Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

У липні 2020 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Покрова» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, у якому просило стягнути: суму заборгованості у розмірі: 152 663,19 грн., яка складається з 142 052,99 грн. основного боргу за житлово-комунальні послуги, 10 400,00 грн. витрат за правову допомогу та судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є обов`язковим виконавцем житлово-комунальних послуг. Відповідач є власником нежитлового приміщення [NUMBER] площею 166,8 кв.м., нежитлового приміщення [NUMBER] та є споживачем цих послуг. Разом з тим, відповідач своєчасно не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість, яка становить 142 052,99 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом. 03 липня 2020 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Фролової І.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 16 лютого 2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. 10 лютого 2022 року на адресу суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив: стягнути з [PERSON] на користь ОСББ «Покрова» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 117 970,52 грн, яка складається з: 102 146,09 грн. - заборгованості за опалення (без лічильника); 15 824,43 грн. - послуга з управління багатоквартирним будинком (без ліфтів); 10 400,00 грн. витрат на правову допомогу; 2 102,00 грн. судового збору. 16 лютого 2022 року протокольною ухвалою долучено до матеріалів справи відзив на заяву про зменшення позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач та представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як вбачається з позовної заяви та заяви про зменшення позовних вимог, 03.02.2017 року, рішенням загальних зборів співвласників, створено та зареєстровано Шевченківською районною Державною адміністрацією в м. Києві, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Покрова». До складу нерухомого майна об`єднання позивача входить нежитлове приміщення [NUMBER] площею 166,8 кв.м., нежитлове приміщення [NUMBER] площею 77,3 кв.м., загальна площа нежитлових приміщень становить 244,10 кв.м. які розташовані у [ADDRESS] , власником цих приміщень є фізична особа [PERSON] , який володіє та розпоряджається цим нерухомим майном з метою отримання комерційного прибутку. Протокольними рішеннями загальних зборів об`єднання Позивача було затверджено тариф на послугу з утримання будинку, споруд та прибудинкової території згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 р. та Розпоряджень КМДА «щодо порядку формування тарифів зонально по районам м. Києва». Таким чином, сума тарифу на утримання будинку у 2017-2018 році була затверджена у сумі 7,19 грн./м2., в 2019 році сума тарифу була затверджена у сумі 9,924 грн./м2., в 2020 році сума тарифу була затверджена у сумі 11,904 грн./м2. У 2018 р., 2019 р. та 2020 рр. протокольними рішеннями загальних зборів об`єднання Позивача були затверджені щорічні кошториси щодо фінансово-господарської діяльності об`єднання та порядок нарахування сум до сплати за житлово-комунальні послуги. У будинку позивача є власна котельна та встановлено загально-будинкові лічильники теплової енергії, електроенергії, води і газу (газ використовується для підігріву води), на підставі показників яких здійснюється розрахунок та оплата за централізоване постачання комунальних послуг у приміщення співвласників об`єднання і місця загального користування. В нежилих приміщеннях відповідача не встановлено засоби обліку тепла для опалення, а лічильники обліку гарячої води встановлено в жовтні 2019 року. Згідно з п. 9 «Правил надання послуг з централізованого опалення та утримання будинку» та ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та теплопостачання» визначений за допомогою вузла комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі квартири або нежитлового приміщення за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Таким чином всі нарахування відповідача здійснювались у відповідності до норм чинного законодавства України, пропорційно опалювальній площі цих приміщень, які знаходяться на першому поверсі багатоквартирного будинку і централізовано підключені до системи опалення та розрахунковим нормам споживання гарячої води, яка також постачається у ці приміщення централізовано. З жовтня 2019 року після встановлення лічильників гарячої води у приміщеннях Боржника, розрахунки за споживання гарячої води Боржником проводилися у відповідності до показників лічильників, що відображено у таблиці Розрахунку заборгованості. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р., п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 р., власник приміщення в житловому будинку, зобов`язаний своєчасно оплачувати надані комунальні послуги. Невиконання належним чином своїх зобов`язань Боржником, призвело до утворення заборгованості, яка станом на травень 2020 р. складає 142 052, 99 грн., а саме: гаряча вода (без лічильника) - 1 994,40 грн.; опалення (без лічильника) - 102 146,09 грн.; внесок на ремонтний фонд - 4 000,00 грн.; внесок на резервний фонд - 4 000,00 грн.; послуга з управління багатоквартирним будинком (без ліфтів) - 29 810,50 грн.; гаряча вода ліч 9210007835 - 102,00 грн., що підтверджується Розрахунком заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] за період з 01 жовтня 2017 р. по 31 травня 2020 р., 29 лютого 2020 року позивачем було надіслано Боржнику лист-претензію з розрахунком заборгованості та пропозицією сплатити борг у 15-денний термін з дня отримання листа- претензії, але Боржник не отримує у поштовому відділенні за місцем реєстрації листи-претензії незважаючи на повідомлення. Оскільки кожен власник квартири або нежитлового приміщення відповідно до п. 7 ч. 1 ст.15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - ЗУ «Про ОСББ»), зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні платежі, а п. 1 ч. 1 ст. 15 зобов`язує власника виконувати вимоги Статуту об`єднання. Крім того, ч. 8, 9 ст. 22 ЗУ «Про ОСББ» встановлює безумовний обов`язок власника своєчасно та в повному обсязі оплачувати комунальні послуги. Також, в заяві про зменшення позовних вимог, позивач зазначає, що частина заборгованості [PERSON] погашена і на даний час, згідно з довідкою ОСББ «Покрова» від 09 лютого 2022 р. № 09/02/22 р. станом на 09 січня 2022 р. за [PERSON] за період з 01 жовтня 2017 р. по 31 травня 2020 р. рахується заборгованість в розмірі 117 970, 52 грн., а саме: опалення (без лічильника) - 102 146,09 грн.; послуга з управління багатоквартирним будинком (без ліфтів) - 15 824,43 грн. Відповідно до п.п. 2, п. 2, ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Статтею 13 Конституції України та статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власність зобов`язує. Правила статті 322 Цивільного кодексу України передбачають, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається із відзиву, відповідно до наданого позивачем Розрахунку заборгованості у період з жовтня 2017 року по травень 2020 року відповідачу нараховано 66 667,18 грн. за послуги з управління багатоквартирним будинком. Натомість позивачем не враховано той факт, що відповідач став власником нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] лише з 16.08.2018 року. За період з серпня 2018 року по травень 2020 року за послуги з управління багатоквартирним будинком відповідачу нараховано 49 116,38 грн. За даними Розрахунку заборгованості у період з серпня 2018 року по травень 2020 року відповідачем за послуги з управління багатоквартирним будинком сплачено кошти в сумі 36 856,68 грн. Крім того, 10 та 17 лютого 2021 року відповідачем сплачено кошти в сумі 13 986,07 грн. в якості погашення заборгованості за 2018 - 2020 роки. Оплата указаних коштів також підтверджується наданими платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи. Тобто, загальна сума сплачених відповідачем з серпня 2018 року по травень 2020 року коштів за послуги з управління багатоквартирним будинком складає 50 842,75 грн. (36 856,68 + 13 986,07 = 50 842,75). Ураховуючи викладене за період з серпня 2018 року по травень 2020 року, відповідачем здійснено переплату за послуги з управління багатоквартирним будинком в сумі 1726,37 грн. (50 842,75 (сума оплати) - 49 116,38 (сума нарахування) = 1 726,37). Також, відповідно до Розрахунку заборгованості позивачем нараховано до сплати 87 521,90 грн. за надання послуг з опалення Нежитлового приміщення [NUMBER] , і [NUMBER] за період з листопада 2018 року по травень 2019 року. Разом з тим, за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року за опалення позивачем нараховано 14 624,19 грн. До 15 серпня 2018 року власником Нежитлового приміщення [NUMBER] , і [NUMBER] була [PERSON] . До червня 2018 року комплексне обслуговування будинку [ADDRESS] здійснювалося обслуговуючою організацією ТОВ «Житло- Сервіс». Тобто, усі жилово-комунальні послуги, у тому числі послуги опалення за рахунок власної котельної, надавались безпосередньо ТОВ «Житло-Сервіс». Протягом 2003 - 2004 років Проектним інститутом Служби безпеки України було розроблено Проект салону краси по [ADDRESS], що був погоджений з обслуговуючою організацією ТОВ «Житло-Сервіс», що підтверджується копією витягу з указаного проекту. У подальшому, на підставі зазначеного Проекту у Нежитловому приміщенні [NUMBER], і [NUMBER] було встановлено автономну електричну систему опалювання, у зв`язку з чим вводи загальнобудинкового опалення в указане належне відповідачу нежитлове приміщення перекриті ТОВ «Житло-Сервіс», а запірні вентилі опломбовані пломбами ТОВ «Житло-Сервіс» № С32038495 та№ С32038496. Крім того, ТОВ «Житло-Сервіс» були перекриті та опломбовані вхідні вентилі гребінок подачі опалення, що знаходяться в середині Нежитлового приміщення [NUMBER], і [NUMBER] металевими пломбами ТОВ «Житло-Сервіс» № 14, № 15, № 16, № 17та№ 18. Таким чином, Нежитлове приміщення [NUMBER], і [NUMBER] з 2006 року до теперішнього часу відключене від загальнобудинкового опалення, опалюється за рахунок власної системи вентиляції та опалення, а тому не отримує послуг загальнобудинкового опалення. У вересні 2018 року під час огляду Нежитлового приміщення [NUMBER], і [NUMBER] відповідач помітив, що пломби ТОВ «Житло-Сервіс» № С32038495 та № С32038496 зірвані, а замість них запірні вентилі опломбовані новими пломбами ОСББ «Покрова» № 18349759 та № 18349743. З метою з`ясування причин заміни указаних пломб відповідач звернувся до голови ОСББ «Покрова» [PERSON] , який повідомив, що це за його вказівкою пломби ТОВ «Житло-Сервіс» № С32038495 та № С32038496 були замінені на пломби ОСББ «Покрова» № 18349759 та № 18349743. Відповідач, у присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] самостійно склав акт про виявлення факту заміни пломб на запірних вентилях опалення на пломби ОСББ «Покрова» № 18349759 та № 18349743, що підтверджується копією указаного акту. Незважаючи на відключення Нежитлового приміщення [NUMBER] , і [NUMBER] від системи внутрішньобудинкового опалення за період з листопада 2018 по травень 2019 ОСББ «Покрова» було нараховано до сплати за вказані послуги з опалення, яких відповідач не отримував - у розмірі 87 521,90 грн. Наприкінці жовтня - початку листопада 2020 року, тобто напередодні опалювального сезону 2020 - 2021 років, комісією ОСББ «Покрова» здійснювалась перевірка стану опалювальної мережі внутрішньобудинкового опалення, за результатами якої 01 листопада 2020 року складено акт, що підтверджує наявність зазначених вище пломб на запірних вентилях, а також підтверджено факт неподання внутрішньобудинкового опалення до Нежитлового приміщення [NUMBER] , і [NUMBER]. Незважаючи на це, за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року ОСББ «Покрова» мені було нараховано борг за послуги з опалення Нежитлового приміщення [NUMBER] , і [NUMBER] в сумі 14 624,19 грн. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. В матеріалах справи присутня Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 228856966, з якої вбачається, що право властності зареєстровано за відповідачем 16.08.2018 року на підставі Договору дарування нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М., а розрахунок заборгованості здійснений позивачем за період з жовтня 2017 року по травень 2020 року. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках розгляду справи № 686/6276/19. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. При цьому позивачем не доведено, що Договір дарування нежитлового приміщення, згідно з яким відповідач став власником нежитлового приміщення, містить застереження про переведення боргу попереднього власника й містить згоду кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями ст. 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено, що саме відповідач є боржником за спожиті послуги, які постачає позивач за адресою: [ADDRESS] та не доведені суми заборгованості за увесь період, що зазначений в довідках про розмір заборгованості. Доводи позивача щодо розміру нарахованих сум заборгованості не підтверджені жодними належними доказами, а правових підстав приймати бездоказово позицію позивача як апріорі істинну тільки тому, що позивачем є Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Покрова», законом не встановлено і у суду таких повноважень немає. Також суд зауважує, що нежитлове приміщення [NUMBER], і [NUMBER] з 2006 року до теперішнього часу відключене від загальнобудинкового опалення, опалюється за рахунок власної системи вентиляції та опалення, а тому не отримує послуг загальнобудинкового опалення, що в свою чергу унеможливлює користування (споживання) відповідачем даних послуг, наданих ОСББ «Покрова». До того ж, сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Покрова» до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed