Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

17 березня 2021 року [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. Обґрунтовуючи позов, з урахуванням уточнень, позивач зазначила, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . З березня 2019 року і до часу звернення до суду із даним позовом позивач мешкає разом з дитиною, окремо від відповідача. Відповідач не заперечує проти проживання дитини разом з позивачем, однак відмовився у добровільному порядку оформити це документально. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з даним позовом в якому остання просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] , та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року дану цивільну справу за позовом [PERSON] передано на розгляд до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивачем було усунуто недоліки, зазначені в ухвалі судді від 02.06.2021 року та ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито в порядку загального позовного провадження. 17 грудня 2021 року суду надано висновок Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, № 105/01-2225/В-140 від 09.12.2021 року про визначення місяця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи без її участі та задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Представники третіх осіб - орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явились, , про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи до суд не надходило. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 вересня 2017 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис про народження № 1749 від 29.09.2017 року. Факт проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема й, актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 31.08.2021 року, затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві Державної адміністрації. Також даний факт в ході розгляду справи відповідачем і третіми особами не оспорювався. Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає письмовий висновок щодо розв`язання спору. Відповідно до висновку № 105/01-2225/В-140 від 09.12.2021 року Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України Про охорону дитинства , кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст. ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Враховуючи висновок органу опіки та піклування, вік малолітньої дитини, яка на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно суд вважає, що на даний час проживання дитини з матір`ю, яка фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved