Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дітей. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 29.10.2005 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано на підставі рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 03.10.2014. У цьому шлюбі у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 25.11.2014 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 26.12.2018 було змінено спосіб стягнення аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму в розмірі 3000 грн. на утримання дочок, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, яка підлягає індексації, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття. На початку навчального року позивачем були понесені додаткові витрати на утримання неповнолітніх дочок: у вересні 2021 року позивач придбала ноутбук Мі Notebook Рro 15 і5/8/256/МХ250 (JYU4119CN) з повною комплектацією та телефон Xiaomi Redmi Note 9 Рro з налаштуванням програмного забезпечення на загальну суму 36542 грн. 90 коп., оскільки у період оголошення карантину в країні через Соvid-19 в навчальних закладах, де навчаються діти, періодично запроваджують дистанційну форму навчання, в зв`язку з чим придбання ноутбуку та телефону було необхідним заходом. Посилаючись на ці обставини, просила стягнути з відповідача половину понесених нею додаткових витрат, в сумі 18271 грн. 45 коп., а також судові витрати по справі. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому зазначав, що сплачує аліменти на утримання спільних з позивачем дітей в повному обсязі. Щодо понесення позивачем додаткових витрат на утримання дітей вказував, що навчання особи з метою здобуття загальної середньої або професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Саме по собі навчання дитини у шкільному навчальному закладі не може безумовно свідчити, що витрати, пов`язані з навчанням у ньому, викликані особливими обставинами. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст. 185 СК України. Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність придбання ноутбуку та телефону, не навела мотивів вибору освітнього закладу для старшої дочки, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання дочки [PERSON] у КЗ Сумської обласної ради «Путивльському педагогічному фаховому коледжі ім. С.В.Руднєва». Заклад було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження з відповідачем. Крім того, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен з батьків зобов`язаний брати участи у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані частково. На сьогодні на утриманні відповідача перебувають ще двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Дружина відповідача - [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник надала на адресу суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримала. Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, вважала такими, що не відповідають дійсності, а обґрунтування - безпідставним. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши надані ними докази, суд дійшов висновку, що заявлений позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що з 29.10.2005 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 03.10.2014, яке набрало законної сили 14.10.2014 (а.с. 9). У цьому шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). Відповідно до довідки виконавчого комітету Путивльської міської ради від 18.11.2021 № 5729, позивач зареєстрована разом з чоловіком, 1977 року народження, та дочками 2006 та 2012 року народження (а.с. 8, 10). З довідки Путивльської районної філії Сумського обласного центру зайнятості від 18.11.2021 № 739 вбачається, що позивач станом на 18.11.2021 на обліку не перебуває (а.с. 17). Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 26.12.2018, яке набрало законної сили 28.01.2019, було змінено спосіб стягнення аліментів з відповідача з частки від доходу на тверду грошову суму в розмірі 3000 грн. на утримання дочок, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, яка підлягає індексації, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 11-12). Відповідно до повідомлення Ямпільського відділу ДВС у Шосткинському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 21.10.2021 № 19943, заборгованість зі сплати аліментів разом з індексацією станом на 01.11.2021 у відповідача відсутня (а.с. 13). Відповідно до довідки Комунального закладу Сумської обласної ради «Путивльський педагогічний фаховий коледж імені С.В. Руднєва» від 18.11.2021 № 155, [PERSON] є студентом першого курсу вказаного навчального закладу І-ІІ рівня акредитації, державна основа, рік вступу 01.09.2021, рік закінчення 30.06.2025 (а.с. 15). З довідки Путивльського ліцею № 2 ім. Г.Я.Базими Путивльської міської ради від 18.11.2021 № 06-08/225, [PERSON] навчається у 4-В класі вказаного навчального закладу (а.с. 16). 26.09.2021 позивач придбала ноутбук Мі Notebook Рro 15 і5/8/256/МХ250 (JYU4119CN) з повною комплектацією та телефон Xiaomi Redmi Note 9 Рro з налаштуванням програмного забезпечення на загальну суму 36542 грн. 90 коп., що підтверджується фотокопією чеку від 26.09.2021 (а.с. 14). Відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , сплачує аліменти на утримання спільних з позивачем дітей (а.с. 34-35, 36-68). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 183, 184, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 183, 184); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги (стаття 198), а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 199). Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Саме такі правовові висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 № 6-1296цс15. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. З урахуванням наведеного, суд відхиляє аргументи відповідача щодо надання дітям постійної матеріальної допомоги, оскільки це не звільняє його від участі в додаткових витратах, викликаних у даному випадку навчанням дітей. Розмір таких витрат, фактично понесених позивачем на утримання дітей у зв`язку із їх навчанням, підтверджений документально та відповідними доказами відповідачем не спростований. Та обставина, що відповідача не було поінформовано про такі витрати, правового значення не має, оскільки додаткові витрати можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно в залежності від причини, що зумовила додаткові витрати. При цьому, запровадження в Україні дистанційної форми навчання через пандемію COVID-19 є загальновідомим фактом і не потребує додаткового доказування. Таким чином, оскільки витрати позивача в сумі 36542 грн. 90 коп. підтверджені відповідними доказами та були зумовлені забезпеченням отримання дітьми сторін освіти в умовах погіршення епідеміологічної ситуації в Україні на захворюваність на COVID-19, що є особливими обставинами згідно положень ст. 185 СК України, а тому з відповідача підлягає стягненню половина цих витрат, що становить 18271 грн. 45. коп., оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Оскільки позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави 908 грн. 00 коп. судового збору, від сплати якого позивач була звільнена при подачі позовної заяви в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, підлягають стягнення з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 2300 грн., що буде співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (а.с. 18-20, 74-75). Виходячи з наведеного та

Outcome: approved