Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] 10.07.2008 року уклали кредитний договір згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 11 189, 87 доларів США на термін до 09.07.2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Посилаючись на ст. 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача три відсотки річних за період з 15.04.2018 року по 15.04.2021 року у сумі 573,32 доларів США. [PERSON] надано відзив на позовну заяву в якому зазначив, що 28.03.2016 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області № 202/4332/15 було звернуто стягнення на транспортний засіб за кредитним договором від 10.07.2008 року в сумі 84 046, 31 грн. Зазначене рішення суду виконано в повному обсязі. Позивачем пропущено строк позовної давності. Представником акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» надано відповідь на відзив в якому зазначено, що банком було звернуто стягнення на заставне майно боржника, а саме автомобіль, та реалізовано в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, але отриманих грошових коштів виявилось недостатньо для повного погашення заборгованості. Наголошували, що строк позовної давності не пропущено. Представник акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» позов підтримав та просив задовольнити. [PERSON] та його представник заперечували щодо задоволення позовних вимог та зазначали, що представником позивача не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності заборгованості. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 10 липня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» було укладено кредитно-заставний договір №DNI0A714470802, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у сумі 11189,91 доларів США., зі сплатою за користування кредитом 15 % відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 09.07.2013 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 23.10.2015 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DN10A714470802 від 10.07.2008 року в сумі 32671, 06 (Долар США), що курсом 22,45 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.04.2015 року складає 733465,31 грн. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ, модель: 11193, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий комбі В, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності відповідачу [PERSON] [INFO] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ), шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (49094,м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату. Свідоцтво про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по Свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2015 року змінено в частині розміру суми заборгованості в рахунок якої було звернуто стягнення на автомобіль. Апеляційний суд Дніпропетровської області визначив загальний розмір заборгованості за кредитно-заставним договором № DNI0A714470802 від 10 липня 2008 року станом на 21 лютого 2012 року у розмірі 8 811,41 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 70 381,14 грн. та 13 665,17 грн., яка складається: із заборгованості за кредитом - 7 419,61 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 59 264,14 грн.; заборгованості за процентами - 1 391,80 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 11 117 грн. та пені у розмірі 13 665,17 грн.; та початкової ціни у розмірі 50 150 грн. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Як вбачається з положень ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. За змістом ст.ст. 524, 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з приписами ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові. При обрахунку 3 % річних за основу береться розмір простроченої суми, визначеної у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Отже, позивач має право на отримання 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання. Розрахунок 3 % річних проводиться за наступною формулою: розмір боргу, помножується на кількість днів прострочення грошового зобов`язання, помножується на 3, ділиться на 100 та ділиться на 365 (днів у році). Так, ст.12 ЦПК України, визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» . Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З урахуванням того, що банк не надав суду виписки з особового рахунку відповідача [PERSON] , що відповідало б ст.ст.5,8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у позовній заяві, що унеможливлює розрахунок 3 % річних, як і неможливість обрахування та застосування строку позовної давності за відсутності встановлення доведеності порушення права та охоронюваного законом інтересу позивача відповідачем. За таких обставин, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed