання вказаного договору, виконали вказану норму матеріального права та вимоги ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання договору, сторони повністю виконали угоду і в цьому випадку суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 48 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Статтею 49 вказаного закону передбачено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Згідно вимог ч. 1 ст. 50 даного закону власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння. Відповідачами були надані заяви до суду про визнання позовних вимог повністю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, 50 відсотків сплаченої суми позивачкою має бути їй повернуто з державного бюджету, а інші 50 відсотків сплаченої суми - пропорційно кожним відповідачем, тобто по 25 відсотків від суми судових витрат.

Outcome: approved