Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Охорона комплекс 2 ВН» про визнання трудових відносин припиненими, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач відповідно до Протоколу Загальних зборів Учасників ТОВ «Охорона комплекс 2 ВН» № 1 від 01.08.2019 оку. та Наказу № 1 про призначення директора від 07.08.2019 року був призначений на посаду директора ТОВ «Охорона комплекс 2 ВН» з 12.08.2019 року. Одноосібним Учасником (засновником) відповідача є громадянин України [PERSON] . За адресою проживання останнього було зареєстровано й місцезнаходження Товариства. Відповідача як юридичну особу було утворено з метою організації охоронного бізнесу. Проте, невдовзі після утворення засновник втратив інтерес до Товариства та не прикладав жодних зусиль для його розвитку. На сьогоднішній день Товариство взагалі не здійснює господарську діяльність, в штаті окрім позивача, жодних інших працівників немає. 07.10.2021 року позивач звернувся письмово до відповідача з заявою про звільнення його з посади директора Товариства з 22.10.2021 року на підставі ст. 38 КЗпП. Крім того, [PERSON] звернувся до Учасника (засновника) відповідача з листом, в якому повідомив про необхідність прийняття ним, як одноосібним Учасником Товариства письмового рішення про звільнення його та призначення іншої особи на посаду директора Товариства, а також внесення відповідних змін до відомостей про Товариство в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Разом з тим, на сьогоднішній день жодної відповіді а ні від відповідача, а ні від Учасника (засновника) Товариства позивач не отримав. При цьому, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в графі «Відомості про керівника юридичної особи» до цього часу зазначено його прізвище як керівника відповідача. За змістом положень ст. 38 КЗпП, ст. 30, 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», право директора на звільнення з товариства за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути відповідну заяву директора про звільнення та обрати новий виконавчий орган товариства. З огляду на викладене позивач зазначає, що своєю бездіяльністю, яка виразилася в не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача в межах статутної діяльності товариства відповідачем були порушені мої трудові права, зокрема право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця роботи. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати припиненими трудові відносини [PERSON] із ТОВ «Охорона комплекс 2 ВН» з 22.10.2021 року в зв`язку зі звільненням [PERSON] із займаної посади директора ТОВ «Охорона комплекс 2 ВН» на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа за позовом [PERSON] до ТОВ «Охорона комплекс 2 ВН», третя особа: [PERSON] про визнання трудових відносин припиненими розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 07.02.2022 року до суду надійшли Письмові пояснення щодо позову від третьої особи [PERSON] . Відповідно до заперечень, викладених у поясненнях, третя особа зазначає, що на його думку позивач зловживає своїми процесуальними правами подавши завідомо безпідставний позов, оскільки має на меті не захист свого порушеного права, а намагається уникнути відповідальності за дії/бездіяльність, які вчинені/невчинені позивачем як посадовою особою Товариства, а саме генеральним директором Товариства. Так, позивач є генеральним директором ТОВ «Охорона комплекс 2 ВН» з моменту державної реєстрації Товариства з 06.08.2019 року. Відповідно, Позивач є посадовою особою Товариства та саме на нього покладено організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарських функції. На директора Товариства поширюються всі вимоги та умови трудового законодавства України. Водночас директор Товариства - це його виконавчий орган, який здійснює управління товариством. Він діє від імені Товариства, представляє інтереси юридичної особи перед держорганами, контролюючими органами, контрагентами, судом тощо. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач зазначає, що хоче звільнитись з посади Генерального директора за власним бажанням, тобто в порядку ст. 38 КЗпП України. Враховуючи вимоги статуту Товариства, саме Генеральний директор Товариства - позивач мав би ініціювати загальні збори з порядком денним щодо його звільнення, призначення іншого керівника, звіту за проведену роботу, приймання-передачі справ Товариства, майна Товариства, документів та печаток тощо шляхом звернення до Голови Товариства в порядку п. 11.14.2 статуту Товариства. В подальшому саме Загальні збори учасників виносять рішення про звільнення керівника. Разом з цим, безумовним є те, що позивач, призначаючись на посаду генерального директора Товариства та будучи керівником Товариства з серпня 2019 року, був ознайомлений з вимогами статуту Товариства, чинного законодавства та усвідомлював свої обов`язки, порядок звільнення з посади, а тому повинен був діяти добросовісно, розсудливо та в межах, визначених законом та Статутом. Проте, позивачем заяви про звільнення та/або заяви про ініціацію загальних зборів Товариства на ім`я Голови Товариства не направлялися. При цьому, зазначення позивачем про направлення листа Відповідачу - Товариству, генеральним директором якого він є, та учаснику Товариства - Третій особі, взагалі не має правового значення, оскільки на виконання вимог Статуту Товариства, вимога про скликання загальних зборів учасників Товариства скеровується саме Голові Товариства. Разом з цим, законодавчо встановлені особливості звільнення директора Товариства обумовлені в тому числі й тим, що необхідно передати новопризначеному керівнику Товариства справи, документи, майно, печатку Товариства тощо. Так, генеральний директор, який звільняється, у відповідності до п. 12.5 статуту підзвітний загальним зборам учасників Товариства. Згідно ч. 3. ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень. Відповідно, позивач зобов`язаний відзвітувати перед Загальними зборами щодо своєї роботи. Також, учасники Товариства мають право призначити аудиторську перевірку ведення справ Товариства та перевірити на підставі переданих генеральним директором Товариства документів дотримання останнім вимог законодавства України, в тому числі податкового, виконання якого покладено саме на посадову особу - керівника Товариства (Позивача). Таким чином, у разі зміни керівника Товариства питання приймання передачі справ Товариства є обов`язковим та актуальним, оскільки не передання документів, майна та печаток Товариства ставить під загрозу роботу та існування Товариства взагалі. Разом з цим, як свідчать дії позивача, саме він намагається уникнути встановленої законом процедури щодо передачі справ Товариства, наслідком чого є безумовне порушення прав Товариства. Необхідно зазначити, що позивачу достеменно відомо як номери телефонів Третьої особи-учасника Товариства так і місце знаходження останнього. Відповідно, якщо б позивач діяв добросовісно, розумно та у відповідності до вимог законодавства, то всі спірні питання безумовно були б вирішені. Також зазначає, що між Товариством та ФОП [PERSON] укладено договір, за яким ФОП [PERSON] надає бухгалтерські та консультативні послуги з бухгалтерського обслуговування Товариства. Листом від 31.01.2022 року ФОП [PERSON] повідомив Третю особу про те, що [PERSON] повідомив ФОН [PERSON] про те, що він - [PERSON] , був звільнений з займаної посади директора без повідомлення іншого засновника Товариства [PERSON] та заповнив всі документи про своє звільнення без узгодження з співзасновником та самовільно підписав трудову книжку і надіслав на електронну адресу наказ про своє звільнення та рішення залишити підписання фінансових та податкових звітів за собою згідно наказу № 6 від 15.09.2020 року. В подальшому [PERSON] без попередження заблокував електронні ключі для подання податкової звітності у зв`язку з чим підприємство не змогло подавати звітність до ДПС, на підставі цього ДПС прийняла рішення анулювати Свідоцтво платника податку ПДВ. За неподання Декларації з ПДВ підприємству загрожують штрафні санкції. Враховуючи наведене, повноваження позивача, як генерального директора Товариства, можливо припинити лише шляхом обрання нового генерального директора Товариства в порядку, передбаченому статутом Товариства та Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Проте, оскільки нового директора в Товаристві не призначено, то повноваження позивача, як генерального директора Товариства не можуть бути припинені. Загальні збори призначені на 07.02.2022 року о 09 год.00 хвилин за адресою: [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] повідомлений про загальні збори Товариства та про обов`язковість прибуття на збори на яких будуть прийняті рішень у відповідності до порядку денного. Повідомлення зроблено шляхом експрес доставки повідомлень та шляхом надіслання смс-повідомлення, повідомлення в месенджерах «Вайбер», «Ватцап» та «Телеграм». Зазначене, в свою чергу, додатково свідчить про безпідставність посилань позивача про порушення його прав, оскільки саме Третя особа намагається виконати вимоги діючого законодавства. На підставі викладеного третя особа просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - ТОВ «Охорона комплекс 2 ВН» - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Третя особа - [PERSON] - в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у письмових поясненнях. Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що одноосібним учасником ТОВ «Охорона комплекс 2 ВН» є [PERSON] . Відповідно до п. 3.1 Статуту метою діяльності Товариства є здійснення господарської діяльності з метою прибутку. Основні види діяльності: діяльність у сфері приватних охоронних служб; обслуговування систем безпеки; діяльність у сфері охорони громадського порядку; діяльність у галузі будівництва та виробництва. Відповідно до Протоколу Загальних зборів Учасників ТОВ «Охорона комплекс 2 ВН» № 1 від 01.08.2019р. та Наказу № 1 про призначення директора від 07.08.2019 року [PERSON] був призначений на посаду директора ТОВ «Охорона комплекс 2 ВН» з 12.08.2019 року. Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.08.2019 року керівником юридичної особи - ТОВ «Охорона комплекс 2 ВН» є [PERSON] 07.10.2021 року [PERSON] звернувся письмово до відповідача з заявою про звільнення його за власним бажанням з посади директора ТОВ «Охорона комплекс 2 ВН» з 22.10.2021 року на підставі ст. 38 КЗпП. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначає, що відповідачем не вирішено питання про його звільнення у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Згідно п. 12.1 статуту Товариства управлінням поточною діяльністю Товариства здійснюється виконавчим органом - Дирекцією Товариства. Відповідно до п. 12.2 статуту Дирекцію Товариства очолює Генеральний директор. Згідно п. 12.4. Дирекція вирішує усі питання діяльності Товариства за винятком тих, які належать до виключної компетенції Загальних зборів учасників Товариства. Відповідно до 11.1 статуту Товариства, Загальні збори учасників Товариства є вищим органом Товариства. Як вбачається з п. 11.2. статуту Загальні збори учасників Товариства складаються з учасників Товариства. Згідно п. 11.7.3. статуту Товариства до компетенції загальних зборів учасників Товариства належить обрання та відкликання членів виконавчого органу, ревізійної комісії. Відповідно до 11.14.2 статуту Товариства, позачергові загальні збори учасників Товариства скликаються Головою Товариства на вимогу виконавчого органу Товариства-дирекції Товариства. Згідно п. 11.16 статуту Товариства повідомлення учасників товариства про проведення загальних зборів повинно бути зроблено не менш ніж за 30 днів до загальних збрів з зазначенням часу, місця та порядку денного. Відповідно до ч. 1 ст. 99 ЦК України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Частиною 4 ст. 145 ЦК України передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, створення і відкликання виконавчого органу товариства. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про господарські товариства», вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про господарські товариства», загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 50 відсотками голосів. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про господарські товариства», у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Тобто, питання про призначення/припинення повноважень директора як виконавчого органу товариства належить, як правило, до компетенції загальних зборів. Водночас слід враховувати, що директор є найманим працівником, на якого поширюються норми КЗпП України. У ст. 4КЗпП України закріплено, що законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. За змістом ч. 1 ст.3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Отже, трудові відносини між сторонами повинні розглядатись лише в межах трудового законодавства і не опосередкуватись іншими нормативними актами, які не прийняті відповідно до Кодексу законів про працю України. Зі змісту позову вбачається, що позивач просить суд у судовому порядку визнати припиненими з 22.10.2021 року трудові відносини між директором та ТОВ Охорона комплекс 2 ВН» за власним бажанням, втім вирішення питання про звільнення керівника Товариства відноситься до виключної компетенції загальних зборів Товариства. Разом з тим, під час розгляду справи позивачем не доведено вчинення ним всіх необхідних дій щодо свого звільнення із займаної посади директора товариства, зокрема, не надано належних доказів надіслання заяви про звільнення на юридичну адресу ТОВ «Охорона комплекс 2 ВН» та її отримання учасником (засновником), тобто належне попередження про звільнення, звернення до учасників товариства із ініціативою щодо проведення загальних зборів та розгляду відповідної заяви. Суд зазначає, що у разі звернення до товариства письмово із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням, позивач, відповідно до положень ст. 38 Кодексу законів про працю України, мав право через два тижні припинити виконання обов`язків, передбачених трудовою угодою. Позивач цим правом не скористався, також не надав суду належних доказів, які мали підтвердити, що на час звернення з даним позовом до суду, позивач припинив виконання обов`язків директора, що зумовлює проведення таких дій, як: передача печатки, установчих документів та документів, що стосуються господарської діяльності підприємства, відповідальній особі; повідомлення про припинення повноважень керівника підприємства відповідним контролюючим органам інше, враховуючи, що за своїми функціональними обов`язками директор підприємства здійснює керівництво усією поточною діяльністю. Листом від 31.01.2022 року ФОП [PERSON] повідомлено, що [PERSON] повідомив ФОП [PERSON] про те, що він - [PERSON] , був звільнений з займаної посади директора без повідомлення іншого засновника Товариства [PERSON] та заповнив всі документи про своє звільнення без узгодження з співзасновником та самовільно підписав трудову книжку і надіслав на електронну адресу наказ про своє звільнення та рішення залишити підписання фінансових та податкових звітів за собою згідно наказу № 6 від 15.09.2020 року. В подальшому [PERSON] без попередження заблокував електронні ключі для подання податкової звітності у зв`язку з чим підприємство не змогло подавати звітність до ДПС, на підставі цього ДПС прийняла рішення анулювати Свідоцтво платника податку ПДВ. За неподання Декларації з ПДВ підприємству загрожують штрафні санкції. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені доводи у їх сукупності, оцінюючи надані суду докази з позиції належності та допустимості, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову вимог [PERSON] до ТОВ «Охорона комплекс 2 ВН» про визнання трудових відносин припиненими. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed