Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

10.01.2022 року позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О., реєстровий номер 17822 від 16.07.2021 року, про стягнення з позивача заборгованості в сумі 21046,00 грн за кредитним договором №ID2877583 від 27.09.2020 року на користь відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вимоги, за якими вчинено виконавчий напис, не є безспірними. Крім цього, порушено порядок вчинено нотаріальних дій. Ухвалою суду від 12.01.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору (а.с.21-22). Відповідач не скористався правом надання відзиву. Третя особа не скористалася правом надання пояснень. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.46). Відповідач в судове засідання представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особи, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилась. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Між позивачем та ТОВ «ІНСТАФІНАНС» укладено кредитний договір №ID2877583 від 27.09.2020 року (а.с.38-42). 16.07.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., реєстровий номер 17822 вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача та користь відповідача кредитної заборгованості в сумі 21046,00 грн за вищевказаним кредитним договором (а.с.34). За виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О відкрито виконавче провадження (а.с. 36). Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яке затверджено постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 року (надалі - Перелік), одним з таких документів є кредитний договір, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Вказаний п. 2 Переліку внесено (доповнено) згідно Постанови КМУ №662 від 26.11.2014 року. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 вищевказану постанову визнано незаконною та нечинною (http://reyestr.court.gov.ua/Review/65037659). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року вищевказана постанова залишена без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено у перегляді даної ухвали. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Таким чином, на думку суду, виконавчий напис вчинено всупереч приписам ст. 87 Закону України «Про нотаріат», а тому позовна вимога щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повинна бути задоволена в повному обсязі. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка, зокрема, наведена в у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04, рішення від 10/02/2010 року, п.58) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення…Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень…. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. У зв`язку із відсутністю взагалі підстав для вчинення виконавчого напису, суд не надає оцінку іншим, другорядним аргументам позивача, зокрема, щодо безспірності (спірності) вимог. Судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст.141 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 6242,50 грн., що підтверджуються: квитанцією, договором про надання правової допомоги, розрахунком суми гонорару за договором про надання правової допомоги та актом наданих послуг (а.с.33, 40-45). На думку суду, вказаний розмір витрат є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved