Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2026 від 20.06.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» заборгованості у розмірі 9900 грн. Зазначає, що з ТОВ «МІЛОАН» він ніколи не укладав та не підписував, не посвідчував нотаріально жодних угод, а також не отримував від останнього кредитів. Також він не отримував від відповідача повідомлення про сплату боргу. Нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису прийняла документи, не передбачені переліком, не переконалась належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Також за відсутності доказів отримання боржником вимоги від стягувача приватний нотаріус не мав права вчиняти спірний виконавчий напис.Отже, виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. Позивач у судове засідання не з`явився, у позові просив про розгляд справи за його відсутності. Також позивачем надано відповідь на відзив, в якій він зазначив, що відповідачем у даній справі є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Наявні в матеріалах відзиву на позов документи про нібито направлення йому в письмовому та електронному вигляді відповідного повідомлення самі по собі не можуть свідчити про те, що він насправді отримав ці документи. До того ж, відповідач спеціально для суду згенерував докази направлення йому повідомлення про кредитну заборгованість, оскільки станом на березень 2020 року у нібито відправлених йому документах вказано лише адресу його зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Разом з тим, як виходить з документів виконавчого провадження, при укладенні кредитного договору та при зверненні до нотаріуса для вчинення виконавчого напису ТОВ «МІЛОАН» вказувало зовсім інші адреси: [ADDRESS] , та [ADDRESS] . Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав відзив, в якому заперечує проти позовних вимог, які вважає необґрунтованими, розгляд справи просив провести за його відсутності. Зазначив, що кредитний договір укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний сторонами і вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, є чинним, створює зобов`язання для сторін цього договору. На виконання умов договору позичальник отримав грошові кошти, однак у встановлений договором строк позичальник не повернув товариству кредит та не сплатив передбачені договором платежі. Через необґрунтованість, невизначеність і недоведеність позовної вимоги позивача, що заявлена як оскарження дій нотаріуса із встановленим у прохальній частині способом відновлення порушеного права - визнати оскаржуваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, позивач в обґрунтуванні не навів суду яким саме чином відповідач порушив його права, а також не надав суду належні і достатні докази заявленої вимоги саме до відповідача. Правова позиція позивача є лише припущенням, яка не може бути покладена в основу судового рішення, у зв`язку з чим вимога позивача не підлягає задоволенню. Незгода позивача з безспірністю суми кредитної заборгованості не може ґрунтуватись на простому небажанні оплачувати борг по кредитному договору. Будь-яких вимог, скарг або в інший спосіб волевиявлення щодо наявності спору до вчинення нотаріусом виконавчого напису позивачем не заявлялося, а відповідно спір щодо заборгованості за кредитним договором до вчинення виконавчого напису - не існував, документально не підтверджений і доказів до справи з цього приводу позивачем не надано. В свою чергу товариство, у належний та визначений законом спосіб захисту власного порушеного права звернулося до нотаріуса для отримання виконавчого напису на кредитному договорі і надало нотаріусу необхідні документи, які нотаріусом були визнані достатніми для вчинення виконавчого напису. Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно, причину неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.06.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1299153 від 30.01.2020 року в загальному розмірі 9900 грн., з яких 3000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 600 грн. - прострочена заборгованість за комісією, 5400 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 900 грн. - строкова заборгованість. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 2026. На виконання зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком P.В. у межах виконавчого провадження № 62422774 винесено постановувід 26.06.2020 року про відкриття виконавчого провадження. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.12.2021 року зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 62422774, що було відкрите приватним виконавцем Клименком Р.В. підставі виконавчого напису № 2026 від 20.06.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Горай О.С., до розгляду справи № 629/6799/21 та набрання судовим рішенням у даній справі законної сили. Ухвалою суду від 02.12.2021 року судом було витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 2026 від 20.06.2020р. Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. надано повідомлення про відсутність можливості надання витребуваних документів. Зазначено, що відповідно до відомостей Єдиного реєстру нотаріусів дані щодо нього, як нотаріуса Горая О.С. - відсутні. Міністерством юстиції України анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 26.12.2011 за №8679 на ім`я Горая О.С . У відповідності до ч.5 ст.30-1 Закону України «Про нотаріат» особа, нотаріальна діяльність якої припинена, зобов`язана протягом одного місяця з дня одержання копії наказу передати до відповідного державного нотаріального архіву всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса. Разом з тим, дія вищезазначеного наказу про анулювання свідоцтва була зупинена та наразі даний наказ оскаржується в Житомирському окружному адміністративному суді. Крім того, 28 липня 2021 року в нотаріальній конторі були проведені слідчі дії, в результаті яких вилучені документи нотаріального діловодства та архіву відповідно до ухвали слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира Перекупки І.Г. від 27.07.2021 року. Суд зазначає, що за загальними правилами ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених у ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), зазначають на те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Так, відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" від 02.09.1993 року № 3425-XII та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595(далі - Порядок № 296/5). Пунктом 19 ст. 34 Закону № 3425-XII визначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачена Главою 14 Закону № 3425-XII та Главою 16 розділу ІІ Порядку. За статтею 87 Закону № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (далі - Перелік №1172). У статті 88 Закону № 3425-XII визначені умови вчинення виконавчих написів, за якими нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Зазначені умови вчинення виконавчого напису також містяться і в пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172. При цьому цей Перелік № 1172 не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі № 3425-XII та Порядку № 296/5. В подальшому, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Цією постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" Переліку № 1172 та доповнено його новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Дана постанова надала право нотаріусу вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, вказану постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін, а Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Отже, чинна редакція Переліку № 1172 передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Доводи позивача стосовно того, що нотаріально посвідчений договір між сторонами не укладався, доводи щодо відсутності у нотаріуса документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника в порядку ст. 81 ЦПК України відповідачем спростовані не були. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3,4,5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи наявність укладеного між позивачем та адвокатом Ільченко І.В. договору про надання правової допомоги № 45 від 25.11.2021р., акту виконаних робіт від 30.11.2021р. з описом надання послуг, їх вартості та часу на їх виконання, квитанції про сплату послуг адвоката, суд вважає достатньою та обґрунтованою суму витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., що є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також суд стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн. за подання позову та в розмірі 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Враховуючи, що позивачем за подання позову сплачено 50% судового збору, з відповідача також підлягають стягненню 50% судового збору на користь держави, що складає 454 грн.

Outcome: approved