Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

29 вересня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 12.06.2019 державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастуховою Н.В. було видані свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті [PERSON] , а саме: на 51/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та ј частку земельної ділянки за цією ж адресою. 03.09.2019 рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області в цивільній справі 161/464/19 [PERSON] було усунуто від права на спадкування за законом після спадкодавця [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.02.2021 у цивільній справі №161/15621/20 визнано недійсним свідоцтво про право власності на спадщину Р № 4-520, видане 12 червня 2019 року Першою Луцькою державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] , [INFO] . Державним нотаріусом було повідомлено позивача, що видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину не вбачається за можливе, оскільки свідоцтво про право на спадщину на вищесказане майно вже було виданим 12.06.2019 року. Таким чином, внаслідок видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] , якого було усунуто від спадкування після смерті [PERSON] , її спадкові права є порушеними. Враховуючи наведене, просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину серії Р № 4-522, видане 12.06.2019 року Першою Луцькою державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] , [INFO] , скасувати державну реєстрацію прав [PERSON] на частку житлового будинку та земельної ділянки, а також стягнути з останнього на свою користь судові витрати по справі. Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача подав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності, заявлені вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили. Третя особа у заяві від 31.12.2021 просила здійснювати розгляд справи без її участі. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Як встановлено судом, 12.06.2019 держаним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастуховою Н.В. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, які зареєстроване в реєстрі за Р № 4-520 та Р №4-522 (спадкова справа № 122/2018), відповідно до яких спадкоємцями майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є його мати позивачка [PERSON] та син відповідач [PERSON] . Спадщина, на яку видані свідоцтва по 1/2 частці за кожним із спадкоємців, складається із 51/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , та із Ѕ частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0542 га, кадастровий номер 0710100000:31:014:0013 за адресою [ADDRESS] (а.с. 10-11). Як вбачається із інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 276843607 від 27.09.2021, на підставі вищевказаних свідоцтв про право на спадщину, 12.06.2019 за відповідачем [PERSON] було проведено державну реєстрацію його права власності на 51/200 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та на ј частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0542 га, кадастровий номер 0710100000:31:014:0013 за адресою [ADDRESS] (а.с. 18-19). Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.09.2019 у цивільній справі № 161/464/19 [PERSON] було усунуто від права на спадкування за законом після спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 12-14). Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.02.2021 у цивільній справі №161/15621/20 визнано недійсним свідоцтво про право власності на спадщину Р № 4-520, видане 12 червня 2019 року Першою Луцькою державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с. 20-21). Вказані судові рішення набрали законної сили, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України мають преюдиційне значення при розгляді даної справи. У листі Першої Луцької державної нотаріальної контори № 843/02-14 від 11.05.2021 позивачці роз`яснено, що видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину, зокрема на частку земельної ділянки нотаріальна контора не вбачає за можливе, оскільки свідоцтво про право на спадщину на частку зазначеного майно вже було видане 12.06.2019 року (а.с. 22). Також, у листі державний нотаріус зауважив, що у відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано\~статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до\~статті 1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 414/811/17 зробив висновок, що у\~статті 1301 ЦК України,\~як підставу\~визнання свідоцтва\~недійсним,\~прямо вказано\~лише відсутність\~права спадкування\~в особи,\~на ім`я\~якої було\~видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю па момент відкриття спадщини тощо. Із наведеного вбачається, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним якщо особа була усунена від спадкування. Таким чином, внаслідок видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] є порушеними спадкові права позивачки в частині неможливості проведення державної реєстрації права власності на спадкове майно, від права на успадкування якого був усунутий [PERSON] , а тому видане на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню судом недійсним. За наведених обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації прав [PERSON] на частки нерухоме майно, суд вказує таке. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.\~У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення\~чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону,\~а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За змістом наведеної норми у чинній редакції на відміну від положень статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі № 569/15704/18. Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Наразі, власник майна фактично позбавлений свого права власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом скасування державної реєстрації прав [PERSON] на частку будинку та земельної ділянки. Відповідно до\~ч.\~1\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. З вищевикладеного слідує, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 908,00 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору. На підставі викладеного,\~\~

Outcome: approved