Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. від 08.09.2020 №33000 таким, що не підлягає виконанню; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. повернути на пенсійний рахунок позивача грошові кошти у сумі 8086,08 грн; стягнути з відповідача судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 20.09.2013 [PERSON] за його заявою №002-05515-200913 ПАТ «Дельта Банк» був відкритий картковий рахунок та видана кредитна картка, за якою на строк 364 дні була відкрита кредитна лінія в межах загальної суми 50 000,00 грн. Позивач вказує, що протягом року він користувався грошовими коштами в межах вищевказаної суми та повертав використані кошти в термін, протягом якого проценти не нараховувались, та сплачував комісію. Жодних претензій з боку ПАТ «Дельта Банк» позивач ніколи не отримував, та вважав, що зобов`язальні правовідносини між ним та банком припинені, оскільки [PERSON] використані кредитні кошти повернув у повному обсязі та строк кредитування закінчився. З березня 2021 року з пенсії позивача розпочалось відрахування коштів на користь ТОВ «ФК «Аланд» на підставі виконавчого напису від 08.09.2020 №33000, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. Відповідно до змісту виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться за заявою №002-05515-200913 від 20.09.2013, право вимоги за якою перейшло доТОВ «ФК «Кредит-капітал», та у подальшому перейшло до ТОВ «ФК «Аланд». При цьому позивач вказує, що жодних повідомлень про наявність боргу, відступлення права вимоги та про намір відповідача звернутися до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, він не отримував. У позові зазначено, що стягнення коштів з пенсії позивача здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л., тому позов заявлено, у тому числі, до приватного виконавця, оскільки стягнуті кошти на даний час знаходяться у неї. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з істотними порушеннями вимог приписів чинного законодавства, оскільки заборгованість, яка стала предметом стягнення за оскаржуваним виконавчим написом, не була безспірною, така заборгованість відсутня перед стягувачем; виконавчий напис вчинено за межами строку позовної давності; за зазначеним кредитним договором не передбачено можливості стягнення за виконавчим написом нотаріуса, оскільки він укладений у простій письмовій формі та не посвідчений нотаріально. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 22.11.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 10.01.2022 від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі, у якому відповідач просить закрити провадження справі у частині вимог до приватного виконавця, оскільки приватний виконавець не може бути відповідачем у даній справі, так як даний спір виник між боржником [PERSON] та стягувачем ТОВ «ФК «Аланд». Одночасно з клопотанням про закриття провадження у справі від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому приватний виконавець вказує, що позивачем не вірно визначено процесуальний статус приватного виконавця, оскільки приватний виконавець не може бути відповідачем у даній справі. Також у відзиві вказано, що у разі, якщо [PERSON] вважає, що діями приватного виконавця порушено його права, то позивач повинен був звернутися з позовом до адміністративного суду у порядку, визначеному КАС України. Також у відзиві вказано, що при примусовому виконанні оспорюваного виконавчого напису приватний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», дії та рішення приватного виконавця не оскаржувались та є чинними. На момент подачі відзиву з позивача було стягнуто 14 044,44 грн, з яких 8937,54 грн боргу за виконавчим документом, який перераховано безпосередньо на рахунок стягувача; 4106,90 грн основної винагороди приватного виконавця; 1000,00 грн витрат виконавчого провадження. Приватний виконавець вважає, що кошти, які стягнуто з позивача, у разі визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають відшкодуванню за рахунок стягувача, оскільки спір виник саме між боржником та стягувачем. Посилаючись на вищевказане, приватний виконавець просить відмовити у задоволенні позову у частині вимог до приватного виконавця. Відповідач ТОВ «ФК «Аланд» копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з матеріалами позовної заяви отримав 07.12.2021, що підтверджується змістом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Від відповідача ТОВ «ФК «Аланд» та третіх осіб заяви по суті справи до суду не надходили. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. В пункті 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі за текстом - Перелік). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Згідно з підпунктами 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. За правилами ч.ч. 1,2 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів. Вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії. Судом встановлено, що 20.09.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , шляхом підписання заяви №002-05515-200913, укладено договір, відповідно до умов якого позивачу встановлено кредитний ліміт у розмір 50 000,00 грн, на строк 364 календарних днів (п.2.3, 2.4 договору) (а.с. 5). 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №33000, яким звернуто стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №002-05515-200913 від 20.09.2013, укладеним із ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами №340/к від 23.03.2018 є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал», правонаступником усіх та обов`язків якого, на підставі договору про відступлення права вимоги №11/08/2020-ФА від 11.08.2020 є ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд». Строк платежу за кредитним договором №002-05515-200913 від 20.09.2013 настав. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.08.2020 по 17.08.2020. Сума заборгованості складає 40569,03 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 30581,82 грн; прострочена заборгованість за несплаченими відсотками - 9987,21 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату у сумі 500,00 грн, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд» складає 41069,03 грн (а.с.8). 22.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63381027 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. від 08.09.2020 №33000, у межах якого приватним виконавцем винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; про стягнення з боржника основної винагороди; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Як вбачається зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 20.08.2021, відповідно до постанови приватного виконавцявиконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. від 09.11.2020 ВП63381027, з 01.12.2020 з пенсії [PERSON] проводяться відрахування, та станом на 31.08.2021 розмір відрахувань становить 8086,08грн (а.с. 12). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом на підставі кредитного договору, який укладений у простій письмовій формі і не посвідчений нотаріально, за межами строку позовної давності та на суму боргу, яка не є безспірною. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису з урахуванням змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Судом досліджено копію договору №002-05515-200913 від 20.09.2013, на підставі якого нотаріусом вчинено оспорюваний виконавчий напис, та встановлено, що він укладений в простій письмовій формі і не посвідчений нотаріально, тоді як відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для вчинення нотаріального напису нотаріусу подається оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), тобто на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом зазначеної вимоги закону дотримано не було. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Щодо безспірності заборгованості та вчинення виконавчого напису поза межами строку позовної давності. Дослідивши умови укладеного між сторонами кредитного договору і зміст оспорюваного виконавчого напису, судом встановлено, що виконавчий напис вчинено нотаріусом без дослідження та аналізу умов укладеного між сторонами кредитного договору, нотаріусом не встановлено та не перевірено строк кредитування, строк, коли у стягувача виникло право вимоги за договором, що унеможливило визначення періоду, з якого почався перебіг строку позовної давності. У виконавчому написі зазначено, що заборгованість стягується за період з 11.08.2020 по 17.08.2020. Проте, умовами укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] договору №002-05515-200913 від 20.09.2013 було визначено, що розмір кредиту становить 50 000,00 грн. До стягнення заявлена сума заборгованості за кредитом у розмірі 40 569,03 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 30 581,82 грн; прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 9987,21 грн, сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису 500,00 грн. Загальна сума заборгованості становить 41069,03 грн. Разом з тим, відповідно до умов кредитного договору №002-05515-200913 від 20.09.2013, сторонами не погоджувалася сплата відсотків за користування кредитом, їх розмір та порядок нарахування. Наведене свідчить про те, що нарахування заборгованості у розмірі 40 569,03 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 30 581,82 грн; прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 9987,21 грн, не відповідає умовам укладеного між сторонами договору та вказана сума не могла бути нарахована за період, який вказаний у виконавчому написі - з 11.08.2020 по 17.08.2020. Зазначені обставини свідчать, що сума заборгованість позивача за кредитним договором на час вчинення виконавчого напису не була безспірною. Крім того, відповідно до змісту укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] договору №002-05515-200913 від 20.09.2013, а саме п.2.4 договору, строк ліміту кредитної лінії встановлено 364 календарних днів. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було враховано те, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору, термін дії кредитного договору, за яким вчиняється виконавчий надпис, закінчився 19.09.2014, отже з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Крім того, в позовній заяві позивач, серед іншого, посилався також на те, що будь-яких вимог про погашення заборгованості він не отримував. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ч.2 ст.517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Однак, відповідач не скористався своїм правом та не надав до суду докази переходу права вимоги ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] за кредитним договором №002-05515-200913 від 20.09.2013 до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», та у подальшому до ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд», так само матеріали справи не містять і повідомлення ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд» про заміну кредитора в зобов`язанні, а тому відсутні підстави вважати, що у позивача [PERSON] виникло зобов`язання саме перед вказаним товариством, як кредитором. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі N 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі N 916/3006/17, від 15 січня 2020 року у справі N305/2082/14ц, яка є послідовною і незмінною. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність такої заборгованості та виникнення права вимоги в межах відповідних строків. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто нотаріус повинен упевнитись в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт зокрема може бути вимога стягувача (кредитора) з підписом боржника про її отримання. Проте, позивач стверджує, що будь-яких повідомлень щодо наявності заборгованості на його адресу не надходило. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 по справі №910/10374/17 вказує про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, дослідивши надані позивачем докази на предмет їх належності, достовірності і достатності у взаємозв`язку та в сукупності, суд вважає, що виконавчий напис від 08.09.2020 про стягнення заборгованості з позивача вчинений на виконання не нотаріально посвідченого кредитного договору, без врахування того, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років та без надання доказів безспірності заявленої вимоги, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо клопотання приватного виконавця про закриття провадження у справі у частині вимог про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. повернути на пенсійний рахунок позивача грошові кошти у сумі 8086,08 грн, суд зазначає наступне. Заявляючи зазначене клопотання, приватний виконавець вказує у ньому, що він є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки між позивачем та приватним виконавцем відсутній предмет спору. Суд зауважує, що позивач, заявляючи вимогу про зобов`язання повернути кошти, не оскаржує у даному позові дії та рішення приватного виконавця, отже підстави для задоволення клопотання про закриття провадження у частині вимог до приватного виконавця задоволенню не підлягає. Разом з тим, відповідно до чч.1, 3 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст.48 ЦПК визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). У постанові від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц викладено висновок ВП ВС про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Нормами ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Частиною 7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). У даному випадку, позивач просить зобов`язати приватного виконавця повернути всю суму коштів, які були стягнута з [PERSON] у ході виконання виконавчого напису. Суд зазначає, що до складу коштів, які були стягнути з позивача, входить як сума, яка стягнута на погашення богу за виконавчим написом, так і витрати виконавчого провадження. Позивач у позові вказує, що вимога про повернення коштів звернута до приватного виконавця, оскільки стягнуті кошти перебувають в останнього. Однак, таке твердження є безпідставним, оскільки у відзиві приватний виконавець вказав, що кошти, які були стягнуті за виконавчим документом, перераховано безпосередньо на рахунок стягувача. Стягнення приватним виконавцем витрат виконавчого провадження пов`язане зі здійсненням виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого приватний виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця у виконавчому провадженні №63381027 позивачем не оскаржувались, постанови, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; про стягнення з боржника основної винагороди; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження - незаконними не визнавались, передумов для звільнення [PERSON] від сплати витрат виконавчого провадження приватний виконавець не мав. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. про зобов`язання повернути кошти - є безпідставними та не підлягають задоволенню. Крім того, у пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснено, зокрема, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Таким чином, вимога про повернення безпідставно стягнутих за виконавчим написом коштів повинна бути заявлена до стягувача, у даному випадку - ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», однак [PERSON] вимогу до стягувача про повернення коштів не заявив, а заявив таку вимогу до неналежного відповідача, тому позов у вказаній частині задоволенню не підлягає. На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial