Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє - адвокат Маковійчук П.В., звернулася 02.11.2021 до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] , третьої особи: Служби у справах дітей Кіцманської міської об`єднаної територіальної громади про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона в період часу з липня 2012 року по 2014р. перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] однією сім`єю в с.Оршівці Чернівецького району. 08.09.2016р. [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] » та отримав свідоцтво про зміну імені. Під час фактичних шлюбних відносин народилась дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Подружні відносини припинили на початку 2014 року і з цього часу батько дитини злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки. Зокрема [PERSON] жодного разу на протязі майже 7 років не бачив своєї дитини та не спілкувався з нею. Дочка [PERSON] проживає з матір`ю в м.Люблін Польща, де вона працює, а дитина навчається в школі ім..Юліуша Словацького в м.Люблін від 25.06.2021р. На протязі 7 років з відповідачем припинили подружні відносини, він не цікавиться життям та здоров`ям дитини. З посиланням на відповідні норми закону, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19.11.2021, прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14.12.2021 (а.с. 23). 14.12.2021 ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області продовжено строк підготовчого засідання до 31.01.2022 за клопотанням представника Служби у справах дітей Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області (а.с.32) Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 31.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.02.2022 (а.с.37-38). У судове засідання 14.02.2022, позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилася. Разом із тим, до суду 14.02.2022 надійшла заява від представника, у якій просить розглянути справу за їх відсутності. Позовні вимоги підтримає в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи, у разі неявки відповідачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання 14.02.2022 не з`явився, та будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному сайті суду. Причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Від начальника служби у справах дітей Кіцманської міської ради Заярнюк Л. 14.02.2022 на адресу суду надійшла письмова заява, у якій підтримує Висновок органу опіки і піклування Кіцманської міської ради від 02.02.2022 №24/1. При розгляді позовної заяви покладаються на розсуд суду. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України, про що постановлено відповідну ухвалу. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та доведений і підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Оршовецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області 08.08.2013, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 26. ЇЇ батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до шкільного свідоцтва [PERSON] , [INFO] в 2020/2021 навчальному році відвідувала перший клас Початкової школи №3 ім.Юліуша Словацького в м.Люблін Люблінського воєводства та була переведена в другий клас (а.с.12) Згідно копії свідоцтва про зміну прізвища серії [NUMBER] від 08.09.2016, виданого Кіцманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, змінив прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с.14) Також, суду надано висновок органу опіки та піклування Кіцманської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , згідно якого орган опіки та піклування прийшов до висновку вважати за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , мешканця с.Оршівці відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , мешканки м.Люблін, Польща. (а.с.43). Норми права, які застосував суд. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11вищезазначеного Закону). Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке відповідно мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, зокрема, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а зазначені у ст. 164 СК України фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Питання про застосування такого крайнього заходу слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц та у постанові КЦС ВС від 29 листопада 2019 року у справі № 127/23281/18, зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Мотиви з яких виходив суд. Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Як безспірно встановлено в судовому засіданні відповідач, батько малолітньої дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, а саме: не піклуються про її фізичний та духовний розвиток, не допомагає їй матеріально, не цікавиться здоров`ям, навчанням та вихованням своєї дитини, не спілкується із нею зовсім, без будь-яких перешкод та причин для цього і таким чином ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання доньки [PERSON] . Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивачка - мати малолітньої, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. Разом з тим, суд вважає за необхідне відійти від висновку органу опіки та піклування у частині недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки та не погоджується з ним, оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечним доказом по справі. При цьому, суд враховує, що такий висновок зроблений без виклику та опитування як матері , так і малолітньої дитини, також наданий за відсутності батька [PERSON] , який зі слів його матері, перебуває за межами території України, контактного телефону у неї не має. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. У ст.19 СК встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За таких обставин, за наявності винної поведінки відповідача [PERSON] та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками на протязі останні 7 років, враховуючи права та інтереси дитини, яка на даний час знаходиться на повному утриманні та під опікою матері (позивачки у справі), суд дійшов висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . У спірній по справі ситуації, суд, передусім, виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов суд вважає, що від такого вирішення справи у житті дитини настануть позитивні наслідки. І таке втручання для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції суд визнає виправданим у спірній по справі ситуації і здатним забезпечити належний захист інтересів дитини для її подальшого гармонійного розвитку. При цьому, суд роз`яснює відповідачу, що останній у випадку зміни своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення їх батьківських прав, відповідно до ст. 169 СК України маює право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved