Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду 23.11.2021 з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] , як спадкоємця позичальника [PERSON] , який помер [INFO] , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 09.06.2011, у розмірі 32\~252,23 грн та судові витрати. В обґрунтування пред`явлених вимог вказала, що 09.06.2011 між [PERSON] як позичальником та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого він отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свідченням приєднання його до угоди та дії укладеного між банком та позичальником кредитного договору є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦПК України. Отже, укладений договір є мішаним, оскільки містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого [PERSON] бажанням, банк відкрив йому кредитний рахунок із встановленням кредитного ліміту. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши позичальникові можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак [PERSON] не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустив порушення виконання покладених на нього зобов`язань. [INFO] [PERSON] помер. На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України 04.12.2018 банком направлено претензію кредитора до спадкоємця боржника до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори. Від приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Кучман І.І. 20.03.2020 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направлена відповідь про те, що спадкоємцем після смерті [PERSON] , який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, є син померлого [PERSON] . Банком направлено спадкоємцю [PERSON] лист-претензію про пред`явлення до нього вимог як кредитором спадкоємцеві позичальника. Оскільки претензії, направлені позивачем до нотаріальної контори та спадкоємцеві залишились без задоволення, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутись до суду з метою стягнення наявної заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Ухвалою суду від 10.12.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів з нотаріальної контори. Від приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман І.І. 27.01.2022 на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи №72-2017, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 90-122). Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в тому числі в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, однак до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзиву не подано. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений судом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, матеріали спадкової справи, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.06.2011 [PERSON] підписав анкету-заяву, в якій зазначено, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом позичальника у заяві (а.с. 16). [PERSON] отримав в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит в початково визначеному розмірі 2\~000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок емітовану банком кредитну картку № [NUMBER] . При цьому, як слідує з довідки про зміну умов кредитування, за картковим рахунком відповідача кредитний ліміт неодноразово змінювався, а саме: зменшено до 300,00 грн 14.09.2011, збільшено до 1\~080,00 грн 05.08.2013, остаточно встановлено ліміт на рівні 0 грн. 07.11.2019 (а.с. 15). Активно користуватись кредитними коштами [PERSON] почав з 14.09.2011, що слідує з виписки по особовому рахунку (а.с. 11-14). З 21.05.2018 найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Державну реєстрацію змін в найменуванні банку проведено 14.06.2018. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, надані позивачем умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] умови та правила надання банківських послуг, наданий банком витяг з умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ним кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03.07.2019. Однак, доведеність факту отримання [PERSON] кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, активне користування нею, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що [PERSON] активно почав користуватися кредитними коштами з 14.09.2011, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 07.04.2017, виданим Саксаганським районним у місті Кривий Ріг відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 95). За життя позичальник в повному обсязі взяті на себе грошові зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого розмір нарахованої банком заборгованості склав 32\~252,23 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту, що слідує з розрахунку (а.с. 8-9). Хоча й наявний в матеріалах справи розрахунок виконано банком станом на 31.10.2018, тобто після смерті позичальника, однак в ньому відображено виключно борг за тілом кредиту. Нарахування відсотків та неустойки в обліковувану заборгованість банком не заявлено, що є його правом. Суд зауважує, що в силу визначеного ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності суд розглядає справу виключно в межах заявлених вимог, тобто стосовно заборгованості по тілу кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняються зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст. 1216, ст. 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України. Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст. 1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, спадкуються спадкоємцями померлого позичальника спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом. Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку ст. 1282 ЦК України. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Встановлені ст. 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18). Як вказував неодноразово Верховний Суд в постановах від 18.09.2019 у справі №640/6274/16-ц, від 10.06.2020 у справі №646/6493/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: коло спадкоємців, які прийняли спадщину; чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ст. 1282 ЦК України; при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України. Відповідно до пункту 3.11. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, нотаріус приймає претензії від кредиторів спадкодавця та реєструє їх у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку. 04.12.2018 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України до спадкоємців померлого позичальника [PERSON] (а.с. 57). 26.03.2019 Сьома Криворізька державна нотаріальна контора направила претензію кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за належністю до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман І.І. (а.с. 58). 20.03.2020 приватним нотаріусом повідомлено, що 20.03.2020 на ім`я спадкоємця [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (а.с. 59, 126 зворот). АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило спадкоємцю [PERSON] претензію про задоволення вимог кредитора та сплату заборгованості за кредитним договором №б/н від 09.06.2011, укладеним з [PERSON] у розмірі 32\~252,23\~грн. Станом на момент розгляду справи вимога кредитора не задоволена, що є свідченням ухилення спадкоємця від погашення заборгованості спадкодавця (а.с. 60). Виходячи зі змісту ст. 1281 ЦК України, допускаються два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1) безпосередньо до спадкоємців; 2) опосередковано через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а за межами України через консула, що узгоджується з п. 2.1 п. 2 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідно до якого претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. Оскільки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» саме 04.12.2018 на виконання вимог ст. 1281 ЦК України направило претензію кредитора до нотаріальної контори, а після отримання відповіді з нотаріальної контори направило претензію до спадкоємця, суд приходить до висновку, що банком не пропущено визначений законом преклюзивний (присічний, обмежувальний) строк пред`явлення вимоги до спадкоємця, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 12.04.2017 у справі №6-2962цс16. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України 6-місячний строк. Приймаючи до уваги, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України. До того ж включення до складу спадщини обов`язків спадкодавця зумовлено універсальним характером спадкового наступництва, за яким до правонаступника переходить весь комплекс прав та обов`язків, які належали право попереднику на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Дослідженням матеріалів спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] , встановлено, що 29.08.2017 із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього звернувся його син [PERSON] . На момент смерті [PERSON] спадкоємець значився зареєстрованими з ним за адресою: [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Кучман І.І. заведено спадкову справу за №72-2017 (номер у реєстрі 61144666). 20.03.2020 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON] трикімнатну квартиру, розташованою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 90-122). З огляду на те, що вимогу кредитора про погашення кредитної заборгованості спадкодавця в добровільному порядку станом на момент ухвалення рішення відповідач не виконав, тому суд приходить до висновку про дійсність наявності між сторонами спору та необхідність захисту прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК», порушення яких є доведеним. Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (постанова Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №496/4489/16-ц). Суд зауважує, що спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Отже, розмір заборгованості спадкодавця [PERSON] на час його смерті за кредитним договором №б/н від 09.06.2011, який підлягає стягненню зі спадкоємця відповідача [PERSON] , становить 32\~252,23 грн, однак погашення заборгованості може бути здійснено виключно в межах вартості успадкованого ним майна. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд враховує задоволення позову, тому з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2\~270,00 грн (а.с. 69).

Outcome: approved