Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якій просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: виділити в користування позивачці житлові кімнати № 2 площею 10, 00 кв.м., та № 6 площею 15,15 кв.м., загальною житловою площею 25,15 кв.м, та комори № 7 площею 0, 48 кв.м. № 11 площею 0,32 кв.м., виділити в користування [PERSON] житлову кімнату № 3 площею 23,02 кв.м та комори № 4 площею 0,69 кв.м., № 5 площею 0, 69 кв.м., залишити у спільному користуванні : кухню, ванну кімнату, туалет, коридор. Позов обґрунтовує тим, що сторони є співвласниками спірної квартири в рівних частках, загальною площею 84,76 кв.м., житловою площею 48,17 кв.м. Квартира складається з трьох ізольованих кімнат, а саме кімнати № 2 площею 10,00 кв.м., кімнати № 6 площею 15,15 кв.м., кімнати № 3 площею 23,02 кв.м., а також кухні площею 5,82 кв.м., ванної кімнати площею 2,42 кв.м., туалету площею 0,98 кв.м., коридору площею 18,76 кв.м., чотирьох комор площею 0,32, 0,69, 0,69, 0,48 кв.м., балкону площею 0,64 кв.м., веранди І площею 5,42 кв.м. Позивачка та її чоловік [PERSON] проживали в спірній квартирі багато років, обидва там зареєстровані. Відповідач [PERSON] , хоча і був зареєстрований за зазначеною адресою, не проживав в квартирі більше 20 років, має інше постійне місце проживання. За життя попереднього співвласника [PERSON] , яка є матір`ю сторін, спорів щодо порядку користування квартирою ніколи не виникало. В той же час фактично склався порядок користування, за яким [PERSON] користувалася кімнатою 3 площею 23,02 кв.м, а позивачка з чоловіком - кімнатами № 2 площею 10,00 кв.м, № 6 площею 15,15 кв.м. Всі підсобні приміщення квартири знаходились у спільному користуванні. На теперішній час, після набуття права власності на 1/2 частку квартири [PERSON] , виник спір щодо порядку користування квартирою, який сторони не в змозі вирішити позасудовим шляхом. 03.12.2021 після отримання судом висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 336/337-21 від 28.10.2021 позивачкою [PERSON] уточнені позовні вимоги, відповідно до яких вона просить виділити їй в користування приміщення 2 (10 кв.м.) - кімната, приміщення 6 (15,15 кв.м.) - кімната, приміщення 7 (0,48 кв.м.) - кладова, приміщення 11 (0,32 кв.м.) - кладова, приміщення І (5,72 кв.м.), приміщення (0,64 кв.м.) - балкон; - виділити в користування відповідачу приміщення 3 (23,02 кв.м.) - кімната, приміщення 4 (0,69 кв.м.) - кладова, приміщення 5 (0,69 кв.м.) - кладова; залишити в спільному користуванні сторін приміщення 1 (18,76 кв.м.) - коридор, приміщення 8 (0,98 кв.м.) - туалет, приміщення 9 (2,49 кв.м.) - ванна, приміщення 10 (5,82 кв.м.) - кухня. 03.12.2021 відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому просив визначити будь-який з варіантів запропонований експертом у висновку судової будівельної-технічної та оціночно-будівельної експертизи з обов`язковою компенсацією позивачу або відповідачу суми в розмірі не менш ніж 45 000. Відзив обґрунтував тим, що висновком експерта № 336/337-21 від 28.10.2021 визначено два можливі варіанти встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] . Позивач обґрунтовує згоду лише на другий варіант встановлення порядку користування спірною квартирою Актом огляду та пенсійним посвідченням про інвалідність. Він, у свою чергу має доньку [PERSON] , яку він має намір та обов`язок забезпечити житлом, оскільки вона не має свого житла та у зв`язку з діями позивача він не має можливості виділити своїй доньці окреме житло. Після смерті матері сторін позивачка разом зі своїм чоловіком користуються всією площею спільної квартири. Будь-якого доступу до спільної квартири протягом майже 5 років він не мав. Його задовольняє перший варіант встановлення порядку користування спірною квартирою, але він не погоджується з компенсацією в сумі 29 873,50 гривні. Ухвалою від 16.10.2020 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомлення сторін. Ухвалою від 14.01.2021 задоволене клопотання представника позивачки адвоката Мухіної Л.С. про призначення судової експертизи, призначена у справі судова будівельно-технічна експертиза, яка була доручена експерту Запорізького регіонального судово-експертного бюро Лещенко Костянтину Ігоровичу, провадження у справі було зупинене. Ухвалою від 29.01.2021 було поновлене провадження у справі у зв`язку із смертю судового експерта Лещенка К.І. Ухвалою від 25.02.2021 у справі судова будівельно-технічна експертиза, яка була доручена експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі було зупинене. Ухвалою від 10.09.2021 поновлене провадження у справі для вирішення клопотання експерта. Ухвалою від 14.09.2021 задоволене клопотання експерта Пастухова В.О. про надання доступу до об`єкта дослідження, провадження у справі було зупинене. 09.11.2021 судом отриманий висновок експерта за результатами судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 336/337-21 від 28.10.2021. Ухвалою від 10.11.2021 відновлене провадження у справі. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Мухіна Л.С. позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримали. Представник позивачки також додала, що позивачка є інвалідом другої групи, а отже потребує ізольованого житлового приміщення. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Кириченко В.М. проти позову заперечили з обставин, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Аналогічні положення закріплені в статтях 319, 321 ЦК України. Крім цього, відповідно до статей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності . Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статей 379, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У статті 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд встановив, що сторони [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних частках - по 1/2 частці кожний, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 08.12.1999, інформаційною довідкою з ДРРП від 13.07.2020 № 216003498. Позивачка [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.10.2011. В спірній квартирі мають зареєстровані місця проживання позивачка [PERSON] , її чоловік [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується Довідками про реєстрацію місця проживання особи від 04.08.2020 № 04-28/4-7427, від 06.08.2020 № 04*28/4-7514, Відповіддю на запит Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 13.10.2020 № 01-71/15241. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] від 25.11.1999 спірна квартира має загальну площу 84,76 кв.м., житлову площу 48,17 кв.м. та складається з кімнати № 2 площею 10,00 кв.м., кімнати № 6 площею 15,15 кв.м., кімнати № 3 площею 23,02 кв.м., кухні площею 5,82 кв.м., ванної кімнати площею 2,42 кв.м., туалету площею 0,98 кв.м., коридору площею 18,76 кв.м., чотирьох комор площами 0,32, 0,69, 0,69, 0,48 кв.м., балкону площею 0,64 кв.м., веранди І площею 5,42 кв.м. Згідно з Випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 01.09.2021 та Пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 29.09.2021 позивачці [PERSON] на період з 01.09.2021 до 30.08.2022 встановлена друга група інвалідності. Відповідач [PERSON] має повнолітню доньку [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.07.2001. Висновком експерта за результатами судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 336/337-21 від 28.10.2021 визначені два тотожні варіанти встановлення порядку користування спірною квартирою, виділивши в користування одному із співвласників квартири приміщення 2 (10 кв.м.) - кімната, приміщення 6 (15,15 кв.м.) - кімната, приміщення 7 (0,48 кв.м.) - кладова, приміщення 11 (0,32 кв.м.) - кладова, приміщення І (5,72 кв.м.), приміщення (0,64 кв.м.) - балкон, а іншому - приміщення 3 (23,02 кв.м.) - кімната, приміщення 4 (0,69 кв.м.) - кладова, приміщення 5 (0,69 кв.м.) - кладова, залишивши в спільному користуванні співвласників приміщення 1 (18,76 кв.м.) - коридор, приміщення 8 (0,98 кв.м.) - туалет, приміщення 9 (2,49 кв.м.) - ванна, приміщення 10 (5,82 кв.м.) - кухня. При цьому відступ від ідеальних часток становитиме 10 відсотків на користь першого співвласника. Встановити порядок користування спірною квартирою відповідно до ідеальних часток співвласників не є можливим. Крім цього, експертом встановлено, що веранда І площею 5,72 кв.м. не може використовуватись в якості житлового приміщення. Суд виходить з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння (пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. У даному випадку судом встановлено, що сторони на законних підставах набули право спільної часткової власності на спірну квартири, але на теперішній час не досягли згоди щодо порядку користування спірною квартирою, про що свідчить те, що відповідач [PERSON] заперечує проти запропонованого позивачкою [PERSON] порядку користування спірною квартирою, що також свідчить про відсутність домовленості між ними про порядок користування майном. Також сторонами не оспорюється, що фактично квартирою користується позивачка, квартира є її постійним місцем проживання, позивач в спірній квартирі не проживає та доступу до неї не має. Вказані обставини відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню іншими належними засобами. Разом з тим, за змістом статті 317 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на здійснення права власності не впливають зареєстроване та фактичне місце проживання власника, а також наявність у особи на праві власності іншого житла. Такі обставини не змінюють змісту права власності щодо конкретного майна і не обмежують його. Отже, порушене право власності позивача підлягає судовому захисту в порядку, визначеному статтею 391 ЦК України, шляхом усунення перешкод в здійсненні права власності. Враховуючи відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності, неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право сторін на судовий захист, з метою усунення спорів та конфліктів між співвласниками, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартирою. При визначенні конкретного порядку користування суд виходить з того, що частки співвласників у спірній квартирі є рівними - по 1/2 частці. На ідеальну частку у праві спільної власності на спірну квартиру сторонам припадає по 42,38 кв.м. загальної площі та по 24,085 кв.м. житлової площі. Житлові кімнати, які б відповідали розміру ідеальних часток кожного співвласника, в квартирі відсутні. Разом з тим, суд вважає, що у випадку встановлення порядку спільного користування квартирою застосування критерію необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення із забезпеченням відповідності ідеальних часток реальним не є обов`язковим. Суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, і відхилення в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність в даному випадку є допустимим. Таке рішення суду не змінює розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Спірна квартира має три ізольовані житлові кімнати - кімнату 2 площею 10,00 кв.м. з балконом площею 0,64 кв.м., кімнату 3 площею 23,02 кв.м. з кладовими 4, 5 площами по 0,69 кв.м., кімнату 6 площею 15,15 кв.м. з кладовою 11 площею 0,32 кв.м. та верандою І площею 5,72 кв.м., які за своїми площами відходять від розміру ідеальних часток у праві власності кожного співвласника. При визначенні порядку користування спірною квартирою суд враховує вимоги статті 47 ЖК Української РСР, відповідно до якої норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Суд встановив, що норма житлової площі, яка припадає на сім`ю позивачки [PERSON] та її чоловіка [PERSON] має становити 27,3 кв.м., а на сім`ю відповідача [PERSON] - 13,65 кв.м. При цьому, площа житлових приміщень, які позивачка просить визначити у своє користування становить 25,15 кв.м. В користуванні відповідача залишається житлове приміщення площею 23,02 кв.м. Таким чином, відбудеться відхилення від ідеальних часток житлової площі співвласників у незначних обсягах. Інші нежитлові приміщення, які визначаються у користування сторонам, розташовані на території житлових кімнат та пов`язані з ними, а отже не можуть бути залишені у спільному користуванні. Суд дійшов висновку, що з урахуванням вище вказаних обставин, порядок користування спільним майном, визначений позивачкою [PERSON] , буде відповідати інтересам усіх співвласників, та не порушуватиме їх прав. При цьому, такий порядок користування не перешкоджає сторонам в подальшому вирішувати будь-які питання щодо здійснення права спільної часткової власності. Суд відхиляє аргумент представника позивачки адвоката Мухіної Л.С. про те, що оскільки позивачка є інвалідом другої групи, то вона потребує окремого житлового приміщення. Відповідно до статті 49 ЖК Української РСР понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів. Громадянам, що хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, розмір додаткової жилої площі може бути збільшено. Порядок і умови надання додаткової жилої площі та перелік категорій громадян, які мають право на її одержання, встановлюється законодавством Союзу РСР. Однак, позивачкою та її представником не подані докази того, що позивачка має потребу в окремому житловому приміщенні або додатковій площі через свою хворобу, зокрема рішення лікарсько-консультативної комісії тощо. Також, суд відхиляє аргумент відповідача [PERSON] про те, що він бажає забезпечити свою повнолітню доньку [PERSON] житлом, оскільки вказаний аргумент не стосується предмета доказування в цій справі. Крім цього, предмет спору не стосується позбавлення відповідача права власності на спірну квартиру. Також, відхиляється його аргумент про згоду з будь-яким варіантом користування з виплатою компенсації, оскільки виплата компенсації не є предметом спору. Суд не визнає належними доказами заяви (вимоги) про надання доступу до квартири відповідача [PERSON] , оскільки вказані заяви не містять доказів їх направлення позивачці [PERSON] , а також отримання (неотримання) цих заяв нею. Також не є належним доказом Акт огляду приміщення, який не містить інформації щодо предмета доказування в цій справі. Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволений суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені останньою витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 гривень, які підтверджуються квитанцією № 28434944 від 14.09.2020, а також витрати позивачки на проведення експертизи в сумі 6 589,82 гривень, які підтверджуються Актом № 336/337-21 здачі-приймання висновку експерта № 336/337-21 від 28.10.2021, відповідно до якого позивачкою здійснена попередня оплата проведення експертизи.

Outcome: approved