Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до Маріупольської міської ради, в якій позивач просить суд: визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька залишилось спадкове майно, а саме квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Батько заповіт на майно не склав. Право на спадкування за законом першої черги має позивач [PERSON] , згідно з свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим бюро РАЦС Молотовського району міста Жданова, актовий запис № 302. Звернувшись до приватного нотаріусу із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, позивачу було відмовлено у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку. Крім того зазначила, що в період строку прийняття спадщини у Центрі регіональної медико-санітарної допомоги № 3 м. Маріуполя у позивача, було діагностовано цукровий діабет ІІ типу, ішемічну хворобу серця, стенокардію та атеросклеротичний кардіосклероз, у зв`язку з чим вона була вимушено активно займатись своїм лікуванням. Виходячи з цього просить суд надати додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її батька у виді трьох місяців з часу набрання законної сили рішенням суду, оскільки строк звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини нею було пропущено з поважних причин. Від позивача\~до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Від представника Маріупольської міської ради\~до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він не заперечував проти задоволення позовних вимог. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на власність № 30 від 26.05.1995 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Згідно до свідоцтва про смерть від 22 квітня 2020 року, серії [NUMBER] , виданого Центральним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Харків), [INFO] помер [PERSON] [INFO] , актовий запис № 903. Згідно з постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Кудлаєва О.О. від 11 лютого 2021 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, яке залишилось після померлого [PERSON] у зв`язку з пропуском строків для прийняття спадщини. За змістом ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають змісту статей 77-80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, вважає, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки через діагноз: цукровий діабет ІІ типу та ішемічну хворобу серця, які вона активно почала лікувати, позивач була позбавлена можливості своєчасно звернутися до нотаріальної контори, і тому потрібно визначити додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18липня 2006 року). З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: partial