Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі рішення виконкому № 92 від 19.04.2000 року, 06.07.2000 року на її сім`ю із шести чоловік був виданий ордер № 96 на заняття житлового приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS] , де вона весь час є основним квартиронаймачем. Її доньки - [PERSON] , [PERSON] та онука [PERSON] , 2005 року народження, з 2011 року постійно мешкають за іншою адресою та не проживають більше 10 років у їх сімейній квартирі без поважних причин, проте продовжують бути зареєстрованими по б-р [ADDRESS] та добровільно відмовляються знятися з реєстрації за вказаною адресою. З часу добровільного залишення відповідачами сімейного помешкання по [ADDRESS] , їх особистих речей в квартирі не має, квартирою вони не цікавляться, постійно проживають за іншою адресою та мабуть мають своє інше житло. Точна адреса проживання відповідачів їй невідома. Таким чином, останні 10 (десять) років відповідачі не пов`язані з нею спільним побутом, не мають з нею спільного бюджету, не є членами її сім`ї в розумінні житлового кодексу, добровільно залишили родове житлове приміщення та особистих речей в її квартирі не мають. Перешкод в користуванні жилим приміщенням вона відповідачам ніколи не чинила. Факт реєстрації відповідачів порушує її право на вільне розпорядження і користування житловим приміщенням та вона позбавлена можливості оформити субсидію на спірну квартиру. На момент пред`явлення позову минуло більше 10 (десяти) років, відповідачі постійно не проживають за адресою своєї реєстрації, не цікавляться цим житловим приміщенням, мешкаючи окремою сім`єю за іншою не відомою їй адресою. Інших домовленостей між відповідачами і нею щодо порядку проживання і користування сімейною квартирою ніколи не відбувалось. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.41). 08 лютого 2022 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача [PERSON] - адвокат Юрочкін Ю.В. в судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати цивільну справу за його відсутністю та за відсутністю позивача. Позов підтримують у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за їх відсутності не скористалися та не повідомили суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подали. Представник третьої особи - Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явилася, письмово просила суд провести розгляд справи за відсутності представника відділу та винести рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явилася, письмово просила суд провести розгляд справи за відсутності їх представника. Надали висновок, згідно якого Служба у справах дітей КМР вважає доцільним визнання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд, враховуючи думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому № 92 від 19.04.2000 року, 06.07.2000 року на її сім`ю із шести чоловік був виданий ордер № 96 на заняття житлового приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS] , де основним квартиронаймачем є [PERSON] (а.с.11). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є доньками [PERSON] (а.с.14-17). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та відповідно онукою [PERSON] (а.с.18). Відповідно довідки про склад сім`ї №001140452 від 19.10.2021 року виданої ТОВ « Абонент ХХІ» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.12). Згідно акту про не проживання № 506 виданого КП КМР «Добробут» від 06.10.2021 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не мешкають в квартирі [ADDRESS] з 2011 року по теперішній час, про що підтверджують сусіди (а.с.13). Відповідно довідки ВП №1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області № 44.1/26-8508 від 19.10.2021 року, згідно бази даних ІТС ІП НП Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , із заявами та повідомленнями до ВП №1 Кам`янського РУП з приводу перешкоджання у мешканні у житловому приміщенні (квартирі), розташованому за адресою: [ADDRESS] , протягом 2016-2021 р.р. не зверталися, до кримінальної відповідальності не притягуються та не перебувають у розшуку (а.с.23). Згідно копії паспорта № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Згідно довідки-підтвердження № 298 від 18.12.2014 року, виданої ДБЗУ м. Москви «Школа №1400», [PERSON] , [INFO] , навчається в 3А класі (а.с.21). Згідно довідки-підтвердження № 275 від 14.10.2021 року, виданої ДБЗУ м. Москви «Школа №1400», [PERSON] , [INFO] , навчається в 11 класі у 2021-2022 учбовому році за денною формою навчання. Передбачуваний термін закінчення навчання, з урахуванням канікулярного періоду та видачі атестатів - 31.08.2023 р. (а.с.20). Позивач [PERSON] самостійно несла витрати по утриманню квартири [ADDRESS] , саме вона зі свого рахунку щомісячно перераховувала кошти на оплату комунальних послуг, що підтверджується квитанціями та виписками з банку (а.с.24-34). Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Згідно зі ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною 1 статті 106 ЖК УРСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 №6-60цс-12 у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартиру може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом ст. 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Згідно зі ст. 107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Окрім вище зазначеного, суд звертає увагу, що згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги мають бути задоволені повністю. Враховуючи відсутність висловленого позивачем бажання стягнути з відповідачів судовий збір у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, суд відносить його на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved