Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати незаконною відмову відповідача у вчиненні виконавчого напису на шлюбному договорі від 22 липня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1942, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , та зобов`язати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Задачину Н.В. вчинити виконавчий напис. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] та [PERSON] 22 липня 2013 тюку було укладено Шлюбний договір посвідчений Задачиною Н.В. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1942 . 16.08.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано . 17 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до Відповідача із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса на вищезазначеному Шлюбному договорі про стягнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання їх спільної доньки - [PERSON] [INFO] , яка виникла в період з 01.11.2018 по 31.07.2021 в сумі 165 000 (сто шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп.. 20 вересня 2021 року за вих. № 156/02-31 [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії . Підставою для винесення даної Постанови Відповідач вважає отриману від [PERSON] заяву від 13.09.2021 вх. № 360/02-24 в якій останній, начебто заявляє, що вважає зазначену вимогу по сплаті аліментів на дитину «безпідставною та незаконною», оскільки після розірвання шлюбу між подружжям він весь час брав участь в утриманні дитини, надаючи [PERSON] за погодженням з нею необхідні кошти, що може бути підтверджено ним відповідними доказами. Позивач вважає, що зазначена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії є неправомірною, безпідставною, такою, що не відповідає нормам чинного законодавства та підлягає скасуванню з тих підстав, що нотаріусом порушено строк винесення Постанови, крім того у сторін по Шлюбному договору відсутній спір, а докази сплати аліментів нотаріусу надані не були. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2021 провадження по справі відкрито, визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Приватний нотаріус \~Запорізького міського\~нотаріального округу\~Задачина Н.В.\~надала суду відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просила відмовити з огляду на те, що Постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії - вчинені виконавчого напису на шлюбному договорі є законною та обґрунтованою, оскільки за наданими нотаріусу зацікавленими особами документами неможливо встановити безспірність заборгованості та, відповідно, виконати обов`язкову умову вчинення нотаріу сом виконавчого напису, передбачену ст. 88 Закону України "Про нотаріат", пп. 3.1 п. З глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Третя особа [PERSON] надав суду пояснення щодо позовної заяви, в яких в задоволенні позову просив відмовити з тих підстав, що у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису з огляду на відсутність ознак безспірності заборгованості , а також з огляду на те, що п.3.1.1 договору є предметом судового розгляду по справі № 761/20219/21. У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову. Відповідач у задоволенні позову просила відмовити з підстав викладених у відзиві. Третя особа [PERSON] , належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, в зв`язку з чим на підставі ч.2 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність з урахуванням наданих пояснень щодо позову. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи , приходить до наступних висновків Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 22 липня 2013 року було укладено Шлюбний договір, посвідчений Задачиною Н.В. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1942 . П. 3.1.1. Шлюбного договору передбачено, що подружжя домовилось, що у випадку розірвання шлюбу, той з Подружжя, який буде проживати окремо від дитини -малолітньої доньки - [PERSON] ( [INFO] ) та/або інших дітей, які можуть народитися у подружжя під час шлюбу, зобов`язується щомісячно сплачувати аліменти до досягнення дитиною, повноліття, у розмірі не менше ніж 5 000,00 (п`ять тисяч грн. 00 коп.) на кожну дитину, але у будь якому випадку не менше встановленого законодавством мінімуму. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Статтею 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.\~У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. 17 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до Відповідача із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса на вищезазначеному Шлюбному договорі про стягнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання їх спільної доньки - [PERSON] [INFO] , яка виникла в період з 01.11.2018 по 31.07.2021 в сумі 165 000 (сто шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп.. Розрахунок заборгованості здійснено на підставі п. 3.1.1. Шлюбного договору. 20 вересня 2021 року за вих. № 156/02-31 [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено\~Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»\~. Частиною 1\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»\~встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: 1) посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо); 2) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 3) видають свідоцтва про право на спадщину; 4) видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя; 5) видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); 6) видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися; 7) провадять опис майна фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою або місце перебування якої невідоме; 8) видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса; 9) накладають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації; 10) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; 11) засвідчують справжність підпису на документах; 12) засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу; 13) посвідчують факт, що фізична чи юридична особа є виконавцем заповіту; 14) посвідчують факт, що фізична особа є живою; 15) посвідчують факт перебування фізичної особи в певному місці; 16) посвідчують час пред`явлення документів; 17) передають заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам; 18) приймають у депозит грошові суми та цінні папери; 19) вчиняють виконавчі написи; 20) вчиняють протести векселів; 21) вчиняють морські протести; 22) приймають на зберігання документи. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом. Тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком тих примірників, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів. Зразок, опис, порядок витрачання, зберігання, обігу та звітності спеціальних бланків нотаріальних документів установлюються Кабінетом Міністрів України (ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Згідно\~ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у\~статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою\~статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду (ч. 1\~ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2 можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Як на підставу для задоволення позовних вимог, позивач вказував, що нотаріусом порушено строк винесення Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у відповідності до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус протягом трьох робочих днів повинен видати відповідну постанову. Між тим, така думку позивача є помилковою виходячи з наступного. 17 серпня 2021 року, одночасно із заявою про вчинення виконавчого напису [PERSON] , особисто звернулась до відповідача з письмовою заявою, яка містить прохання передати гр. [PERSON] заяву про надання йому тридцятиденного терміну з моменту одержання заяви для добровільного виконання зобов`язань по сплаті аліментів на дитину [PERSON] ( [INFO] ), що виникла в період з 01 листопада 2018 року по 31 липня 2021 року, в розмірі, передбаченому Шлюбним договором, а саме: в розмірі 165000,00 (сто шістдесят п`ять тисяч гривень 00 коп.), тобто за той самий період та в тому самому розмірі заборгованості, про примусове стягнення якої вона просила вчинити виконавчий напис на Шлюбному договорі. Згідно п.19 ст. 34 Закону "Про нотаріат", вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією. Відповідно до ст. 42 Закону України «Про нотаріат», глави 2 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення нотаріальної дії може бути відкладено на строк не більше одного місяця, в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осібзаперечень проти вчинення цієї дії. Враховуючи бажання [PERSON] надати [PERSON] строк для добровільного виконання зобов`язань по сплаті аліментів на дитину, нотаріусом на підставі ст. 42 Закону «Про нотаріат» було прийнято рішення про відкладення вчинення виконавчого напису на шлюбному договорі. Про відкладення вчинення виконавчого напису [PERSON] було відомо, заперечень з її боку не було, про що свідчить відсутність оплати за вчинення виконавчого напису, оскільки згідно ст. 42 Закону України «Про нотаріат», нотаріальні дії вчиняються після їх оплати. Згідно п.7 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», відсутність оплати за вчинення нотаріальної дії є підставою для відмови у її вчиненні. 13 вересня 2021 року (вх. № 360/02-24) нотаріусом було одержано заяву [PERSON] , в якій він стверджує про виконання ним зобов`язань зі сплати аліментів та відсутність з його боку заборгованості. З урахуванням наданої [PERSON] заяви, нотаріусом було прийнято рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії - вчинені виконавчого напису на шлюбному договорі. Постанова про відмову була видана 17 вересня 2021 року, тобто на 2-й робочий день з моменту закінчення терміну наданого стягувачем [PERSON] для добровільного виконання зобов`язання та усунення інших підстав для відкладення нотаріальної дії. Крім того, висновок позивача про те, що порушення строку видачі Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії потребує визнання її незаконною є безпідставним , оскільки жодним нормативним актом України не передбачено, що порушення строків видачі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії впливає на її законність. Також, позивач посилається на те, що відсутні підстави вважати існуючим спір між сторонами Шлюбного договору. Однак, з такими висновками суд не може погодитися з огляду на наступне. При видачі Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії , нотаріусом зазначена підстава її видачі - відсутність безспірності заборгованості із зазначенням відповідних норм законодавства, а саме ст.ст. 49, 88 Закону України „Про нотаріат, п. 1, 3 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, пп. 3.1 п. З глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, позивач вважає, що відсутність спору між сторонами Шлюбного договору, робить Постанову про відмову недійсною, та посилається на ненадання нотаріусу доказів сплати аліментів. Зазначене твердження позивача не ґрунтується на законі враховуючи наступне. Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат", пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку, визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (у відносинах між фізичними особами). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звертається до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною, заборгованість абоінша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Але, вимагаючи від нотаріуса при вчиненні виконавчого напису перевірки безспірності заборгованості, закон не встановлює чітких критеріїв процедури її встановлення. Стягувачем [PERSON] був поданий зроблений нею самостійно розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, доказів на підтвердження наявності такої заборгованості надані не були. З наданою нотаріусу заяви вбачається, що [PERSON] заперечує існування заборгованості зі сплати аліментів, посилаючись на наявність у нього документів про їх сплату у вигляді розписки, у сумі, яка значно перевищує розмір заборгованості. Отже, із наданих документів не вбачається безспірність заборгованості [PERSON] . Суд вважає, що за таких умов вважати заборгованість безспірною нотаріус не мав права. Закон не наділяє нотаріуса правом надавати оцінку наданим доказам, вислуховувати та давати належну оцінку доводам зацікавлених осіб, проте визначає обов`язком нотаріуса встановлення самого факту безспірності заборгованості. На підставі наданого позивачкою власноручного розрахунку заборгованості та за наявності заперечень з боку боржника встановити факт безспірності такої заборгованості не виявляється за можливе. Таким чином, у зв`язку з тим, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність або відсутність спору щодо заборгованості, та нотаріус не має відповідних повноважень щодо надання оцінки наданим сторонами доказам у разі неможливості встановити «безспірність заборгованості», такі обставини можуть бути встановлені лише судом, відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів зацікавлених осіб та оцінки наданих ними доказів. Зазначене вище підтверджується позицією Верховного Суду, викладеної в Постанові від 13 жовтня 2021 року у справі N 554/6777/17-ц (провадження N 61-17750 св 20), в якій зазначено, що відповідне право стягувана, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"), та зазначає, що незважаючи на те, що характер правового регулювання питання визначення безспірності дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, однак сам по собі факт надання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. Верховний Суд підкреслює, що враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу шляхом передачі повідомлення (заяви, претензії, листа-вимоги тощо) стягувачем боржнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України "Про нотаріат". Аналогічний висновок стосовно того, що факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, викладений в Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року N 6-887цс 17, Постанові Верховного суду від 14.08.2019 року №569/8884/17, в яких зазначено, що незважаючи на те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, у зв`язку з чим, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії - вчинені виконавчого напису на шлюбному договорі є законною та обґрунтованою, оскільки за наданими нотаріусу зацікавленими особами документами неможливо встановити безспірність заборгованості та, відповідно, виконати обов`язкову умову вчинення нотаріусом виконавчого напису, передбачену ст. 88 Закону України "Про нотаріат", пп. 3.1 п. З глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed