Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

В грудні 2021 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати електричної енергії, посилаючись на наступні обставини. ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» створена приватним акціонерним товариством «Київобленерго» на виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» щодо відокремлення оператора системи розподілу від постачання електричної енергії та отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, що підтверджується постановою НКРЕКП від 14.06.2018 за № 429. Починаючи з 01.01.2019 року, з дня запровадження нового ринку електричної енергії, ТОВ`Київська обласна ЕК» виконує функції постачальника універсальних послуг в Київській області. [PERSON] до 01.01.2019 року, тобто до дня запровадження нового ринку електричної енергії, була споживачем вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання ПрАТ «Київобленерго». Враховуючи факт споживання електричної енергії та часткової оплати виставлених рахунків між [PERSON] та ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 400091286\~ від 01.01.2019 року. Приєднавшись до договору, відповідач взяла на себе договірні зобов`язання, зокрема здійснювати оплату вартості електроенергії. Позивач свої зобов`язання за договором виконує в повному обсязі та постачає (продає) відповідачу електричну енергію, проте відповідач, всупереч п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 5.5.5 ПРРЕЕ, а також умовам укладеного між сторонами договору не здійснює повну оплату за використану електричну енергію. Позивач зазначає, що ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» не здійснює функції з обліку електричної енергії та не визначає обсяги спожитої електричної енергії споживачами, тобто позивач не здійснює фіксацію (зйом) показників електролічильників, не визначає обсяг проданої електричної енергії. Пунктом 4.3 ПРРЕЕ встановлено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. Оператором системи розподілу ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» було надано позивачу інформацію про обсяг спожитої відповідачем електричної енергії. На підставі отриманих даних позивач формував та виставляв до сплати рахунки-фактури за електроенергію. Станом на дату звернення до суду за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем в сумі 22879,24 грн., проте вказану суму боргу за виставленими рахунками споживач не сплатила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за електричну енергію. Тому, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг в розмірі 22879,24 грн., та стягнути понесені судові витрати у розмірі 2270,00 грн. (а.с. 1-5). Ухвалою судді від 19 січня 2022 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 30-31). В судове засідання представник позивача ТОВ «Київська обласна ЕК» Чакань Діана Тигомерівна, яка діє на підставі довіреності № 139 від 21.07.2021 року не з`явилась, через електронну пошту надіслала до суду заяву, зареєстровану 10.02.2022 року за вх. № 6019, про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву, зареєстрована судом 11.02.2022 року за вх. № 6306, в якій просила справу за позовом ТОВ «Київська обласна ЕК» до неї про стягнення заборгованості з оплати електричної енергії, розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання,\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ТОВ «Київська обласна ЕК»\~ підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Встановлено, що ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» є електропостачальником та отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, що підтверджується постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 за № 429 (а.с. 6-9). Відповідно до п. 7 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умов надання рахунку постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Пунктом 1.2.15 правил роздрібного ринку електричної енергії визначено, що укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими правилами. Абзацом п`ятим пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем електроенергії за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується квитанціями-рахунками за електроенергію, споживач: [PERSON] . Враховуючи, що за адресою: [ADDRESS] , фактично спожито електричну енергію, крім того, [PERSON] вносила частково оплату послуг, тому договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг вважається укладеним на умовах типового договору та комерційної пропозиції, що розміщені на сайті. Отже, приєднавшись до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 400091286 від 01.01.2019 року (а.с. 8-11), відповідач взяла на себе договірні зобов`язання, зокрема здійснювати оплату вартості електричної енергії. Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг - є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору. Умови цього договору є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку. Договір укладений на умовах, які розроблені електропостачальником та опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ «Київська обласна ЕК». Відповідно до п. 2.1 договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни (п. 5.7 договору). Згідно п. 5.8 договору, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Відповідно до п. 6.2 договору, споживач зобов`язується, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату споживчої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами даного договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 714 ЦК України\~ за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Згідно ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відповідно до ст.ст. 610, 614 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України\~ зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Верховний Суд України в своїй постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив, що у частині першій статті 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Верховний Суд погоджується з тим, що відсутність укладеного договору з постачальником не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані йому послуги. Поряд із цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 462/6393/15-ц. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу, зокрема, забезпечує комерційний облік відповідно до цього Закону, правил, ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії. Пунктом 2.3.11 ПРРЕЕ установлено, що комерційний облік на роздрібному ринку електричної енергії організовується адміністратором комерційного обліку та здійснюється постачальниками послуг комерційного обліку відповідно до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», Кодексу комерційного обліку та цих правил. Постачальник послуг комерційного обліку забезпечує зняття показів засобів вимірювальної техніки відповідно до Кодексу комерційного обліку (п. 2.3.14 ПРРЕЕ). Принципи організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії України, права та обов`язки сторін стосовно організації комерційного обліку електричної енергії та отримання точних і достовірних даних комерційного обліку для здійснення комерційних розрахунків визначаються Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311. У відповідності до пп. 6.1 п. 6 Розділу XIII «Перехідні положення» ККОЕЕ, обсяги спожитої електричної енергії визначаються за розрахунковий період, який становить один місяць. Зчитування показів лічильника провадиться постачальником послуг комерційного обліку та/або оператором мережі, та/або споживачем щомісяця відповідно до умов договору. ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» не здійснює функції з обліку електричної енергії та не визначає обсяги спожитої електричної енергії споживачами, тобто позивач не здійснює фіксацію (зйом) показників електролічильників, не визначає обсяг проданої електричної енергії. Пунктом 4.3. ПРРЕЕ встановлено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. У відповідності до п. 4.3 ПРРЕЕ ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (оператор системи розподілу та адміністратор комерційного обліку) надає ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» інформацію про обсяг спожитої електричної енергії, зокрема, довідку щодо фактичного обсягу розподіленої електричної енергії, на підставі якої товариство формує та виставляє рахунки до сплати за електроенергію. Встановлено, що загальними зборами акціонерів ПрАТ «Київобленерго» від 21.08.2020 року прийнято рішення щодо зміни найменування ПрАТ «Київобленерго» на ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі». 03.09.2020 року було проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу. ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» є повним правонаступником всіх прав та обов`язків ПрАТ «Київобленерго». Також, проінформувало ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» про обсяг розподіленої електричної енергії для споживача [PERSON] . ЕІС-код точки обліку 62Z3694238553882,\~ у фінансових періодах січень 2019 року по теперішній час. Відповідач споживала електричну енергію розподілену ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», що підтверджується зміною показників її споживання, проте оплату за її споживання не здійснювала і про розірвання договору із заявою не зверталася та станом на день подачі позову у неї виникла заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 22879,24 грн., що підтверджується рахунками за електричну енергію по особовому рахунку № [NUMBER] з січня 2019 року (а.с. 17-18). Позивач свої зобов`язання за договором виконує в повному обсязі та постачає (продає) відповідачу електричну енергію. Натомість, відповідач, всупереч п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 5.5.5 ПРРЕЕ, а також умовам укладеного між сторонами договору не виконує належним чином свої зобов`язання за договором, не оплачуючи спожиті послуги у повному обсязі. Правильність розрахунку суми заборгованості з оплати електричної енергії не викликає у суду сумнівів та відповідачем не оспорюється, також, будь-яких заперечень щодо правильності нарахованого розміру заборгованості за спожиту електроенергію, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства\~ суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом просив стягнути з відповідача [PERSON] , заборгованість за спожиту електричну енергію за договором № 400091286 від 01.01.20169 року у сумі 22879,24 гривень. Звертаючись до суду з заявою про розгляд справи за відсутності відповідача, [PERSON] визнала заборгованість у розмірі 22879,24 грн., яка зареєстрована судом 11.02.2022 року за вх. № 6306. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. А тому, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам наданим позивачем в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг у розмірі\~ 22879,24 грн. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з оплати електричної енергії, позивач ТОВ «Київська обласна ЕК» просив суд стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір в сумі 2270 грн. 00 коп. Однак, згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Звертаючись до суду із заявою про розгляд справи за відсутності відповідача, [PERSON] визнала в повному об`ємі заборгованість з оплати електричної енергії в розмірі 22879 грн. 24 коп. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу ТОВ «Київська обласна ЕК» з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 1135,00 грн. сплаченого при поданні позову у розмірі 2270,00 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 1135,00 грн. стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved