Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов вище вказаний позов, який позивач мотивує тим, що 03.09.2021 року державним виконавцем Шишацького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Макаренко Світланою Анатоліївною, було відкрито\~виконавче провадження\~№ 66691703\~з примусового\~виконання Виконавчого\~напису №8196\~виданого 21.08.2019\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Гуревічовим Олегом\~Миколайовичем,\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~"ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ\~АКТИВАМИ"\~заборгованості у\~розмірі 25868,46\~грн.\~Вважає,\~що Виконавчий\~напис №8196\~від 21.08.2019\~року таким,\~що не\~підлягає виконанню.\~Вказує,\~що кредитний\~договір було\~укладено у\~простій письмовій\~формі,\~без нотаріального\~посвідчення.\~Крім того,\~позивачу не\~направлялась вимога\~про усунення\~порушень заборгованості;\~розмір заборгованості\~-\~спірний,\~а з\~моменту виникнення\~права вимоги\~за договором\~сплинуло більше\~трьох років. У зв`язку із цим просить визнати Виконавчий напис №8196 виданий 21.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" заборгованості у розмірі 25868,46 грн. таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" на користь [PERSON] судові витрати. \~ \~ \~ \~До суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій вказано, що на протязі вересня-листопада 2021 року Третьою особою 2 було стягнено з позивача на користь відповідача згідно оскаржуваного виконавчого напису 7430,62 грн. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі N 6- 2978цс15 та від 03.06.2016 у справі N 6-100це15. В даному випадку, правовою підставою набуття відповідачем коштів утриманих з заробітної плати позивача став спірний виконавчий напис нотаріуса №8196 виданий 21.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, який виконанню не підлягає. Тому, правова підстава для отримання відповідачем грошових коштів відпала, і вказані кошти підлягають поверненню відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України. У зв`язку із цим просить збільшити розмір позовних вимог у цивільній справі № 367/7797/21 та здійснювати розгляд справи згідно наступних позовних вимог: визнати Виконавчий напис №8196 виданий 21.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" заборгованості у розмірі 25868,46 грн. таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" на користь [PERSON] 7430,62 грн. безпідставно набутих коштів. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" на користь [PERSON] у розмірі 6\~362,00 грн. судових витрат. В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. До суду від представника відповідача надійшла заява про визнання позову, згідно якої відповідач визнає позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 454,00 грн, за подання позовної заяви, та 227,00 грн, за подання заяви про забезпечення позову. В той же час, від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач вказує, що до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» грошові кошти в розмірі 7 430,62 грн. не надходили. У зв`язку із цим просить відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] в частині щодо стягнення з ТОВ «Фірпром маркет» грошових коштів в розмірі 7 430,62грн. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вказує, що 10.02.2022 р. позивач отримав від Шишацького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) копії платівок про перерахування фактично відрахованих коштів із заробітної плати позивача на рахунки відповідача, що підтверджує їх безпідставне набуття відповідачем. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Шишацький відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника Шишацького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) надіслано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 03.09.2021 р. державним виконавцем Шишацького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Макаренко Світланою Анатоліївною на підставі виконавчого напису від 21.08.19 №8196 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. було відкрито виконавче провадження №66691703. В рамках цього виконавчого провадження 03.09.2021 р. державним виконавцем Шишацького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Макаренко С.А., було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку було направлено за місцем роботи [PERSON] до Військової частини [NUMBER] . Згідно звіту про здійснення відрахувань та виплат військової частини [NUMBER] ( [NUMBER] ) від 20.12.2021 №1690 з заробітної плати [PERSON] згідно постанови від 03.09.2021 ВП №66691703 утримано з вересня по листопад 2021 р. кошти в сумі 7\~430, 62 грн. Згідно платіжних доручень від 18.10.21 № 5142, від 15.11.21 №5686 та від 13.12.21 №6258 Шишацьким ДВС у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) було перераховано на ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» від імені [PERSON] було утримано кошти по виконавчому провадженню №66691703, а саме: 18.10.2021 р. в сумі 1\~500,00 грн, 15.11.2021 р. в сумі 580,98 грн. та 13.12.2021 р. в сумі 2\~462,80 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідач частково визнав позов, таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд задовольняє позовні вимоги частково, в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В той же час, суд задовольняє позовні вимог в частині стягнення з ТОВ Фінансова компанія управління активами» та користь [PERSON] коштів в сумі 7\~430,62 грн., виходячи з наступного. Враховуючи, що цим рішенням суд визнав оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, між сторонами виникли також спірні правовідносини, які регулюються нормами статті 1212 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до положень ч.ч.1,2 особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі №753/15556/15-ц, від 23.01.2020 року в справі №910/3395/19. З матеріалів справи, вбачається, що правовою підставою для набуття ТОВ "Фінансова компанія управління активами" грошових коштів став виконавчий напис нотаріуса, який цим рішенням визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак, оскільки перестала існувати правова підстава для отримання таких коштів, грошові кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст.1212 ЦК України. Разом з тим, безпосередньо ТОВ "Фінансова компанія управління активами" утримано з [PERSON] грошових коштів за період з вересня по грудень в сумі 7\~430,62 грн. Таким чином, грошові кошти, перераховані безпосередньо ТОВ "Фінансова компанія управління активами" в сумі 7 430,62 грн в розумінні положень ст.1212 ЦК України є майном, яке відповідач фактично набув безпідставно, і саме ці кошти мають бути повернуті ним позивачу. При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача, не те що кошти на їх рахунок від [PERSON] не надходили, оскільки суду не надано доказів таких обставин, в той час коли позивачем надано докази стягнення таких коштів, що підтверджується звітом про здійснення відрахувань та виплат військової частини [NUMBER] ( [NUMBER] ) від 20.12.2021 №1690 та платіжними дорученями від 18.10.21 № 5142, від 15.11.21 №5686 та від 13.12.21 №6258. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п' ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано договір про надання правової допомоги від 23.09.2021 № 23/09/21, додаткова угода №1 до договору та квитанція про оплату послуг, згідно якого вартість наданих послуг складає 5000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (п. 268). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі -Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З огляду на викладене суд відзначає, що ЦПК передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) пов`язаність витрат з розглядом справи; 2) їх дійсність; 3) необхідність; 4) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. До таких висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа № 755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19). Згідно з п.п. 3-6 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, оцінюючи обґрунтованість вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що обсяг наданих послуг адвокатом в суді не відповідає критерію реальності, а тому суд з урахуванням складання позовної заяви та клопотань, вчинення інших дій, стягує з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. судових витрат на правову допомогу. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що витрати на правову допомогу становлять 1907,00 грн, оскільки така сума не міститься на жодних доказах та не враховує в себе складання клопотань та інших дій адвоката по даній справі. Крім того, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПУ України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таку ж норму містить п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір лише за вимоги не майнового характеру в розмірі 908,00 гривень, однак не сплачено судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в розмірі 908,00 грн. Крім того, за подання заяви про забезпечення позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 454,00 грн. Позовні вимоги позивача задоволені судом. Заява про забезпечення позову, задоволена судом в повному обсязі. Таким чином, у зв`язку із частковим визнанням позову до початку розгляду справи з відповідача підлягає стягненню на користь на користь позивача половину ставки судового збору з вимог немайнового характеру в розмірі 454,00 грн, а також половину ставки судового збору із заяви про забезпечення позову в розмірі 227,00 грн. У зв`язку із задоволеним позовних вимог майнового характеру з відповідача підлягає стягненню на користь держави: судовий збір в розмірі 908,00 грн., Позивачу з державного бюджету слід повернути судовий збір за вимоги немайнового характеру в розмірі 454,00 та 227,00 грн із заяви про забезпечення позову. Враховуючи викладене, на підставі ст. 18 ЦК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172,

Outcome: approved