Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 січня 2022 року звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, просить суд: визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Стислий виклад позиції позивача Так, вимоги позивача мотивовані тим, що він, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 2061, виданого 06.12.2021 приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу є власником квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що в належному йому житловому будинку з 21.07.2008 року зареєстрований відповідач [PERSON] . Відповідач зареєстрована за даною адресою, але з 2019 року в належному позивачу житловому будинку не мешкає, виїхала працювати до р. Польща. За твердженням позивача, він позбавлений можливості безперешкодно користуватися та розпорядитись своїм будинком, та виходячи з того, що відповідач не проживає у належному позивачу будинку, тобто фактично втратила своє право користування ним, позивач і звернувся до суду з даним позовом. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі. 28 січня 2022 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. 16 лютого 2022 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Відповідач\~ в судове засідання не з`явилась, матеріалах справи наявна її заява про визнання позову. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 2061, виданого 06.12.2021 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Чухрай Т.Ю., позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 295860912 від 22.01.2022 року. Відповідно до Акту про відсутність зареєстрованих осіб від 20.01.2022 року, складеного [PERSON] , та за участю свідків [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована з 21.07.2008 року в кв. [ADDRESS] , відсутня у ній з 2019 року. Строк відсутності за місцем реєстрації вищевказаної особи складає понад 6 міс. Позивач просить застосувати норми права щодо захисту права власності, та вважає що існують усі правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, належного позивачам. Нормативне обґрунтування Частиною першої\~ статті 316 ЦК України, встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1\~ ст. 317 ЦК України). При цьому згідно\~ статті 346 ЦК України\~ право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ ст. 383 ЦК України\~ та\~ ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституцією України\~ (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~ Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~ 316,\~ 317,\~ 319,\~ 321 ЦК України). За змістом \~ч. 1\~ ст. 71 ЖК України\~ при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї \~були \~відсутні \~з \~поважних причин \~понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього \~може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу\~ передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не \~проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців \~та відсутність поважних причин. У ч.2 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Відсутність відповідача за місцем реєстрації достовірно підтверджено Актом про відсутність зареєстрованих осіб від 20.01.2022 року. Крім того, судом звертається увага на заяві про визнання позову, у якій відповідачка підтвердила факт того, що на даний час вона постійно мешкає у р. Польща, де у неї є дозвіл на постійне місце проживання, що підтверджує свідоцтвом про реєстрацію за місцем проживання, виданим у р. Польща, а тому визнає позовні вимоги та у зв`язку з неможливістю прибути до суду просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, а саме набуте у встановленому законом порядку право власності позивача на квартиру [ADDRESS] , ту обставину, що відповідач дійсно не проживає в ньому понад встановлені чинним законодавством строки, а саме з 2019 року, тобто втратила право на користування спірним житлом, та прийнявши до уваги визнання позову відповідачем, що у відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. На підставі викладеного та

Outcome: approved