Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, в обґрунтування позову вказавши таке. Позивач у період з листопада 2017 року по квітень 2021 року відпустив теплову енергію на суму 17 244,84 гривні, на підставі укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 202518 від 01.12.2012 у нежитлове приміщення № 28, розташоване за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із неналежним виконанням умов договору, за відповідачем утворилася заборгованість, яка з урахуванням сплачених сум, становить 12 904,96 гривні, яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Крім того, посилаючись на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору, позивач просить з стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 158,97 гривень, суму інфляційних витрат у розмірі 107,10 гривень, та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 гривень. Ухвалою суду від 12.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. На підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належало нежитлове приміщення №28, розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.03.2002, Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серія САА № 096732 від 24.02.2004, Витягом про реєстрацією права власності на нерухоме майно №2964848 від 02.03.2004, та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9, 12, 16, 17-22). Відповідно до Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 31.10.2012, [PERSON] помер [INFO] , про що у книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 407 (а.с. 10). 05.11.2012 приватним нотаріусом Тарасовою О.В. було внесено до Спадкового реєстру запис №53660813 про реєстрацію спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 11). Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія АА №460698, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем( а.с. 8). 01.12.2012 між Концерном «Міські теплові мережі» та ФОП « [PERSON] » було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №202518 у нежитлове приміщення № 28, розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29-35). Згідно з пунктом 1.1 Договору, виконавець зобов`язався відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами в терміни та порядку, встановленими цим договором. Згідно з додатком №1 до Договору „Теплопостачальна організація" відпускає Споживачу теплову енергію в гарячій воді в обсягах Q рік = 6,14 Гкал з додержанням визначених договором умов. Згідно з Додатком № 4 до Договору, тариф за послуги за Гкал за спожиту теплову енергію становить - 925,32 (з ПДВ) гривень. Згідно з п.5.1 Договору, облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом. Згідно з п.6.2 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Відповідно до п.п. 6.3, 6.4 Договору, підставою для розрахунків Споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати ні розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. На підставі укладеного договору позивач у період з листопада 2017 року по квітень 2021 року відпустив відповідачу теплову енергію на суму 17 244,84 гривні, що підтверджується актами приймання-передачі та розрахунками наявними в матеріалах справи. Заборгованість Відповідача перед Теплопостачальною організацією по оплаті за відпущену теплову енергію, з урахуванням сплачених сум, становить 12 904,96 гривні, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем (а.с. 36), та на час розгляду справи залишається не погашеною, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків (а.с. 41). Розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості відповідачем не спростовано, заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини не надано, та не надано даних щодо погашення заборгованості. Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові. Статтею 1 Закону України „Про теплопостачання" визначено, що виробництво теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору. Відповідно до ст. 19 Закону України „Про теплопостачання", діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Теплогенеруючі організації, які використовують різні технології виробництва теплової енергії, мають рівні права доступу на ринок теплової енергії. Споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. У разі якщо така організація не є теплотранспортуючою, то теплотранспортуюча організація не має права відмовити теплогенеруючій організації у транспортуванні теплової енергії, якщо це дозволяють технічні можливості системи. Теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, якій прострочив виконанню грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуваннях встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від прострочена суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 7.2.10. Договору, за порушення Споживачем строків оплати за теплову енергію, встановлених у пункті 6.4 цього Договору, останній сплачує Теплопостачальній організації штраф у розмірі 20% від суми заборгованості за спожиту теплову енергію. Оплата штрафу не звільняє Споживача від виконання своїх обов`язків. Згідно з розрахунком, наданим позивачем сума інфляційний втрат за спірний період складає 107,10 гривень, а 3% річних від простроченої суми складають 158,97 гривень (а.с. 44-45), що не спростовано відповідачем. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості по отриманим послугам, які було надано позивачем у вищезазначене нежитлове приміщення, відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача основну суму боргу у розмірі 12 904,96 гривень, інфляційні витрати у розмірі 107,10 гривень та 3% річних від простроченої суми у розмірі 158,97 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 270 гривень, які підтверджені платіжним дорученням № 9172 від 22.06.2021 року (а.с. 2).

Outcome: approved