Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачів про повернення коштів, стягнутих за виконавчим написом нотаріуса, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.08.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. було вчинено виконавчий напис, на підставі якого запропоновано стягнути з неї заборгованість на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 173544, 15 грн. Зазначений виконавчий напис пред`явлено ПАТ КБ «ПриватБанк» до виконання до Бобровицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, де 05.04.2018 відкрите виконавче провадження за №56122688. 10.04.2018 головним державним виконавцем була винесена постанова про звернення стягнення на доходи боржника, на підставі якої з її заробітної плати за місцем роботи у КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» здійснювалися відрахування у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу з урахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. За час роботи в лікарні з її заробітної плати було відраховано 13130, 55 грн. В подальшому, після зміни місця роботи стягувачем було повторно пред`явлено виконавчий напис до виконання. Із заробітної плати в КП «Київський метрополітен» відраховано в рахунок погашення заборгованості 17027, 37 грн. Також з неї було стягнуто 2917, 09 грн. в рамках виконавчого провадження. Загальна сума, яку було стягнуто з її доходу становила 30157, 92 грн. 29.03.2021 рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області, яке набрало законної сили, вищезазначений виконавчий напис нотаріуса визнаний таким, що не підлягає виконанню, а тому відпала підстава, згідно якої на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто з неї грошові кошти. У зв`язку з тим, що безпідставно стягнуті з неї грошові кошти в позасудовому порядку повернуті не були, просить стягнути з АТ КБ «Приват Банк» 27195, 83 грн. та зобов`язати Бобровицький РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) повернути їй 2917, 09 грн. виконавчого збору, утриманого на підставі виконавчого напису; стягнути з відповідачів суму судового збору, а також витрати на правову допомогу в сумі 2092, 00 грн. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» Рожко С.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. В наданому відзиві зазначає, що позивачкою не надано доказів про порушення її прав та інтересів з боку банку, зокрема матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу фактичного перерахування коштів стягувачу за виконавчим провадженням. Приєднані до позову звіти про здійснення відрахування із заробітної плати не засвідчують факту перерахування грошових коштів на рахунки банку в рамках виконавчого провадження, зазначеного в позовній заяві. Зазначив на розбіжність сум, визначених позивачкою та перерахованих згідно вказаних звітів. Крім того, позивачкою не надано доказів про понесені нею витрати на надання правової допомоги. У зв`язку з викладеним, простив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Представник Бобровицького ВДВС в судовому засіданні зазначив, що виконавчий збір у сумі 1189, 00 грн. та 1535, 09 грн., стягнутий з позивачки по виконавчих провадженнях, вже повернутий їй згідно платіжних доручень, які додані до матеріалів провадження, тому підстави для задоволення її позовних вимог в цій частині відсутні. Також просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки позивачкою не надано підтвердження понесених нею витрат. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників відповідачів, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 18.08.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. видано виконавчий напис згідно якого запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12.01.2011 в сумі 173544, 15 грн. (а.с.9). На підставі вказаного виконавчого напису 05.04.2018 відкрито виконавче провадження №56122688. 10.04.2018 була винесена постанова про звернення стягнення на доходи [PERSON] , яка направлена на утримання за місцем її роботи до КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва». 21.10.2019 виконавче провадження було завершене згідно ч. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувану з частковим виконанням. 12.02.2020 стягувачем було повторно пред`явлено виконавчий напис нотаріуса до виконання, 25.02.2020 було відкрите виконавче провадження та 17.03.2020 винесена постанова про звернення стягнення на доходи [PERSON] та направлено на утримання до КП «Київський метрополітен», де боржниця отримувала доходи. 27.05.2021 виконавче провадження завершене згідно п. 5 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ скасовано рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 29.03.2021. За період з 16 квітня 2018 року по 26 червня 2019 року та з 01 травня 2020 по 31 січня 2021 року із заробітної плати [PERSON] в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва та КП «Київський метрополітен» було утримано 13130, 55 грн. та 17027, 37 грн., що також підтверджується звітами про здійснення відрахування та виплати (а.с. 14-16). Як видно з рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 29.03.2021, яке набрало законної сили 29.04.2021, позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. №11905 від 18.07.2017 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 173544, 15 грн. (а.с.11-13). В листі Бобровицького районного відділу виконавчої служби видно, що у межах двох виконавчих проваджень, які перебували на виконанні у відділі на користь АТ КБ "Приват Банк" перераховано вищевказану суму. Крім того, з [PERSON] утримано та перераховано 51 грн. та 142, 00 грн. витрат виконавчого провадження, 1189 грн. та 1535, 28 грн. виконавчого збору (а.с. 21). Позивачкою в справі на адресу АТ КБ «ПриватБанку» було надіслано лист-претензію із проханням повернути безпідставно стягнуті з неї грошові кошти та завдану моральну шкоду, у задоволенні якого банком було відмовлено згідно наданого листа (а.с.17-19). У суду немає сумніву з приводу відрахування грошових коштів із заробітної плати [PERSON] у сумі 27195, 83 грн. в рамках виконавчого провадження саме на користь банку, оскільки в звітах про здійснення відрахувань зазначено, що утримання із заробітної плати [PERSON] здійснювалося саме на підставі виконавчого документу №1195, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу у виконавчому провадженні №56122688. Також в судовому засіданні представник виконавчої служби підтвердив, що відрахування із заробітної плати [PERSON] здійснювалися саме на користь ПАТ (АТ) КБ «ПриватБанку», перерахована сума становила 27195, 83 грн. Про перерахування коштів банку зазначено і в письмовій відповіді Бобровицького відділу державної виконавчої служби, наданому на запит позивачки. У зв`язку з вищезазначеним не заслуговують на увагу доводи представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про те, що звіти про здійснення відрахувань не підтверджують факту перерахунку грошових коштів банку та мають розбіжності, а також те, що кошти не отримані банком. Згідно вимог\~статті 81\~ЦПК України\~визначено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень.\~ Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник відповідача\~всупереч вимогам\~вищевказаної правової\~норми не\~надав суду\~доказів \~щодо неотримання\~банком від\~ [PERSON] \~коштів в\~сумі 27195, 83 грн. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» не надав жодних доказів, на спростування викладеним позивачкою обставинам, а лише посилався на загальні твердження щодо недоведеності позовних вимог. Позивачкою надані всі належні та допустимі докази на підтвердженні своїх позовних вимог, які досліджені в судовому засіданні. З урахуванням викладеного вище, оскільки рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області у справі № 729/1226/20 виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. про стягнення з [PERSON] заборгованість на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 173544, 15 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку про те, що отримані АТ КБ «ПриватБанк» на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 27195, 83 грн. підлягають поверненню позивачці на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. З приводу заявлених [PERSON] позовних вимог про стягнення з відділу державної виконавчої служби 2917, 09 грн. виконавчого збору, утриманого на підставі виконавчого напису слід зазначити таке. Звертаючись і позовними вимогами [PERSON] просила зобов`язати Бобровицький РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) повертнути їй суму виконавчого збору, утриманого на підставі виконавчого напису. Згідно ст.\~42\~ЗУ «Про\~виконавче провадження»,\~ кошти\~виконавчого провадження\~складаються з: 1)\~виконавчого збору,\~стягнутого з\~боржника в\~порядку,\~встановленому статтею\~27\~цього Закону,\~або основної\~винагороди приватного\~виконавця; 2)\~авансового внеску\~стягувача; 3)\~стягнутих з\~боржника коштів\~на витрати\~виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Як вбачається із листа Бобровицького відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) №4362 від 02.09.2021, в процесі звернення стягнення на доходи з [PERSON] було утримано 51, 00 грн. та 142, 00 грн. (193, 00 грн.) витрат виконавчого провадження та 1189, 00 грн. та 1535, 09 грн. виконавчого збору (2\~724,09 грн.). Тобто, сума виконавчого збору, стягнута із позивачки становила 2724, 09 грн., а 193, 00 грн. це витрати виконавчого провадження. Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до державного бюджету України. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору. За змістом частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. В ході судового розгляду Бобровицьким відділом ДВС [PERSON] було повернуто стягнутий виконавчий збір в сумі 1189, 00 грн. та 1535, 09 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 5813 та № 6030 від 22.11.2021 та 01.2021 (а.с.78, 79), а тому підстав для стягнення з відділу виконавчої служби вищевказаної суми немає. Стягнення з позивачки на користь ВДВС 193, 00 грн. витрат виконавчого провадження пов`язане зі здійсненням державним виконавцем примусового виконання виконавчого документа. Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого державний виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Закон України «Про виконавче провадження» не містить положень, які б зобов`язували державного виконавця повертати суму витрат виконавчого провадження, що в даному випадку становить 193, 00 грн. При виконанні професійних обов`язків, визначених законодавством України, державний виконавець не мав передумов для звільнення [PERSON] від сплати витрат виконавчого провадження, такі витрати стягнуті з неї відповідно до положень статті 27 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на викладене, а також те, що згідно вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» після закінчення виконавчого провадження підлягає поверненню лише виконавчий збір, витрати виконавчого провадження в сумі 193, 00 грн. не підлягають стягненню на користь позивачки. З урахуванням того, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, з відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Згідно ст.\~137\~ЦПК України,\~ за\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Звертаючись із вимогою про стягнення із відповідачів витрат на правову допомогу, позивачкою надано лише копію квитанції до прибуткового касового ордера про сплату адвокату 2092, 00 грн. за надання професійної правничої допомоги. Матеріали справи не містять договору про надання правничої допомоги, укладеного між позивачкою та адвокатом, а також детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу не підтверджено належними доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial