Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

07 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до суд з наведеним позовом до КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради та ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», мотивуючи тим, що 07 грудня 2020 року трапилась ДТП за участю транспортного засобу марки «Peugeot Expert», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача та тролейбуса АКСМ321 р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який належить КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради. Внаслідок ДТП автомобіль позивача марки зазнав механічних пошкоджень. Вина водія тролейбуса встановлена постановою Івано-Франківського міського суду від 29 грудня 2020 року, якою [PERSON] було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Матеріальні збитки, які були заподіяні позивачу внаслідок пошкодження автомобіля становлять 80 568 грн. 16 коп. Цивільно правовва відповідальність водія тролейбуса на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування від нещасних випадків, згідно якого ліміт відповідальності становить 16 000 грн., франшиза 2600 грн. Досудове врегулювання спору не відбулось. Так само страхова компанія не виплатила страхове відшкодування в межах ліміту за винятком суми франшизи. Зі страховою компанією було узгоджено суму страхового відшкодування в розмірі 13 400 грн. Щодо визначення суми стягнення з відповідача КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради, то позивач просить стягнути відшкодування в сумі 96 998 грн. 15 коп. згідно висновку авто товарознавчої експертизи № 833/21 від 09.08.2021 року, оскільки у висновку експертного дослідження від 16.01.2021 року експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, тобто даний висновок є неналежним та не допустимим доказом у цивільній справі. 27 вересня 2021 року представник відповідача КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника суперечить меті та інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Страхової виплати позивачу у розмірі 13 400 грн. позивачу страховою компанією не здійснено, а тому виплата різниці між виплаченою страховою компанією сумою страхового відшкодування та фактичним розміром заподіяної шкоди в розмірі 19 719 грн. 44 коп. на даний час е передчасним. Відповідач не погоджується із розміром шкоди, яка зазначена у висновках, оскільки страховик у межах сум, визначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду. Відновлювального ремонту позивач на момент звернення до суду не провів. Вартість відновлювального ремонту автомобіля 110 398 грн. 15 коп., коефіцієнт зносу 70%, 33 119 грн. 44 коп. вартість матеріального збитку з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля. 12 жовтня 2021 року від представника відповідача ПАТ «СК «ПЗУ Україна» надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що страхова компанія свої зобов`язання виконала за договором страхування та виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 13 400 грн. 04.10.20221 року. В судовому засіданні 28.10.2021 року позивач подав заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме, від вимоги про стягнення з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» страхового відшкодування в сумі 13 400 грн., оскільки таке відшкодування виплачено позивачу. Свої вимоги до КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради позивач підтримує в повному обсязі. Суд прийняв відмову позивача від частини позовних вимоги та продовжив розгляд по суті позовних вимог до КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовні заяві та у відповіді на відзив. Представник відповідача КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві, але частково погодився на із сумою страхового відшкодування в розмірі 19 719 грн. 44 коп. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, письмових пояснень до суду не надіслала, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 07 грудня 2020 року на вул. Вовчинецька трапилась ДТП за участі тролейбуса АКСМ321 р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Peugeot Expert» р.н. [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] . Тролейбус належить КП «Електроавтотранс» Івано-Франківської міської ради, автомобіль «Peugeot Expert» р.н. [NUMBER] належить позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.13). Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2020 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.15-17). Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних ушкоджень , а позивачу було завдано матеріальних збитків. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Зокрема,статтею 1188 ЦК України врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них. Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Як вбачається із відповіді директора КП «Електроавторанс» Івано-Франківської міської ради на адвокатський запит представника позивача та пояснення представника відповідача, [PERSON] станом на 07.12.2020 року працювала в КП «ЕАТ» на посаді водія тролейбуса. Тролейбус АКСМ321 реєстраційний номер 224 станом на 07.12.2020 року перебував у власності КП «Електроавторанс» Івано-Франківської міської ради (а.с.39). Отже, відповідач КП «Електроавторанс» Івано-Франківської міської ради зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду завдану пошкодження транспортного засобу. Цивільно-правова відповідальність водія тролейбуса АКСМ321 р.н. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування від нещасних випадків DCVN № 079747. Згідно договору ліміт відповідальності становить 16 000 грн., франшиза 2600 грн. Отже, завдану шкоду через пошкодження автомобіля позивача в розмірі страхового відшкодування за мінусом розміру франшизи повинно відшкодувати ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Страховою компанією позивачу було запропоновано страхове відшкодування в розмірі 13 400 грн. (16 000-2600). Така страхове відшкодування страховою компанією виплачено позивачу 04.10.2021 року, що підтверджується копією платіжного доручення (а.с.114). У зв`язку з цим позивач відмовився від вимог до відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Отже, фактично позивач та представник відповідача КП «Електроавторанс» Івано-Франківської міської ради не можуть погодити між собою суму відшкодування . Позивач просить стягнути з відповідача 96 998 грн. 15 коп., представник відповідача фактично визнає суму 19 719 грн. 44 коп. Для визначення розміру завданої шкоди позивачем було замовлено експертне дослідження. Згідно висновку експертного дослідження № ЕД-19/109/13/3-32АВ/20 від 16.01.2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Peugeot Expert» [NUMBER] без врахування коефіцієнту його фізичного зносу становить 80 568 грн. 16 коп., а вартість відновлювального ремонту з врахування коефіцієнту його фізичного зносу становить 37 321 грн. (а.с.19-25). Перед проведенням вказаного експертного дослідження експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку , що тягне за собою неналежність експертного висновку , до такого висновку дійшла Велика палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18. Тому позивачем було замовлено іншу автотоварознавчу експертизу для визначення розміру завданої шкоди через пошкодження автомобіля. Згідно висновку експерта № 833/21 від 09.08.2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Peugeot Expert» [NUMBER] станом на момент ДТП - 07.12.2020 року становить 110 398 грн. 15 коп., а вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля становить 55 414 грн. 12 коп. (а.с.51-54). Суд при визначенні суми, яка підлягає до відшкодування бере до уваги висновок експерта № 833/21 від 09.08.2021 року, оскільки висновки щодо застосування норми права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Також суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 96 998 грн. 15 коп. відшкодування матеріальної шкоди з огляду на наступне. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 110 398 грн. 15 коп., страховою компанією сплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 13 400 грн., різниця становить 96 998 грн. 15 коп. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Отже, є невірними твердження представника відповідача що при визначенні розміру збитку, яка підлягає стягненню з винної особи, повинен враховуватись коефіцієнт фізичного зносу. Коефіцієнт фізичного зносу враховується при виплаті страхового відшкодування страховою компанією. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17 та від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц. Якщо представник відповідача не погоджується із висновком експерта, який наданий позивачем, то він вправі був клопотати перед судом про призначення повторної чи додаткової експертизи, але таким право не скористався. У зв`язку із наведеним позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 96 998 грн. 15 коп. підлягають до задоволення. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, витрат пов`язаних із залученням експерта та судового збору, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом з тим ч. 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до позовної заяви долучено попередній розрахунок судових витрат. Позивачем на підтвердження понесення витрат за проведення експертизи долучено квитанцію про сплату 2500 грн., отже вказана сума підлягає стягненню з відповідача. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем додано квитанцію на суму 5000 грн., отже вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. Суд вважає понесені позивачем витрати на правничу допомогу співмірними зі складністю справи. А представником відповідача не доведено, що вказані витрати перевищують встановлений законом граничний розмір. Судом задоволено позовні вимоги позивача на суму 96 998 грн. 15 коп., а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 969 грн. 98 коп. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 16, 1166, 1172, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України,

Outcome: approved