Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення суми боргу, яким з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 19.10.2016 року в розмірі 430123, 48 грн., що еквівалентно 15700,00 доларів США, 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 34750,95 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.10.2016 року між ним та відповідачем було підписано договір позики про те, що він надав відповідачу у позику грошові кошти у сумі 402909,00 грн., що за курсом НБУ станом на день укладення договору складало 15700,00 доларів США, зі строком повернення до 19.10.2018 року. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 430123,48 грн., 3 % річних в розмірі 34750,95 грн., та сплачений судовий збір. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2018 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.01.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.10.2020 року справу прийнято до розгляду суддею Миколаєць І.Ю. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.04.2021 року справу прийнято до розгляду суддею П`ятничук І.В. та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31.08.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у позові. В подальшому позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивачем 07.02.2022 року до суду подано заяву, якою позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити та розгляд справи провести за його відсутності та відсутності його представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимоги, просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача та третьої особи [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що правочин який було вчинено 19.10.2016 року є нікчемним, оскільки був вчинений під примусом, в зв`язку з чим просив застосувати до даних правовідносин положення ст. 216 ЦК України. Суд, вислухавши сторін, допитавши в якості свідків [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 19.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу у строкове користування грошові кошти в розмірі 402909,00 грн, що за курсом НБУ становило 15700,00 доларів США, з кінцевим строком повернення до 19.10.2018 року (т. 1 а.с. 4). 19.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець, що діє як майновий поручитель по зобов`язаннях [PERSON] для забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань позичальника перед іпотекодержателем за договором позики від 19.10.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , передав в іпотеку іпотекодержателю [PERSON] належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: земельну ділянку що розташована за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Халча, кадастровий номер 3222288601:01:365:0006. (т.1 а.с. 5-11). Таким чином позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики перед відповідачем, а саме передав йому у власність грошові кошти в розмірі 402909,00 грн. Однак, в порушення положень договору позики відповідач взяті на себе обов`язки не виконав, у зв`язку із чим і виникла заборгованість за договором позики. Відповідно до розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості відповідача за договором позики від 19.10.2016 року становить 464874,43 грн., яка складається з: заборгованості за договором позики в розмірі 430123,48 грн. та 3 % річних в розмірі 34750,95 грн. (т.2 а.с. 6). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що не отримував у борг від [PERSON] грошових коштів у розмірі 402909,00 грн., а поданий до суду позивачем договір позики грошових коштів від 19.10.2016 року ним було підписано під психологічним тиском. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно ч.2 с. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи той факт, що з моменту настання строку виконання грошового зобов`язання минув тривалий час, а відповідач продовжував користуватись отриманими у позику грошовими коштами, то позивач вважає за необхідним нарахувати 3% річних на суму боргу. Таким чином, сума нарахованих 3% річним за користування грошовими коштами відповідно до надано суду розрахунку складає - 34750,95 грн. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Крім того, суд не приймає доводи відповідача [PERSON] , щодо вчинення на нього психологічного тиску не приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту застосування до відповідача фізичного та/або психологічного тиску з боку позивача, тобто відсутні докази вчинення [PERSON] оспорюваного правочину проти своєї справжньої волі. Також, [PERSON] не надав та не довів в чому конкретно виражався тиск і на кого його було направлено, чи були погрози реальними і як вони могли вплинути на його психічний стан. Окрім того, суд відноситься критично до поданого до суду висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа від 10.11.2021 року з огляду на наступне. Відповідно до Закону "Про судову експертизу", результати використання поліграфу набувають доказової сили лише в рамках призначеної судової експертизи. Тому перевірка на поліграфі можлива лише добровільному порядку або у разі проведення експертизи, призначеної судом. Варто зазначити, що положення процесуальних кодексів чітко та безапеляційно визначають, що всі докази у справі оцінюються у їхній сукупності. Таким чином, диспозитивність судового розгляду не може відхиляти жодного доказу без належного на те обґрунтування. Звичайно, дослідження з використанням поліграфу може мати лише ймовірне (некатегоричне, так зване "м`яке") висновок. Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (наказ Мін`юсту від 8.10.1998 року № 53/5) також передбачають проведення опитування із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфу. Отже, висновок експерта (поліграфолога) має усі необхідні атрибути самостійного доказу. Експерт-поліграфолог має володіти спеціальними знаннями у цій сфері а поліграф відповідати технічним умовам ДСТУ 8692:2016. Проте, до вказаного висновку не додано повноважень експерта та технічні умови поліграфу за допомогою якого проводилась експертиза. Крім того, слід зазначити, що з часу укладення договору позики грошових коштів, відповідач не звертався жодного разу до правоохоронних органів з приводу тиску, та у встановлений законом час та строки не надав доказів в обґрунтування обставин, на які він посилається. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду в розмірі 4416,86 грн. 00 коп.

Outcome: approved