Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

01.12.2021 до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області надійшла цивільна справа за позовною заявою АТ "Юнекс банк" до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту №0.022.76.1018.ФО_К від від 04.10.2018 в сумі 11047,99 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.10.2018 [PERSON] з метою отримання банківських послуг, підписала заяву-анкету на видачу кредиту б/н від 03.10.2018, згідно якої отримала кредит у розмірі 29990.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10 % річних та комісії за обслуговування кредиту 2,49 % щомісячно. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами, що відображається у розрахунку заборгованості за договором, а тому свої зобов`язання не виконала і з неї необхідно стягнути 11047,99 грн., з яких 4697,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 376,96 грн. - заборгованість за відсотками, 5974,00 грн. - забогованість за комісіями. Ухвалою судді від 31.12.2021 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та визначено відповідачам строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідачка подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з неї забогованості за комісіями. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 03.10.2018 [PERSON] підписала Анкету-заяву на оформлення кредитної картки та встановлення кредитного ліміту з АТ "Юнекс банк" відповідно до якої просила відкрити їй поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт в розмірі 29990,00 грн. (а.с. 4). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.5-9), відповідно до укладеного договору №0.022.76.1018.ФО_К від від 04.10.2018 відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 29990,00 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 04.10.2018 по 04.10.2018 (а.с.12). Як видно з розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 01.11.2021 сума заборгованості позичальника [PERSON] становить 11047,99 грн., з яких 4697,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 376,96 грн. - заборгованість за відсотками, 5974,00 грн. - забогованість за комісіями (а.с. 13-16). Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання, параграфом 2 Глави 71 "Кредит". Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вказано у ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач зверталась до позивача за отриманням кредитних коштів, що доводиться її заявою від 03.10.2018. Також, як встановлено судом з розрахунку заборгованості за кредитом відповідача, сума коштів, які використано позичальником в межах кредитного ліміту станом на 01.11.09.2021 складає 4697,03 грн. За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, його погашення відповідачем, суд встановлює такий розмір заборгованості виходячи з розрахунку позивача та вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за кредитом у сумі 4697,03 грн., який необхідно стягнути на користь позивача. Разом з тим, вирішуючи питання в іншій частині позовних вимог, суд виходив з наступного. Відсотки за кредитом є договірними умовами згідно положень ЦК України. Як видно з анкети-заяви на оформлення кредитної картки та встановлення кредитного ліміту, яка підписана відповідачем, [PERSON] , була ознайомлена з інформацією про кредитні умови в тому числі про процентну ставку за користування кредитними коштами, в розмірі 10% річних. Згідно з розрахунку заборгованості [PERSON] видно, що станом на 01.11.2021 у відповідача виникла заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 376,96 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за комісіями, суд виходив з наступного. Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року, висловленої під час розгляду справи №6-2071 цс 16 за позовом до ПАТ «Ідея Банк», обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07.07.2021 року, справа №703/1518/18 дійшов висновку, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. В постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Як видно з матеріалів справи, кредит за договором від 04.10.2018 є споживчим. Відповідно до п.2.2 кредитного договору від 04.10.2018, позичальник сплачує комісію за обслуговування кредитного договору в розмірі 2,49 % щомісячно. Згідно з ст.56 Закону України "Про банки і банківську діяльність" клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати таку інформацію. А, як вказано у ст.62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками особам, зазначеним власником рахунку (вкладу) у відповідному розпорядженні банку. Тобто, надання інформації по кредиту, не є послугою банку, за яку можна отримувати плату, а є обов`язком банку, а тому такі умови договору є нікчемними. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісіями за обслуговування кредиту. На підставі вищенаведеного, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення. Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1042,54 грн.

Outcome: partial