Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

позивач [PERSON] через свого представника адвоката Клімаш Андрія Сергійовича звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком за адресою [ADDRESS] , судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування позовних вимог представник позивач зазначив, що [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 30.09.2008 року на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] . В будинку зареєстровані [PERSON] з 01.10.1979 року, [PERSON] (онука позивача) з 23.07.2018 року, [PERSON] (чоловік позивача) з 21.01.2009 року, [PERSON] (син позивача) з 02.12.2004 року, [PERSON] (донька позивача) з 04.05.2000 року. Відповідач [PERSON] не проживає у вказаному житловому будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Перебування на реєстраційному обліку відповідача перешкоджає позивачу реалізовувати право власності належним їй нерухомим майном. За таких обставин позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 вересня 2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням, прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено дату проведення підготовчого засідання..\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача - адвокат Клімаш А.С. надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, від клопотання про допит свідків відмовився. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку\~ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до\~статті 280 ЦПК України\~суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Згідно\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною 1\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 вересня 2008 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Бабаївської селищної ради про встановлення факту смерті, визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкоємства згідно із законом. За вказаною адресою зареєстровані [PERSON] з 01.10.1979 року, [PERSON] (онука позивача) з 23.07.2018 року, [PERSON] (чоловік позивача) з 21.01.2009 року, [PERSON] (син позивача) з 02.12.2004 року, [PERSON] (донька позивача) з 04.05.2000 року, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 29.07.2021 року, виданої Виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області \~ \~ \~ \~Факт реєстрації у спірному будинку відповідача [PERSON] підтверджується також інформацією про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отриманої в порядку ч.6\~ст.187 ЦПК України\~з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області. Актом обстеження депутата Височанської селищної ради Харківського району Харківської області Гриневич Ю.С. від 16 серпня 2021 року підтверджено, що за адресою [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , але фактично в вищезазначеному житловому будинку не проживає понад десяти років. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Статтею 41 Конституцією України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто, за змістом\~ст. 319 ЦК України\~власник сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved