Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.12.2021р звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказуючи, що він є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому разом з ним ( [PERSON] ) зареєстровані чоловік та син колишнього власника будинку - [PERSON] , [PERSON] , відповідачі у справі. Свої вимоги мотивує тим, що при оформленні договору купівлі-продажу йому обіцяли, що відповідачі знімуться з реєстрації, але до цього часу цього не сталося, де відповідачі мешкають на теперішній час невідомо. Зазначає, що з 2014 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мешкають в будинку, ніяких їх речей в спірному будинку немає, якесь спілкування з ними відсутнє. Вказує, що він як власник будинку не може ним розпоряджатися на свій розсуд, не може отримати субсидію. Просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 28 грудня 2021 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. В заяві просить не стягувати з відповідачів судовий збір на його користь. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які про дату, час і місце слухання справи повідомлені належним чином у відповідності зі ст.130 ЦПК України, в судове засідання не з`явилися без повідомлення причини неявки, відзив на позовну заяву не надали. Суд, згідно до ст.280 ЦПК України, з урахуванням міркування позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до\~ст.211 ч.2 ЦПК України\~судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. З копії договору купівлі-продажу будинку, посвідченого 29.04.2020р державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І., зареєстровано в реєстрі №1-1181, убачається, що [PERSON] купив житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , право власності на якого зареєстровано в реєстрі речових прав (копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №207836511 від 29,04.2020р). Згідно довідки №65729 про склад сім`ї, наданої 22.11.2021р з Територіальної громади Краматорської міської ради, копії домової книги для прописки громадян, які мешкають в буд. [ADDRESS] ; та довідок №70648 та №70649 про реєстрацію місця проживання особи від 20.12.2021р, наданих з Територіальної громади Краматорської міської ради, встановлено, що в вищезазначеному будинку зареєстровані крім самого власника ( [PERSON] ), й відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] . Факт не проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] в спірному будинку підтверджується довідкою про фактичне не проживання, яка надана 25.11.2021р комітетом мікрорайону №6 Краматорської міської ради, згідно до якого відповідачі зареєстровані в будинку [PERSON] , однак, з 2014 року по теперішній час в цьому будинку фактично не мешкають. Застосовуючи норми процесуального та матеріального права суд виходить з наступного. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1\~ст.29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст.317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб (ч.1 ст.383 ЦК України). Відповідно до п.34 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2017р під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. У відповідності до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтями 386, 391 ЦК України, визначено, що власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. З аналізу досліджених судом доказів у справі, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] не мешкають в будинку позивача понад сім років, не проявляють інтересу до житла, не сплачують комунальні послуги. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved