Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про поділ майна подружжя та визначення порядку користування майном посилаючись на те що, 18.07.2007 року вона уклала шлюб з відповідачем. Однак, спільне життя не склалось, та в грудні 2019 року шлюб розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2019 року. Від шлюбу вони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач від утримання дитини ухиляється, матеріальної допомоги не надає. В період перебування в шлюбі ними була придбана квартира [ADDRESS] . Квартира оформлена на ім`я відповідача, вона як дружина, надавала згоду на її придбання. Відповідач продовжує користуватися спільним майном, та він зловживає алкоголем, курить різні наркотичні засоби, при цьому, не працює, не оплачує жодних витрат на послуги ЖКХ. Враховуючи те, що відповідач може розпорядитися майном на власний розсуд, звернулась до суду з даним позовом, та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири. Крім того, просить встановити порядок користування квартирою, та виділити їй житлову кімнату площею 16,0 м2, в користування відповідача виділити кімнату площею 15,7 м2, кухню, санвузол, коридор, балкон залишити в загальному користуванні. Вважає, що вказаний порядок користування спірною квартирою максимально наближений до часток власності та не порушує їх права як власників. До суду позивач не з`явилась, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. У разі неявки відповідача до суду не заперечував на заочний порядок розгляду справи. Відповідач до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов, суду не надав, що дає підстави для прийняття рішення по суті спору без присутності відповідача, за доказами наданими стороною позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 06.09.2021 року. 07.09.2021 року здійснено автоматизований розподіл справи між суддями. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 08.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В суді встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.07.2007 року, мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набуло законної сили 09.01.2020 року. 19.03.2010 року між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) укладено Договір купівлі-продажу квартири, згідно якого останній придбав квартиру [ADDRESS] загальною площею 47,00 м2, житлова площа - 31,70 м2. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С., зареєстровано в реєстрі за № 1554. Право власності зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 23.03.2010 року за реєстровим № 1767. Згідно пункту 1.7 Договору купівлі-продажу квартири спірна квартира придбана у спільну сумісну власність подружжя, оскільки на момент її придбання перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , і розпоряджається спільними з нею грошовими коштами, та даний договір укладено за її згодою. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно частини 1 статті 70 України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В суді встановлено, що спірна квартира була придбана в період перебування сторін в шлюбі, а тому є спільною власністю подружжя. Між подружжям шлюбний договір не укладався. Дані обставини дають підстави суду для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. З технічного паспорту квартири [ADDRESS] , встановлено, що загальна площа квартири становить 47,0 м2, житлова - 31,7 м2. Квартира складається з: двох кімнат 15,7 м2 та 16,0 м2, кухні 6,3 м2, санвузлу - 3,0 м2, коридору 3,5 м2 та 1,7 м2, балкону - 0,8 м2. По даній справі позивач просить виділити їй кімнату площею 16,0 м2, а відповідачу кімнату площею 15,7 м2. Встановлено, що житлова площа квартири становить 31,7 м2, сторони є власниками по 1/2 частині, тобто, на кожного припадає по 15,85 м2. З урахуванням часток власності сторін, розміру кімнат, суд вважає за можливе визначити порядок користування згідно заявлених позовних вимог позивача. На думку суду, таким порядок користування спірною квартирою жодним чином не буде порушувати права позивача та відповідача, та не вплине на розмір їх часток у власності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не з`явився, та не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які спростовують твердження позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 7 051,20 грн., дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладена та

Outcome: approved