Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її донька [PERSON] , якій за життя належала частка в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з постановою приватного нотаріуса від 17.10.2019 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вбачається, що позивач пропустила строк на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті доньки. Позивач вважає, що пропустила строк на звернення до нотаріальної контори з поважної причини, оскільки 12.11.2010 [PERSON] була вбита своїм співмешканцем, якого було засуджено вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Вказані події негативно відобразились на її родині і позивачу було не до прийняття спадщини. Крім того, внаслідок ушкодження здоров`я батька, вона витрачала свій час та сили на догляд за ним. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить визначити їй додатковий строк в три місяці після набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Представник позивача - адвокат Верхуша Я.О. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала щодо задоволення позову за умови наявності всіх необхідних документів та доведення обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, зокрема книгою шостою «Спадкове право». Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла донька позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №1330 (а.с. 6). Після смерті доньки відкрилась спадщина у вигляді частки в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло (а.с. 9). У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до Першої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулась як донька померлої. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №130/2019 (а.с. 42-47) приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лігута Л.В. повідомила [PERSON] , що не може видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті доньки [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що вона пропустила встановлений законом 6-ти місячний термін прийняття спадщини. Між тим, із заявою про прийняття спадщини [PERSON] звернулась 14.09.2019, тобто майже через дев`ять років після смерті доньки. Таким чином вбачається, що позивач пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з чим змушена звернутись до суду. Відповідно до ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Статтею 1262 ЦК України передбачено, що в другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України встановлено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Так, у абзаці 6 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про практику у справах про спадкування» роз`яснено, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин. Позивач, обґрунтовуючи поважність пропуску строку для прийняття спадщини після смерті доньки, зазначає те, що вона важко переживала її вбивство, а також вона не могла звернутися до нотаріальної контори з цього питання, оскільки доглядала за хворим батьком. Разом з цим, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 16.03.2020 було отримано лист від комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня №3» Криворізької міської ради, згідно з яким убачається, що батько позивача [PERSON] , що помер [INFO] , за життя був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS] , у період з 01.01.2016 по 06.08.2019 за медичною допомогою до приймального відділення та лікарів консультативно-діагностичного центру КНП «Криворізька МЛ №3» КМР не звертався, медична документація не заводилась. Інформацію за період з 01.01.2011 по 31.12.2015 надати не має можливості, у зв`язку з закінченням терміну зберігання журналів реєстрації звернень хворих. Таким чином, встановлено судом, що позивач та його представник не надали належних та допустимих доказів того, що з 12.11.2010 у [PERSON] не було об`єктивної змоги звернутися до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини і це пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконала свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилалась як на підставу своїх вимог. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, оскільки, в такому вигляді, вони не ґрунтуються на передбачених нормах цивільного законодавства України, разом з цим, позивачем та його представником не надано суду доказів, які суд міг би покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, а тому позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed