Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить припинити право користування відповідачів будинком [ADDRESS] для цілей збереження реєстрації місця проживання (прописки) шляхом зняття відповідачів з реєстрації місця проживання. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 21.08.2020р. між [PERSON] та [PERSON] року, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Вишневською Н. С. та зареєстрованого в реєстрі за №798 позивачка стала власником житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . Право власності на дане нерухоме майно підтверджується також витягом №221191915 від 21.08.2020р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. До укладення цього договору в будинку фактично проживав лише його власник [PERSON] . Інші члени його сім`ї [PERSON] та [PERSON] давно там не проживали, а місце їх нового проживання невідоме. В момент укладання договору сторонами було обумовлено негайне звільнення приміщення [PERSON] та збереження за ним і відповідачками реєстрації місця проживання до моменту оформлення зняття з реєстрації, але не більше одного року з часу укладення договору купівлі-продажу. В серпні 2020 року [PERSON] припинив проживання у відчуженому ним будинку та 28.08.2020р. офіційно оформив своє зняття з реєстрації в ЦНАП м. Червонограда. Відповідачі так і залишились зареєстрованими у придбаному позивачкою будинку. Згоди на проживання в будинку сім`ї [PERSON] , користування ним у будь-який спосіб, після придбання цього будинку позивачка не давала. В договірних відносинах з відповідачами не перебувала. Фактично відповідачі використовують будинок лише для того, щоб бути зареєстрованими і мати якусь адресу вдаваного проживання. Позивачка не бажає, щоб належний їй будинок використовувався відповідачами тільки заради прописки та приховування ними справжнього місця проживання, тому просить позов задовольнити. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 08.10.2021 року відкрито провадження у даній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 15.11.2021 року. 15.11.2021р. відповідачі у підготовче судове засідання не з`явилися у зв`язку із чим розгляд справи було відкладено на 08.12.2021р. 08.12.2021 р. у судовому засіданні представник позивача адвокат Богдан П. М. повідомив суд про те, що на даний момент відповідачі проживають у США та не заперечують проти задоволення позову, тобто визнають його, а тому розгляд справи просив відкласти для надання можливості відповідачам підтвердити це в судовому засіданні. Наступне судове засідання просив проводити у режимі відеоконференції за допомогою програми «EasyCon». 12.01.2022р. позивачка подала заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою програми «EasyCon». Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 14.01.2022р. у задоволенні клопотання позивачки [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було відмовлено, оскільки таке не відповідало вимогам ст. 212 ЦПК України. 20.01.2022р. відповідачі подали заяву про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції 20.01.2022р. суд задовольнив клопотання відповідачів про проведення судового засідання, яке відбудеться 24.01.2022 року в режимі відеоконференції. 24.01.2022р. за клопотанням позивачки розгляд справи було відкладено на 21.02.2022р. 21.02.2022р. позивач та її представник особисто з`явились в судове засідання до Червоноградського міського суду Львівської області, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] брали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програми «EasyCon» з власних технічних засобів. Сторона позивача підтримала позовні вимоги, покликаючись на підстави викладеній у позовній заяві. Відповідачі визнали позов у повному обсязі, проти зняття їх з реєстрації у вищевказаному будинку не заперечували та зазначили, що таке їхнє рішення є добровільним, до такого рішення їх ніхто не змушував. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 21.08.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Вишневською Н.С. 21.08.2020 року та зареєстрованого в реєстрі за № 798 (а. с. 9-12). Даний факт також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 221191915 від 21.08.2020 року (а. с. 13-14). Відповідно до витягу з будинкової книги відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а. с. 15 -16). Факт того, що відповідача зареєстровані у вказаній квартирі підтверджується також довідками про реєстрацію місця проживання особи №8306 від 21.09.2021р. та №455 від 21.09.2021р. (а.с.21-22). Згідно з актом КП «Комунальник» виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 07.09.2021 року, складеного в присутності сусідів, [PERSON] та [PERSON] дійсно не проживають за адресою: [ADDRESS] (а. с.17). У судовому засіданні відповідачі позовні вимоги визнали у повному обсязі та зазначили, що не заперечують проти зняття їх з реєстрації з будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проаналізувавши вищевказані заяви суд дійшов висновку, що таке визнання не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачам відомі та зрозумілі. Відповідно до ч.1 ст.206\~ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу приписів частини першої статті 383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з абзацом першим статті 156\~ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Положеннями частини першої статті 405\~ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Таким чином, право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.11.2014р. у справі № 6-158цс14, а також у постанові Верховного Суду від 29.01.2018р. у справі № 766/1955/16-ц. Відповідно до частини 4 статті 156\~ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, права і обов`язки членів сім`ї власника будинку (квартири) регулюються статтями 156, 157 ЖК України, а права і обов`язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України. Згідно із ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що реєстрація відповідачів, які не є і не були членами сім`ї позивача, у житловому будинку позивача порушує його право власності, створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому будинком. Враховуючи вищевказані обставини та те, що між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, під час розгляду справи відповідачі визнали позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, беручи до уваги те що, відповідачі залишаючись зареєстрованими у вказаній квартирі, власником якого є позивач, є сторонніми для неї особами, які перешкоджають позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує її права, як власника, а тому суд дійшов висновку, що позов в частині визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням підлягає до задоволення. В частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку у спірному житловому будинку суд вважає, що позов не обґрунтовано правовими підставами, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця\~\~проживання в Україні", п.3.1.\~\~наказу Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 року № 1077 "Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів"\~\~рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідачів з реєстрації. Відтак, позивач повинен звернутися з рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, до органу реєстрації, а тоді останній вчиняє всі необхідні дії щодо зняття особи з реєстрації. За вказаних обставин ухвалення судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є самостійною та достатньою правовою підставою для зняття відповідачів з реєстрації у відповідному житловому приміщенні. Отже, вимога позивача про примусове зняття відповідачів з реєстрації не підтверджена доказами про порушення їх права, заявлена передчасно та не обґрунтована, а тому в її задоволенні необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142\~ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідачів. Оскільки позивачем при поданні позову понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908 грн., тому з відповідачів належить стягнути понесені позивачем судові витрати (сплачений судовий збір) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 454 грн. Однак до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, тому наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 454 грн. та стягнення з відповідачів на користь позивача інших 50 відсотків судового збору в сумі 454грн.

Outcome: partial