Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

У лютому 2021 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором №SAMDN52000134992371 від 24 січня 2019 року у розмірі 124806,97 грн., яка складається з: 2449,85 грн. - заборгованість за кредитом, 9723,14 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 112633,98 грн. - заборгованість за пенею. В обгрунтування вимог посилався на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 21 січня 2014 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість. 24 січня 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідач підписали додаткову угоду, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п. 1.2 додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п.1.5.1 додаткової угоди. Однак відповідач свої зобов`язання не виконав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.02.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання 16 лютого 2022 року з`явився представник позивача, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду даної справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Як вбачається з матеріалів справи, 21 січня 2014 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У анкеті-заяві вказано, що відповідач згоден з тим, що дана заява з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. 24 січня 2019 року між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду до кредитного договору №SAMDN52000134992371, в якій сторони погодили, що сума заборгованості, яка виникла в період з дати укладення договору по дату підписання даної угоди становить 154 979,67 грн. Відповідно до п. 1.2 вказаної угоди банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка виникла за період з дати надання відповідачу кредиту, зокрема, здійснюється прощення пені на суму 124806,97 грн. Згідно з п. 1.3, 1.4 додаткової угоди строк повернення кредиту до 25 липня 2019 року, процентна ставка за кредитом становить 0,01 %. У п. 1.5.1, 1.5.2 сторони визначили, що клієнт зобов`язується здійснити платіж на погашення заборгованості за договором в розмірі не менше 4295,98 грн. в строк не пізніше 24 січня 2019 року; подальше погашення заборгованості здійснюється клієнтом шляхом здійснення платежів у розмірі 4057,35 грн. до 25 числа місяця упродовж 6 місяців. Згідно з п. 1.6 додаткової угоди ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п. 1.5 угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п.1.2 угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачене п. 1.4 угоди. Пунктом 1.6.1 угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2. угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбаченої п. 1.2 угоди, Умова про зміну процентної ставки, передбаченої п.1.4 угоди не поширюються. Відповідно до п.1.7 угоди в разі порушення клієнтом термінів з погашення кредиту, зазначених в п. 1.5.2, понад 31 безперервно: 1.7.1 терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення (але не пізніше терміну, вказаного в п.1.3. угоди). Вся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п. 1.7.1 угоди), є простроченною (п. 1.7.2 угоди). З матеріалів справи вбачається, що відповідачем також було підписано графік погашення боргу за реструктуризацією на термін 6 місяців, який є додатком № 1 до додаткової угоди. Відповідно до графіку відповідач повинен був здійснювати щомісячний платіж у розмірі 4057,35 грн. з 25 лютого 2019 року по 25 липня 2019 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за договором №SAMDN52000134992371 від 24 січня 2019 року у останнього перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 16.12.2020 утворилася заборгованість у розмірі 124806,97 грн., яка складається з: 2449,85 грн. - заборгованість за кредитом, 9723,14 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 112633,98 грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст .6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору (ст.627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). При цьому, суд виходить з того, що додаткова угода до кредитного договору №SAMDN52000134992371 від 24 січня 2019 року є самостійним зобов`язанням між сторонами, обов`язок виконання якого передбачений статтями 526, 1049 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав в повному обсязі умов додаткової угоди від 24 січня 2019 року про погашення заборгованості. Загальна заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 2449,85 грн., заборгованість відповідача за відсотками становить 9723,14 грн. Відповідач доказів на спростування вказаних обставин не надав. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2449,85 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 9723,14 грн. Разом з тим, суд вважає, що заявлений банком розмір пені у сумі 112633,98 грн. є значно більшим за розмір заборгованості (за тілом кредиту та відсотками), що є непомірним тягарем на споживача фінансових послуг й не може бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, тому суд вважає за доцільне зменшити розмір пені, виходячи з такого. Так, відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав і інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також публічного інтересу. Нормами цивільного законодавства встановлено, що порушення однією із сторін договору зобов`язань перед іншою стороною має своїм наслідком передбачену законом або договором відповідальність порушника, в тому числі у вигляді неустойки (пеня, штраф). Однак така відповідальність повинна ґрунтуватися на вищезгаданих засадах цивільного права і бути адекватною як тяжкості порушення, так і розумним межам захисту прав іншої сторони, право якої порушено. Конституційний Суд України, у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічний висновок міститься у постановах: Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1120цс15, Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц, постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №314/3057/16-ц. Під розміром збитків за змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 14 жовтня 2016 року у справі №6-473 цс16). Крім того, обов`язковим є встановлення судом інших обставин, які мають істотне значення. Це питання є оціночним і вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Зокрема, істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов`язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо. З урахуванням того, що борг за тілом кредиту становить 2449,85 грн., враховуючи ступінь виконання відповідачем зобов`язання та положення ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо балансу договірних прав та відносин, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до розміру заборгованості за тілом кредиту - 2449,85 грн., що відповідає загальним засадам цивільного судочинства, оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за додатковою угодою з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2449,85 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 9723,14 грн., заборгованість за пенею у розмірі 2449,85 грн. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати понесені за подачу позовної заяви у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial