Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу «2230 від 09.07.2021, який посвідчений приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Рижковим О.О. У вказаному житлі зареєстрований колишній власник - відповідач у справі [PERSON] . Дружина відповідача надала йому копію акта про фактичне місце проживання від 22.03.20211 за адресою: [ADDRESS] , завірений ЛКП «Господар». Також повідомили позивача про те, що на протязі місяця відповідач зніметься з місця реєстрації проживання. Проте станом на 28.09.2021 відповідач не знявся з реєстрації місця проживання, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №2338, посвідчену начальником ВРМП Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області від 28.09.2021. Актом про фактичне не проживання особи №2357, посвідченого начальником ВРМП Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області від 29.09.2021, підтверджено відсутність відповідача за вказаною адресою щ грудня 2013. У житловому приміщенні відсутні його особисті речі, за житло не піклується, комунальні платежі не сплачує, поточні ремонти не проводить. Реєстрація місця проживання відповідача у будинку позивача обмежує останнього у здійсненні належного йому права власності та створює для нього певні незручності у вигляді додаткових витрат на сплату комунальних платежів. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що наполягає на задоволенні вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті Дзержинського міського суду Донецької області. Відзив на позов не надав. Беручи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.07.2021, який посвідчений приватним нотаріусом Рижковим О.О., зареєстрований в реєстрі №2230. (а.с. 12-13) Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 28.09.2021, виданої Торецькою міською військово-цивільною адміністрацією Бахмутського району Донецької області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований колишній власник [PERSON] . (а.с. 14). Згідно акту №2357 про фактичне не проживання особи від 29.09.2021, складеного сусідами [PERSON] , засвідченого начальником відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 01.12.2013 фактично не проживає за вказаною адресою. (а.с.15) Згідно акту про фактичне місце проживання особи на території ЛКП «Господар» за адресою: [ADDRESS] , станом на 22.03.2021 фактично проживає [PERSON] , 1979. (а.с. 19). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року , закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавлення володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України). Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України , які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім`ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім`ї на користування цією квартирою. Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення,ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Судом встановлено, що відповідач, як колишній власник зареєстрований в спірній квартирі, чим обмежує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють данні правовідносини, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Позивач просить не стягувати з відповідача суму судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі ст.ст. 319,321,391,405 ЦК України,

Outcome: approved