Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів стягнення аліментів, в якій зазначає, що відповідач не сплачує аліменти за рішенням суду, тому виникла заборгованість, на яку нараховано пеню за період прострочення в розмірі 35 500 грн. 00 коп., вказану суми позивачка просить стягнути на її користь з відповідача. Судові витрати просила покласти на відповідача. 23.09.2021 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання. 10.12.2021 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Позивачка та представник позивачки в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність за наявними у ній письмовими доказами. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти внесення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про поважність неявки суду не повідомив, хоч про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав. У свою чергу відповідач відзив на позовну заяву у строк, встановлений ухвалою про відкриття провадження, до суду не подав, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей, синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття, а відповідно до п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька та (або) в твердій грошовій сумі. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 вересня 2020 року у цивільній справі № 372/1846/20, яке набрало законної сили 09.10.2020 року, було частково задоволено позовні вимоги позивачки, суд вирішив стягувати з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, щомісячно починаючи з 12.06.2020 року. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На даний час діти проживають з позивачкою, перебувають на її утриманні і визначеного судом у 2020 році розміру аліментів для забезпечення повноцінних потреб дітей та їх гармонійного розвитку у повній мірі не вистачає. До того ж, з моменту винесення рішення судом і до цього часу відповідач згадане рішення суду в частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей виконує не завжди та не в повному обсязі, кошти на їх утримання сплачує не своєчасно та в розмірі, який визначає на власний розсуд, що має наслідком виникнення заборгованості зі сплати аліментів. Таким чином, відсутність постійної належної матеріальної допомоги від відповідача по справі позбавляє позивачку можливості забезпечити оптимальні умови проживання, виховання та додаткового розвитку здібностей неповнолітніх дітей. Переконаний, що кожен батько повинен надавати належну матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення нею повноліття, а кожен громадянин до того ж повинен виконувати судові рішення, тому позивачка з метою стимулювання відповідача до своєчасного виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей змушена звернутися до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання спільних з відповідачем дітей. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому обов`язок утримувати дитину є однаковим, як у матері так і в батька, стаття 196 Сімейного кодексу України передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів. Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Проте, відповідач періодично ухиляється від сплати аліментів, при цьому уникає кримінальної чи будь-якої іншої відповідальності за ухилення від сплати аліментів, а право дітей на отримання аліментів від батька жодним чином не захищається. Позивачці відомо, що на сьогодні відповідач має постійний заробіток і він має можливість і повинен повністю сплатити заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, проте цього не робить, адже діти перебувають на утриманні матері і при нинішніх цінах на елементарні продукти харчування, одяг, медикаменти інші речі першої необхідності, забезпечувати усі потреби неповнолітньої доньки їй самій досить важко. Відповідачеві достеменно відомо, що менший син [PERSON] має значні проблеми зі здоров`ям, а саме: дискинезія жовчовивідних шляхів, реактивний панкреотит, респіраторний алергоз, плосковальчусні стопи, агенезія нирки зліва, що підтверджується випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. Станом на 07 червня 2020 року у Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів на користь позивачки на утримання спільних дітей у розмірі 39 699 гривень 94 копійки, що підтверджується відповідним розрахунком старшого державного виконавця Мариниченка М.П. Тож згідно даного розрахунку здійснено нарахування пені за весь період заборгованості боржника. Однак, відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Тож, очевидно, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дітей, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дітей, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як то передбачено у ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис законодавства підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 Сімейного кодексу України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. 03 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 333/6020/16-ц уточнила сформовану раніше позицію щодо порядку обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів, визначивши, що розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Таким чином сума неустойки розраховується наступним чином: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу до дня, який передує дню сплати заборгованості. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе додатково стягнути з відповідача на користь позивачки неустойку (пеню) за несплату ним аліментів на утримання дітей, сума якої згідно з розрахунком позивача становить 35 500,00 гривень, що і складає ціну позову. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача повністю.

Outcome: approved