Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 5 728 (п`ять тисяч сімсот двадцять вісім ) гривень 66 копійок відшкодування матеріальної шкоди та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди та судові витрати у справі. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12 жовтня 2019 року о 12 годині 00 хвилин на 70 км автодороги Н-17, сполученням Львів-Радехів-Луцьк, відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки Citroen Berlingo BC4551HX, під керуванням чоловіка позивача [PERSON] , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, відповідач порушив п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Горохівського районного суду Волинської області від 27.01.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль її чоловіка, сама позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження, а дочка [PERSON] переляк. Рішенням Горохівського районного суду від 07.09.2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково та стягнуто 10 000 гривень моральної шкоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою шийного відділу хребта, тощо. Автомобілем швидкої допомоги вона була доставлена у лікарню де проходила стаціонарне лікування з 12.10.2019 року по 18.10.2019 року, згодом проходила амбулаторне лікування. З вини відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду, а саме кошти затрачені на відновлення здоров`я в розмірі 5728,66 грн та завдана моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 15 000 гривень, що виразилась в душевних стражданнях, болі, переживаннях за себе та доньку, необхідністю тривалого відновлення здоров`я та порушенням звичайного способу життя. Ухвалою судді від 09.12.2021 відкрито провадження у справі. Ухвалою від 13.01.2022 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав наведених у позові та просила їх задовольнити. Крім того, суду пояснила, що 12 жовтня 2019 року вони з чоловіком і дочкою їхали в гості до батьків та на 70 км автодороги Н-17, сполученням Львів-Радехів-Луцьк, з вини відповідача трапилась дорожньо-транспортна пригода в результаті якої вона отримала тілесні ушкодження та змушена була лікуватись. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2021 року з нього на користь [PERSON] стягнуто моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. Дане рішення ним не оскаржувалось, зважаючи, що [PERSON] обґрунтовував свої позовні вимоги, посилаючись також на обставини спричиненої шкоди не тільки йому, а й його дружині. Тому він вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Заслухавши вступне слово учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку усім доказам в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] 12 жовтня 2019 року о 12 годині 10 хвилин в селі Журавники Горохівського (на даний час Луцького) району Волинської області, керуючи автомобілем марки Volkswagen Passat, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки Citroen Berlingo, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою судді Горохівського районного суду Волинської області від 27 січня 2020 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень. Частиною 6 ст.\~82\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] ствердив обставини дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 12 жовтня 2019 року з вини відповідача, суду показав, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди дружина отримала травми та перебувала на лікуванні, їй призначались різні медикаменти. Після дорожньо-транспортної пригоди в дружини часто болить голова. Крім того, свідок ствердив, що він та дружина звертались в страхову компанію. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2021 року, яке не змінено та не скасовано і набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди, 3 000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу та 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок сплаченого судового збору. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого №4024/845, виданої КНП «Горохівська центральна районна лікарня» стверджується, що 12.10.2019 [PERSON] була доставлена на приймальне відділення КНП «Горохівська центральна районна лікарня» каретою швидкої допомоги та з 12.10.2019 по 18.10.2019 перебувала на стаціонарному лікуванні із закритою черепно-мозковою травмою, струсом головного мозку, забоєм шийного відділу хребта, остеохондрозом шийного відділу хребта, килою диска с5-с6. Крім того, 18.10.2019 позивач зверталась із вказаними вище скаргами до КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради, що підтверджуються консультаційним висновком спеціаліста, 18.10.2019 [PERSON] проводились обстеження, а саме МСКТ головного мозку та шийного відділу хребта, що стверджується висновком лікаря-рентгенолога від 18.10.2019 року. На підтвердження завданої матеріальної шкоди на лікування позивач надала чеки на загальну суму 5478 гривень 64 копійки та квитанцію оплати благодійних внесків у розмірі 200 гривень. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною п`ятою статті 1187\~ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2021 року встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника транспортного засобу, була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», яка здійснила відшкодування [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 30894, 94 грн. Вказана обставина сторонами була визнана та не оспорювала ся, а тому суд бере до уваги, факт існування договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та [PERSON] . Варто зауважити, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, за результатами розгляду якої Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, зокрема договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Виходячи з положень Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Отже, у разі якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог. Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі страхувальник. В даному випадку згідно з нормами Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілому, покладається на страховика відповідно до ліміту відповідальності. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до частини другої статті 51\~ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та постановляє рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Отже, наведені висновки свідчать про те, що позивач наділений правом на власний розсуд визначити предмет та підстави позову, а також суб`єктний склад відповідачів, разом з цим, саме на суд покладено процесуальний обов`язок визначення належності відповідачів у спорі, проте вирішення питання про заміну відповідача на належного або залучення співвідповідача здійснюється судом виключно за клопотанням позивача (частини перша, друга\~статті 51 ЦПК України). Водночас, позивач не скористалась зазначеним вище правом, клопотання в матеріалах справи відсутнє та при розгляді справи заявлено не було, жодних доказів звернення до страховика чи відсутності у вказаного страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування не надала. Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові. Належними сторонами у справі є особи, між якими виник спір, який є предметом розгляду та вирішення судом, і які є суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові. Встановивши, що згідно із договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування потерпілому, суд приходить до висновку, що саме страховик, повинен бути належним відповідачем по справі, а у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки позивач звернулася до суду з позовом лише до винуватця ДТП [PERSON] , хоча мала насамперед вирішити спір з страховою компанією в межах установленого ліміту страхової відповідальності останньої для правильного урегулювання спору між позивачем та відповідачем, тому позовні вимоги до [PERSON] є передчасними. Доказів вирішення питання про відшкодування заподіяної шкоди за рахунок страховика суду надано не було. Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників. Верховний Суд у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 16 червня 2021 року у справі № 264/4263/18 (провадження № 61-12632св20) зазначив, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. За наведених обставин є підстави для відмови у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої протиправними діями та ушкодженням здоров`я, оскільки вирішення питання про наявність підстав для стягнення шкоди з відповідача поза встановленим лімітом, призведе до постановлення рішення з неповним з`ясуванням обставин у справі. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Враховуючи ту обставину, що у задоволенні позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі, підстави для стягнення з відповідача судових витрат по справі відсутні. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed