Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, оскільки відповідач у поза судовому порядку відмовляється у наданні нотаріально посвідченого дозволу без відповідних підстав. Просила суд: 1.Надати дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] , [INFO] у період з 01.06.2022 р по 31.07.2022 р. до м. Кітен, Республіка Болгарія для участі у Міжнародному фестивалі-конкурсі «Favorite Happy Children», який проходитиме з 26.06.2022 р. по 03.07.2022 р. без згоди батька [PERSON] [INFO] . 2.Надати дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] [INFO] у період з 01.03.2022 р. до 31.03.2022 р. до м. Шарм-ель-Шейх, Єгипет для участі для відпочинку з метою оздоровлення без згоди батька [PERSON] [INFO] . 3.Провести розподіл судових витрат В судове засідання позивач не з`явилась надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечуючи проти задоволенні позовних вимог. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частинами 8 та 9 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвитої виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовно соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створені умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що з 11.11.2005р. позивач, [PERSON] (попереднє прізвище - [PERSON] ) та відповідач [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12.02.2019 р. (справа № 545/9/19). Від вказаного шлюбу народилась спільна дитина, [PERSON] , [INFO] . Після розлучення дитина проживає з матір`ю. Із позову вбачається, що батько [PERSON] приймає участь у житті дитини лише шляхом сплати аліментів у розмірі 1500 грн., що були призначені на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29.05.2019 р. у справі № 545/598/19. Також встановлено, що малолітня, [PERSON] навчалася у Полтавській дитячій музичній школі № 3 ім. Б.Гмирі на вокально-хоровому відділі за період з 01.09.2020 р. по 31.08.2021 р. та під час навчання в музичній школі [PERSON] проявила себе як талановита учениця, неодноразово приймала участь у шкільних концертах та конкурсах на територіальному рівні м. Полтави організованих місцевою владою, нагороджувалася дипломами. Запрошувалась на участь та готувалася до участі у міжнародному конкурсі в Болгарії «Favorite Fest Vocal», який проводився 29.06.2021 р. Судом також встановлено, що позивач не заперечувала проти участі доньки у конкурсі, що проводився в Болгарії «Favorite Fest Vocal», - 29.06.2021р. та надала нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, однак, поїхати на конкурс малолітня, [PERSON] не змогла у зв`язку з тим що, батьком, [PERSON] не надано дозвіл на виїзд дитини за кордон, внаслідок чого дитина була дуже засмучена, тривалий час перебувала у стані депресії. Відповідно до телефонної переписки відповідача з позивачем та Актом про відмову у прийнятті листа, судом встановлено факт незгода батька з поїздкою дитини для участі у конкурсі за кордон. Отже судом встановлено, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо гідного виховання доньки. Адже надати дитині можливість прийняти участь у конкурсі такого масштабу є беззаперечним свідченням отримання дитиною кращих вокальних навичок, нового досвіду та буде корисно для загального розвитку. Таким чином суд вважає встановленим факт того, що не усвідомлення батьком, через свої принципи та погляди, також поставивши свої особисті інтереси понад інтереси та потреби дитини, важливості цієї поїздки для власної доньки свідчить про неналежне виконання своїх обов`язків, що суперечить інтересам дитини. Таку відмову відповідач, суд вважає як зловживанням відповідачем правами, як батька відносно своєї доньки, що як наслідок приводить до порушує права неповнолітньої особи. Також судом встановлено, що восени 2021 року , [PERSON] вдруге отримала запрошення до участі у міжнародному фестивалі-конкурсі «Favorite Flappy Children», який проходитиме з 26.06.2022 р. по 03.07.2022 р. в м.Кітен, Болгарія. [PERSON] виявила бажання приймати участь і вказаному конкурсі, та позивач як мати дитини має намір надати їй таку можливість. Для забезпечення всестороннього розвитку доньки та з метою реалізації нею своїх права на фізичний, розумовий, духовний, соціальний розвиток вважаю, що існує потреба забезпечити можливість виїхати [PERSON] за закордон для участі у міжнародному фестивалі-конкурсі «Favorite Happy Children», який проходитиме з 26.06.2022 р. по 03.07.2022 р. в м.Кітен, Болгарія. Однак, добровільно, в позасудовому порядку, вирішити питання про надання дозволу на виїзд [PERSON] за кордон від її батька не вбачається можливим. Крім цього, встановлено, що задля забезпечення дитині відпочинку на морі та з метою оздоровити дитину, позивач придбала туристичну послугу на відпочинок у Єгипті, Шарм-ель-ЬВейх у період з 13.03.2022 р. по 19.03.2022 р. Вартість такої послуги на родину позивача чисельністю з 4-х чоловік складає 41 410.66 грн. У Договорі на туристичне обслуговування зазначено, термін на який [PERSON] відбуває до іншої країни, місце проживання. З вказаного договору є зрозумілою мета такої поїздки. Умовами Договору передбачена можливість зміни дати поїздки ( виходячи з карантинних обмежень ) в межах одного місяця. Отже суд вважає, що така поїздка необхідна для оздоровлення, відпочинку, розвитку та покращення фізичного і морального стану малолітньої дитини. Дитина здорова, доказів які б створювали перешкоди для виїзду дитини закордон до суду не надано, крім згоди батька дочки на її виїзд. Так як Відповідач не забезпечує потреби дитини у відпочинку та оздоровленні, а сама Позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною і не працює з поважних причин, оплату туристичних послу провів вітчим, [PERSON] . Згідновідно до положень статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ч. 2 ст. 155 СК України передбачає, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має грунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 1 статті 3 Конвенції про права дитини «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.» У відповідності до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або супроводі осіб, уповноважених ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 року, постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Стаття 1 вказаного ЗУ визначає, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається. Порядок в`їзду до іноземної держави регулюється законодавством відповідної держави. Громадянин України ні за яких підстав не може бути обмежений у праві на в`їзд в Україну. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, однак «Правилами перетинання державного кордону громадянами України» затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 встановлено певний порядок перетинання кордону такими особами. Так, відповідно до приписів пункту 3 цих Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, між іншим, за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Окрім того, виїзд [PERSON] за кордон не пов`язаний із виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України, та визначено конкретними часовими проміжками. Перебування дитини за кордоном визначений час, обумовлений часовими межами проведення конкурсу та перебування на відпочинку біля моря, повністю відповідає інтересам дитини та ніяким чином не буде обмежене або порушене право обох батьків на піклування, спілкування чи виховання доньки. Верховний Суд України, у правовому висновку від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17 констатував, що найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Враховуючи вище викладене, дослідивши надані по справі належні та допустимі докази у тому числі не залишаючи поза увагою позицію відповідача про визнання позовних вимог, суд вважає, що відсутність згоди батька - [PERSON] на виїзд дитини, [PERSON] за кордон на відпочинок в супроводі матері та для участі у міжнародному фестивалі-конкурсі «Favorite Flappy Children», який проходитиме з 26.06.2022 р. по 03.07.2022 р. в м.Кітен, Болгарія, шкодить інтересам малолітньої дитини та не сприятиме її всебічному та гармонійному розвитку, тому позов [PERSON] до [PERSON] , про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, - підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved