Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення боргу, свої вимоги мотивує тим, що 26.05.2020р. між ним та відповідачем укладено договір позики, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Четверговою А.Д. та зареєстрований в реєстрі за №309. Згідно умов договору позивач надав відповідачу позику, а саме грошові кошти в розмірі 60000грн., які останній без нарахування процентів зобов`язався повернути до 20.08.2020р. Дані обставини також підтверджуються розпискою даною відповідачем 26.05.2020р. Однак, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, грошові кошти у визначений строк позивачу не повернув. Зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з приводу повернення коштів, однак такі звернення відповідачем проігноровано. Просить стягнути із відповідача у його користь 68994,39грн. боргу, з яких: 60000грн. - сума основного боргу, 6933,39грн. - індекс інфляції, 2061грн. - 3% річних. Також просить стягнути із відповідача судові витрати у виді сплаченого судового збору - 908грн. та витрати на професійну правничу допомогу - 10400грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав суду заяву у якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення в справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, не повідомив суд про причину своєї неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позивач у поданій заяві не заперечив проти такого порядку вирішення справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Дослідженим договором позики від 26.05.2020р., що посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Четверговою А.Д. та зареєстрований в реєстрі за №309, встановлено, що згідно п.1 такого, позичальник [PERSON] при укладенні цього договору передав у власність позичальникові [PERSON] грошові кошти у розмірі 60000грн. Згідно п.2 договору, позичені кошти [PERSON] без нарахування процентів, зобов`язується повернути [PERSON] до 20.08.2020р. Факт отримання коштів [PERSON] за вказаним договором також підтверджується наданою ним письмовою розпискою від 26.05.2020р. Як встановлено в ході розгляду справи відповідач взятих на себе зобов`язань за договором позики не виконав, грошових коштів позивачу не повернув, відповідно вимога щодо стягнення із відповідача основної суми боргу в розмірі 60000грн. є підставною та підлягає до задоволення. Згідно змісту ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку згідно наданого позивачем розрахунку індекс інфляції за весь час прострочення зобов`язання становить - 6933,39грн. та 3% річних - 2061грн. Із дослідженої квитанції від 13.10.2021р., встановлено, що позивачем сплачено 908грн. судового збору при зверненні із даним позовом до суду. Відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України вказані суми понесені позивачем на сплату судового збору підлягають стягнення із відповідача. Щодо витрат на професійну правову допомогу в сумі 10400грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). За змістом ст.137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До матеріалів позовної заяви позивачем не додано підтверджуючих даних про детальний розрахунок витрат на правову допомогу. Аналізуючи розмір заявлених витрат на оплату послуг адвоката на предмет співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом необхідним на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, суд доходить висновку про доцільність стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial