Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся у суду із позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дітей [PERSON] та [PERSON] , який мотивував тим, що він перебував з відповідачкою у цивільному шлюбі. Під час відносин у сторін народились діти, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Особисте життя у них не склалось, тому було прийнято рішення припинити відносини. Позивач та відповідач проживають окремо один від одного. Діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матір`ю. Наприкінці 2020 року позивачу стало відомо про те, що група крові дітей [PERSON] та [PERSON] не співпадає із його крупою крові та групою крові матері, у зв`язку з чим, у позивача виникли сумніви щодо біологічного батьківства дітей. Зокрема діти не схожі на позивача. На підставі наведеного позивач просив, у разі встановлення, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не є його синами, виключити відомості про нього, [PERSON] , як батька дітей [PERSON] , [INFO] , із актового запису №30 про його народження та [PERSON] , [INFO] , із актового запису №31. Позивач та відповідач надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вільняського районного управління юстиції Запорізької області 13.03.2007 року, актовий запис №30 та копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вільняського районного управління юстиції Запорізької області 13.03.2007 року, актовий запис №31, у відомостях про батька зазначено [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини, відповідно до ст.ст. 122, 124, 126 та 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового про народження дитини. Відповідно до цієї ж постанови, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд ухвалює рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про батьківство мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, що оцінюється судом в сукупності з іншими доказами у справі. За клопотанням позивача було призначено молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. З експертного висновку №СЕ-19/108-21/12646-БД від 26.11.2021 Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, слідує, що [PERSON] , може бути біологічним батьком дітей [PERSON] та [PERSON] з ймовірністю 99,9999% . Таким чином вказане свідчить про те, що біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] , практично підтверджено. При цьому Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, доводи позивача спростовано висновком експерта, інших обставин на підтвердження позовних вимог позивачем не наведено. Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що необхідною умовою задоволення вказаних позовних вимог, є відсутність підтвердження походження дитини від батька, тобто відсутність між ними кровного споріднення. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки батьківство [PERSON] щодо [PERSON] та [PERSON] підтверджено належними та допустимими доказами. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно залишити за ним. На підставі наведеного та на ст.ст. 122, 136, 134 СК України,

Outcome: dismissed