Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 18.11.2021 надійшла позовна заява Товариство з обмеженою відповідальністю «Затишок Сервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що о між ТОВ «Затишок сервіс» і [PERSON] було укладено договір про надання житлово-експлуаційних послуг з утримання будинку та прибудинкової території №15/3/РП від 23 грудня 2017 року стосовно квартири [ADDRESS] . Відповідно до умов вищезазначеного договору - споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений цим договором строк (не пізніше 25 числа кожного місяця), датою виставленням виконавцем споживачу першого рахунку за послуги та датою початку фінансових зобов`язань є 01.01.2018. Позивач надавав відповідачу послуги за договором в період з 01. 01.2018 по 31.07.2021 включно. З 01.08.2021 позивач припинив надання послуг за Договором, оскільки в багатоквартирному будинку було створено ОСББ і подальше утримання будинку здійснюється силами ОСББ «Рівер Парк 1». Відповідач здійснив часткову оплату за отримані житлово-комунальні послуги, а саме в розмірі 11 410 грн. На момент припинення надання послуг за договором (станом на 31.07.2021) у відповідача існувала прострочена заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 2 312 грн. У зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду для захисту свого порушеного права, а саме: стягнути з відповідача прострочену суму заборгованості за договором та штрафні санкції. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 18.11.2021 указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В. Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів. До суду 02 грудня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою судді від 02 грудня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Затишок Сервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України встановлено тягар утримання майна - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону №2189-VІІІ: індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено: обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, в тому числі - своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Частиною 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Пунктом 5 тієї ж статі встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами тощо. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у певному обсязі (Постанова ВСУ від 30.10.2013 року по справі №6-59цс13). Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20.04.2016 року по справі №6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що між ТОВ «Затишок сервіс» та відповідачем встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно Договору №15/3/РП від 23 грудня 2017 року про надання житлово-експлуатаційних послуг з утримання будинку та прибудинкової території квартири [ADDRESS] . Відповідач є власником вказаної квартири. З 01.08.2021 року позивач припинив надання послуг за Договором, оскільки в багатоквартирному будинку було створено ОСББ і подальше утримання здійснює ОСББ. Відповідач здійснював часткову оплату за отримані житлово-комунальні послуги в розмірі 11 410 грн. 00 коп. Проте у повному обсязі відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість (сума основного боргу) перед позивачем, станом на 31.07.2021 у розмірі 2 312 грн., в тому числі інфляційні втрати - 48,80 грн. та 3% річних -15,01 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 9 та ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон). Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючі до уваги вищезазначене, та враховуючи, що відповідачу позивачем надавалися певні послуги за які [PERSON] частково сплачувала, а тому дійсно відповідач у встановлений законом строк не виконав перед позивачем своїх зобов`язань за спожиті житлово-комунальні послуги, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за надані послуги на момент подачі позову у розмірі 2375,81 грн., з яких 2312 грн. - сума боргу за надання житлово-експлуатаційних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, 15,01 грн. - сума 3% річних, 48,80грн. - інфляційні збитки. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 2270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved