Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ Фінпром маркет», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання виконавчого напису нотаріуса №34329 від 11.05.2021 таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позову зазначає, що державним виконавцем їй вручено постанову про відкриття виконавчого провадження для примусового виконання виконавчого напису № 34329 від 11 травня 2021 року, який вчинив приватний нотаріус Остапенко Є.М., про стягнення з неї грошових коштів на користь ТОВ «Фінпром маркет». Виконавче провадження відкрито за номером 66654416. Разом із постановою про відкриття виконавчого провадження йому вручено копію оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса. Вказує, що вона жодних кредитних договорів із відповідачем ніколи не укладала, жодних грошових коштів від відповідача ніколи не отримувала, будь-яких зобов`язань, в тому числі зобов`язань фінансового характеру перед відповідачем не має. На її адресу ніколи не надходило жодної кореспонденції від відповідача. Виконавчий напис № 34329 від 11 травня 2021 року, який вчинив приватний нотаріус Остапенко Є.М. є незаконним і таким, що порушує її права. Вказує, що нотаріус на момент звернення до нього із заявою про вчинення виконавчого напису повинен переконатися в існуванні безспірної заборгованості боржника перед стягувачем. Законодавство не передбачає можливості вчинення виконавчих написів щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. За таких обставин виконавчий напис №34329 від 11.05.2021, вчинений приватним нотаріусом Остапенко Є.М., є таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи складає 4 000 гривень. Ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04.01.2022 представником відповідача надано до суду заву про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України. Вказує, що ТОВ «Фінпром маркет» визнає позовні вимоги, в частині визнання виконавчого напису нотаріуса №34329 від 11.05.2021 такм, що не підлягає виконанню; просить суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 454 гривні та відмовити позивачу у стягненні орієнтовних судових витрат в розмірі 4 000 гривень. 04.01.2022 представником відповідача надано суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Вказує, що справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є складною та відноситься до категорії малозначних і доводи наведені в позові ґрунтуються на загальновідомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного суду і практику за категорією таких справ слід вважати усталеною. Гонорар адвоката в розмірі 4 000 гривень не відповідає критеріям співмірності. Врахувати дії відповідача щодо врегулювання спору мирним шляхом. Також зазначає, що позивачем не доведено факт укладення договору про надання правової допомоги; не надано документів, що підтверджують надання позивачу юридичних послуг адвокатом; не доведено розмір витрат на правничу допомогу. Просить суд відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу, зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1 907 гривень. Третім особам було запропоновано протягом десяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду свої пояснення щодо позову або відзиву, у яких викласти свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову. Треті особи з поясненнями до суду не звертались, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно виконавчого напису №34329 від 11.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , яка є боржником за кредитним договором №39/2005 від 18.01.2005, на користь ТОВ «Фінпром маркет». Стягнення заборгованості проводиться за період з 13.12.2020 по 11.05.2021. Загальна сума, що підлягає стягненню - 27 184, 24 гривні. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.08.2021 ВП №66654416 державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №34329 виданого 11.05.2021 приватним нотаріусом Остапенко Є.М. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюються Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Постановою КМ України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 11.04.2019 у справі № 746/45737/17. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Доказів того, що укладений між сторонами кредитний договір № CCNG-631228926 від 09.08.2019 року було нотаріально посвідчено суду не надано. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26 листопада 2014 року № 662, якою було внесено до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів таку форму договору, як кредитний договір, було визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема й щодо доповнення переліку документів, новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зазначене судове рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання на всій території України. Отже, суд приходить висновку, що нотаріус всупереч вимогам Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру заборгованості та вчинив виконавчий напис. Оскільки заборгованість за кредитним договором має спірний характер, суд доходить висновку, що оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу суд доходить висновку про відмову в їх задоволенні виходячи з наступного. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем не надано суду будь-яких доказів, що вона зверталась за правничою допомогою, розрахунку витрат на правничу допомогу, документів, що свідчать про оплату гонорару тощо. Щодо стягнення судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній частині рішення у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач до початку розгляду справи по суті надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав. Враховуючи вищезазначене, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються у разі задоволення позову на відповідача. За таких обставин, 50 відсотків сплаченого судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved