Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, 23.10.2010 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з Відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між сторонами по справі, байдужості до життя та проблем кожного. Більшість того, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Рішення про розлучення позивачка прийняла остаточно і змінювати його не має наміру, оскільки примирення з відповідачем пробували неоднозначно, однак все безрезультатно. А тому подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і є таким, що суперечить інтересам позивача, відповідача та їхньої дитини. У судове засідання позивачка не з`явилась,повідомлена належним чином, в своїй письмовій заяві до суду просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.10.2010 року. У період шлюбу у сторін по справі народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов [PERSON] підлягає задоволенню, так як у сторін відсутнє взаєморозуміння та повага, їснує розходження поглядів на сімейні відносини та життєві цінності. На підставі викладеного,

Outcome: approved