Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить встановити факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Позовні вимоги позивач, [PERSON] , мотивує тим, що вона та [PERSON] з 2010 року проживали як одна сім`я без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] , були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки тощо. 14.06.2019 року, за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] , проте зареєстрована вона була лише на [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12 січня 2020 року, актовий запис - № 650. Позивачем було встановлено, що 27.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В., за заявою [PERSON] , після смерті [INFO] [PERSON] було відкрито спадкову справу №10/2020. 24.05.2021 року, [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , поданої до нотаріуса, проте приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Харкава О.В. 27.05.2021 року прийняла Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії у зв`язку з тим, що [PERSON] документально не підтвердила факту родинних відносин, або постійного проживання однією сім`єю з спадкодавцем. Встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] в період часу з 2010 року по день смерті [PERSON] , яка настала [INFO] необхідно позивачу для реалізації свого права на прийняття спадщини. До проведення підготовчого судового засідання позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, у якій просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 20,90 кв.м., житловою площею 10,30 кв.м. У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, проте подала до суду письмову заяву в якій просить слухати справу без його участі, позовні вимоги визнала, заперечень не надавала. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. \~ \~ \~ \~ Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду та правильного вирішення справи, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що позивач та [PERSON] з 2010 року проживали як одна сім`я без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] , були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки тощо. 14.06.2019 року, за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] , проте зареєстрована вона була лише на [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12 січня 2020 року, актовий запис - № 650. Його похованням займалась повністю [PERSON] , що підтверджується документами наявними у матеріалах справи. Окрім того, факт спільного проживання позивача, [PERSON] , та [PERSON] підтверджується наступними доказами: - дозволом на видачу трупа Київської міської прокуратури №8, де [PERSON] зазначена дружиною померлого [PERSON] ; - документацією на поховання (кремацію) [PERSON] , якою повністю займалась [PERSON] ; - показами свідків [PERSON] та [PERSON] . 27.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харкавою О.В., за заявою [PERSON] , після смерті [INFO] [PERSON] було відкрито спадкову справу №10/2020. 24.05.2021 року, [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , поданої до нотаріуса, проте приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Харкава О.В. 27.05.2021 року прийняла Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії у зв`язку з тим, що [PERSON] документально не підтвердила факту родинних відносин, або постійного проживання однією сім`єю з спадкодавцем. Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно заявнику для підтвердження права на спадщину за законом, оскільки відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За приписами частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу про право спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1264 ЦК України визначає право особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, на спадкування в порядку четвертої черги спадкоємців за законом. Згідно з ч. 2 Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статей 124, 129 Конституції України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)). Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на наведених ним доказах, що додані до матеріалів справи та підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідач до проведення підготовчого судового засідання позов визнала, про що подала до суду відповідну письмову заяву. Суд вважає, що визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, вважає ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні по суті позовних вимог. Представник третьої\~особи:\~Київської міської\~ради, в судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень чи заяв да суду не подавав.

Outcome: approved