Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 01 травня 1993 року між ними було укладено шлюб, від якого неповнолітніх дітей не мають; на даний час їх сімейні стосунки припинені через зловживання чоловіком спиртними напоями, зникнення почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, їх шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, розірвати шлюб через органи ДРАЦС відповідач не бажає, а тому просить шлюб розірвати в судовому порядку, залишивши їй прізвище [PERSON] . Позивачка була\~належним чином\~та своєчасно\~повідомлена про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи,що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення згідно заявки, але в судове засідання не з`явилася, про причини неприбуття не повідомила, в наданій заяві просить розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Неявка в судове засідання належним чином сповіщених сторін у відповідності до ст.223 ЦПК України в даному випадку не перешкоджає розгляду справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 01 травня 1993 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Прачівською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області за актовим записом №04. Від даного шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не мають. Сторони разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, ведуть окреме господарство, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, позивачка наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідач явку в судове засідання проігнорував, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі №442/6319/16-ц. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи, що право вибору прізвища після припинення шлюбу є дискреційним правом самої позивачки, то після розірвання шлюбу позивачці за її клопотанням слід залишити прізвище [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved