Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати між нею та [PERSON] шлюб, зареєстрований 10.09.2011 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві , про що зроблено відповідний актовий запис № 1253. В обґрунтування позову позивач вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припиненні та спільне господарство не ведеться, у зв`язку із різними поглядами на життя, різними характерами та інтересами, відновлення подружніх відносин і збереження сім`ї позивач вважає неможливим. Від шлюбу мають дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить провести розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.09.2011 Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис № 1253, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 01.08.2014, про що зроблено відповідний актовий запис № 1353 та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 28.03.2017, про що зроблено відповідний актовий запис № 1504. У вказаних свідоцтвах батьками зазначені: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Разом з тим, судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені та спільне господарство не ведеться з 2020 року. При цьому, суд вважає, з урахуванням позиції позивача, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливо. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно пп. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи те, що відповідач не заперечував проти задоволення позову, а розлад в сім`ї викликаний серйозними причинами і носить стійкий характер, який виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, у зв`язку із цим приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved