Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір. Позичальнику були надані грошові кошти, встановлений термін їх повернення. З метою забезпечення виконання умов договору між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати по зобов`язаннях [PERSON] , що випливають з кредитного договору. Однак відповідачі не виконували покладені на них зобов`язання, не повертають отримані грошові кошти у визначений договором строк. Через це утворилася заборгованість. 27 січня 2010 року Рівненським районним судом Рівненської області у справі № 2-817 за позовом ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості було ухвалено рішення, яким позов задоволено: стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за кредитним договором № 07-319-КФ-2006 від 27.12.2006 р. в сумі 114 718 (сто чотирнадцять тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 78 копійок, вирішено питання щодо відшкодування судових витрат. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідачів, та з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Тому представник позивача звернувся до суду, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачів наявну заборгованість у вигляді інфляційних витрат і трьох процентів річних; та стягнути судові витрати. Представник позивача не з`явився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Відзив на позов до суду не подав. Судом враховується практика ЄСПЛ, зокрема позиція, викладена у справі "Пономарьов проти України", в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідачка [PERSON] не з`явилась в судове засідання. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без її часті. Позов не визнає. Відзив на позов до суду не подала. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що у позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 27 грудня 2006 р. між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (повним правонаступником якого відповідно до витягу із статуту Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в редакції, затвердженій Загальними зборами акціонерів ВАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» протокол № 2-2009 від 22 червня 2009 року, є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», правонаступником якого, в подальшому, відповідно до витягу із статуту Акціонерного товариства «Універсал Банк» в редакції, затвердженій протоколом №2-2018 від 31 жовтня 2018 року, є Акціонерне товариство «Універсал Банк») та [PERSON] (Відповідач) був укладений Кредитний договір № 07-319-КФ- 2006, за умовами якого Відповідач отримав кредит в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) дол. США. Згідно п. 6.1.1 Кредитного договору Позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені даним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно даного Договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору № 07-319-КФ-2006 від 27.12.2006 р. між позивачем та [PERSON] (Відповідач 2) був укладений Договір поруки від 27.12.2006 р. за умовами якого поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати по зобов`язаннях [PERSON] , що випливають з Кредитного Договору № 07-319-КФ-2006 від 27.12.2006 p., укладеного між Кредитором та Боржником у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним Договором. 27 січня 2010 року Рівненським районним судом Рівненської області у справі № 2-817 за позовом ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості було ухвалено рішення, яким позов задоволено: стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за кредитним договором № 07-319-КФ-2006 від 27.12.2006 р. в сумі 114 718 (сто чотирнадцять тисяч сімсот вісімнадцять) гривень, 78 копійок, вирішено питання щодо відшкодування судових витрат. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт укладання між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] Кредитного договору № 07- 319-КФ-2006 від 27.12.2006 р., факт укладення між Кредитором та [PERSON] Договору поруки від 27.12.2006 р., факт отримання кредитних коштів та факт порушення умов кредитного договору встановлено судовим рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27.01.2010 р. по справі № 2-817, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 р. по справі № 758/1303/15-ц надано висновки про правильне застосування норм права, де вказано, що «Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідачів, та з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. по і справі № 127/15672/16-ц вказано наступне: «Правовий аналіз положень статей 526,599.611.625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18)». У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 р. по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат. а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Оскільки відповідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27.01.2010 р. по справі № 2-817 до стягнення підлягає сума боргу саме в національній валюті України (гривні) за період часу, протягом якого відповідачами вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідачів застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат. Відповідно до розрахунку від 15.09.2021 р. інфляційні втрати АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 01.09.2018 р. по 31.08.2021 р. становлять 12 483,18 грн., три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань (визначених рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27.01.2010 р. по справі № 2-817) за період з 01.09.2018 р. по 31.08.2021 р. становлять 5 146,95 грн. Всього: 12 483,18 грн. + 5 146,95 грн. = 17 630,13 грн. Розрахунок суми заборгованості 3 % річних додається. Відповідачка не навела суду мотивів, виходячи з яких вона не визнає позов. Приймаючи рішення про задоволення позову про солідарне стягнення грошових коштів (інфляційні втрати та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України) суд виходив з наступного. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, про що вже зазначалося. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, чого не було зроблено зі сторони відповідачів. Через несвоєчасне виконання зобов`язань відповідачами у позивача виникло право на звернення до суду з зазначеним позовом. Договір поруки не припинений, не визнаний судом недійним. Відповідно до положень ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, наявні підстави для солідарного стягнення з відповідачів, як позичальника та поручителя, інфляційних втрат та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27.01.2010 р. щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 07-319-КФ- 2006 від 26.12.2006 року, за період з 01.09.2018 р. по 31.08.2021 р. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved