Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

До суду звернулася ФОП [PERSON] із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку зворотної вимоги (регресу) в розмірі 74000 грн. Позов обґрунтовується тим, що 25 червня 2019 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» (далі - ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.») та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля марки «Peugeot» (д.н.з. [NUMBER] ). 7 жовтня 2019 року на вул. Промисловій у м. Рожищі з вини відповідача, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, трапилася ДТП за участю цього транспортного засобу та автомобіля марки «Opel», належного [PERSON] ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 74 000 грн. 14 травня 2021 року між вказаним товариством та ФОП [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги до [PERSON] від ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» перейшло до ФОП [PERSON] . Далі, останній відступив таке право позивачу відповідно до договору від 1 грудня 2021 року. Зазначають про те, що представник ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» звертався до відповідача із претензією про відшкодування збитків, однак останнім не було вчинено жодних дій для повернення виплаченого страхового відшкодування, тому й заявлено позов до суду. Позивач ФОП [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. У позовній заяві сформовано вимогу про проведення розгляду справи у відсутність позивача та її представника. Відповідач [PERSON] викликався до суду для розгляду справи, зокрема й через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, однак в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв, відзиву на позов не подав. Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Частинами 1 та 3 ст. 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 ст.12 ЦПК). Судом з копії витягу про поліс серії АО 003715482 встановлено, що транспортний засіб марки «Peugeot» (д.н.з. [NUMBER] ) станом на 7 жовтня 2019 було застраховано у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.». Згідно з відповіддю Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області від 21 грудня 2021 року № 827/06-31/02-21, отриманої судом в порядку, визначеному ч. 6 ст. 187 ЦПК, відповідач [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до копії постанови Рожищенського районного суду Волинської області від 10 грудня 2019 року у справі №167/1465/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він 7 жовтня 2019 року о 18 год. 30 хв. на вул. Промисловій у м. Рожищі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи транспортним засобом марки «Peugeot» (д.н.з. [NUMBER] ), в порушення пунктів 2.9 (а), 12.1 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення із транспортним засобом марки «Opel» (д.н.з. [NUMBER] ), внаслідок чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На підставі норми ч. 6 ст. 82 ЦПК постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої вона постановлена, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з копіями повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 8 жовтня 2019 року, заяви про страхове відшкодування від 2 січня 2020 року потерпілий [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 7 жовтня 2019 року о 18 год. 30 хв. на вул. Промисловій у м. Рожищі за участю забезпеченого транспортного засобу за полісом АО 3715482 під керуванням [PERSON] та заявою про страхове відшкодування за пошкодження майна - транспортного засобу. Копією звіту про визначення матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 17 жовтня 2019 року № 768, підтверджено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки «Opel», становить 159 041, 06 грн. З копії угоди про розмір страхового відшкодування від 17 січня 2020 року, укладеної між ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» та [PERSON] вбачається, що з метою врегулювання страхового випадку, внаслідок якого 7 жовтня 2019 року було пошкоджено автомобіль марки «Opel» з вини [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у вказаному товаристві, сторони дійшли згоди, що сума матеріального збитку за даним страховим випадком буде сплачена в сумі 74 000 грн. З копії страхового акту від 17 січня 2020 року № 19.59.3715482-8136, розрахунку страхового відшкодування, платіжних доручень від 7 лютого 2020 року № 1828 та 11 лютого 2020 року № 1951 встановлено, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» визнало ДТП, яке мало місце 7 жовтня 2019 року, страховим випадком та виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 74000 грн. двома платежами по 37000 грн. кожен. Такий розмір завданої шкоди [PERSON] відповідачем не оспорений. Відповідно до п.п. 38.1.1 (а) п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідач під час вчинення ДТП керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тому страховик після виплати страхового відшкодування набув право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП. З копії договору про відступлення права вимоги № 1/АК, укладеного 14 травня 2021 року між ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» та ФОП [PERSON] , та додатку № 1 до цього договору вбачається, що право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 74 000 грн. від ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» перейшло до ФОП [PERSON] . Згідно із копією Договору про відступлення права вимоги № 1/1/АК, укладеного 1 грудня 2021 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] , та Додатку № 1 до цього договору вбачається, що право грошової вимоги до [PERSON] ( [PERSON] ) в сумі 74 000 грн. від ФОП [PERSON] перейшло до ФОП [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положенням п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином, зокрема й відступлення права вимоги. Згідно із ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормою ч. 3 ст. 656 ЦК передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ЦК не встановлено будь-яких суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, оскільки договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями та регулюються нормами ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином право зворотної вимоги (регресу) - це вимога кредитора до боржника (особи, яка завдала шкоду) про повернення сплаченого за його вини відшкодування потерпілому. Отже, оскільки ФОП [PERSON] набула право вимоги до водія забезпеченого транспортного засобу, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння спричинив ДТП 7 жовтня 2019 року, тому страхове відшкодування в розмірі 74 000 грн., яке було виплачено ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай.» на користь потерпілої особи [PERSON] , підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК із відповідача мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 908 грн. Позивачем заявлено про стягнення з відповідача судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як слідує із копії договору № 2 про надання правової допомоги від 1 грудня 2021 року, ордеру серії АІ № 1179869 про надання правничої (правової) допомоги від 6 грудня 2021 року судом встановлено, що адвокатом Каплею А.С. надавалася правнича допомога ФОП [PERSON] у справі про стягнення суми заборгованості до фізичних осіб, до яких остання має право зворотньої вимоги за договором від 1 грудня 2021 року № 1/1/АК. Відповідно до копії акту приймання передачі наданих послуг за вказаним договором така допомога полягала у підготовці та поданні до суду позовної заяви (вартість 3000 грн.). За змістом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення справи для сторони, враховуючи те, що позивачу правова допомога надавалась і рішення суду ухвалено на його користь, на думку суду розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним по відношенню до обставин, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК.

Outcome: approved