Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Адвокат Ніколаєв І.С. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування-Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з позивачкою та про стягнення аліментів на утримання дитини. Посилається на те, що 18 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві за актовим записом № 2927, між сторонами було зареєстровано шлюб. З 01.08.2020 року разом не проживають, намагання позивача зберегти сім`ю, дії щодо примирення позитивного результату не дали. Від шлюбу є малолітня дитина [PERSON] , яка проживає разом з позивачкою. В зв`язку з тим, що сімейне життя не склалось, примирення та збереження шлюбу неможливе, просить розірвати шлюб та залишити дошлюбне прізвище [PERSON] . Оскільки зі сторони відповідача мало місце вчинення психологічного та економічного насильства в сім`ї, що полягало в приниженні, сімейних сварках, знеціненні особистості позивачки, [PERSON] та донька були нервово виснажені, з високим рівнем небезпеки та тривоги, порушенням сну та нормального режиму виховання дитини. В інтересах захисту малолітньої доньки позивач була вимушена винайняти квартиру для проживання з дитиною окремо від відповідача. Під час сварок відповідач погрожував забрати в неї дитину, тому просить визначити місце проживання дитини разом із нею. Відповідач коштів на утримання дитини з серпня 2020 року не надає, в добровільному порядку платити аліменти відмовляється, тому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.08.2020 року і до досягнення повноліття дитиною. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 квітня 2021 року провадження у справі відкрито. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2021 року позовні вимоги в частині позову про розірвання шлюбу - залишено без розгляду. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено орган опіки і піклування в особі відділу у справах дітей Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області. Позивач [PERSON] , її представник - адвокат Ніколаєв І.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позов просили задовольнити. Відповідач [PERSON] , його представник - адвокат Кшевецька І.В. в судовому засіданні позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з позивачкою заперечують та просять відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що спір між сторонами відсутній, оскільки [PERSON] ніколи не заперечував щодо проживання дочки з позивачкою. Вважають, що пред`являючи позовні вимоги, позивач бажає перетинати кордон України з дитиною без отримання згоди батька. В частині позовних вимог про стягнення аліментів, визнає частково, а саме, згідний сплачувати аліменти в розмірі ј частки з усіх видів заробітку, однак починаючи з часу пред`явлення позову, а не в розмірі Ѕ частки та не з 01.08.2020 року. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, відділу у справах дітей Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явилися. 26.01.2022 року представник служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації подав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати в відсутності представника Служби. 23.12.2021 року від представника органу опіки та піклування виконкому Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області надійшла заява, згідно якої представник просить справу розглядати відповідно до норм чинного законодавства та наданих документів. Дослідивши та оцінивши здобуті в судовому засіданні докази, суд встановив обставини та визначив відповідно до них наступні правовідносини. Сторони по справі являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 05.12.2018 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 18 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 18.09.2015 року зареєстрували шлюб, актовий запис №2927. На підставі ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На час розгляду даної справи, шлюб між сторонами розірвано за рішенням Подільського районного суду м.Києва, що в судовому засіданні сторонами не заперечується. В судовому засіданні сторонами не заперечується, що дитина після припинення спільного проживання сторін проживає разом з матір`ю та з 14.07.2021 року її зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою №2258 про реєстрацію місця проживання особи виданої 14.07.2021 року виконкомом Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області. Із матеріалів справи видно та підтверджується сторонами, що на даний час в провадженні Подільського районного суду м.Києва на розгляді перебуває цивільна справа №758/2616/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способів участі у вихованні дитини. Із копії договору дарування квартири від 07.05.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №витягу 255695591 від 07.05.2021 року видно, що [PERSON] являється власником квартири заг.площею 42,8 м.кв, житловою 16,4 м.кв. за адресою: [ADDRESS] . Як видно із копії акту обстеження умов проживання від 13.08.2021 року складеного начальником відділу у справах дітей Гостомельської селищної ради Кожушко Т.О. та начальником відділу соціального захисту населення УГП Кумиренко Л.П., проведеного за адресою: [ADDRESS] , в якій проживають та мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , створені належні умови для розвитку і виховання дитини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що являються батьками позивачки та їм відомо про те, що дитина проживає з матір`ю, в квартирі з ремонтом, де наявні всі необхідні умови. Батько спілкується з дочкою, бере на прогулянки та проводить час. Відповідач фінансово дитину не утримує. Згідно частини 1 та 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частини 1 та 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Сторони працевлаштовані, позивач працює на посаді лікаря-стоматолога в стоматологічному кабінеті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мак-Дент», відповідач працює менеджером по адміністративній роботі в ПП. Згідно висновку Органу опіки та піклування Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Гостомельської селищної ради № 336 від 16.12.2021 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, прихильність дитини до обох батьків, вік дитини, погоджується з Висновком органу опіки та піклування Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матір`ю, тому слід визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Доводи сторони відповідача про те, що Висновок органу опіки та піклування Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області не є допустимим та належним доказом, оскільки дитина на час розгляду даного питання фактично не проживала по місцю реєстрації, суд вважає необгрунтованими, оскільки із дослідженого в судовому засіданні аудіозапису судового засідання в справі №758/2616/21, що перебуває в провадженні Подільського районного суду м.Києва слідує, що дитина не проживала по місцю реєстрації тимчасово. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У силу положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувшись в суд з позовною заявою про стягнення аліментів, просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття з 01.08.2020 року. Як вбачається з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, коштів на утримання дитини в добровільному порядку відповідач не надає. В судовому засіданні позивач не заперечує ту обставину, що відповідач придбає для дитини одяг, речі, медикаменти (в разі їх необхідності). Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 статті 81 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що відповідач не в повній мірі виконує свій батьківський обов`язок утримувати малолітню доньку [PERSON] , є підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 березня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд виходить також з розумності та достатності заявленого позивачкою розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, враховуючи ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». Щодо решти позовних вимог слід відмовити, оскільки [PERSON] не надано доказів, що відповідач має дохід, що би був достатнім для сплати аліментів саме в такому розмірі, враховуючи положення статті 182 СК України, і враховуючи обов`язок позивача довести свої вимоги і обставини, на які посилається. Позовні вимоги позивача в частині дати стягнення аліментів-01.08.2020 року, суд вважає такими, що не відповідають вимогам ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, положенням якої регламентовано, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явленя позову, в даному випадку, з 23 березня 2021 року. На підставі наведеного,

Outcome: partial