Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просить, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати договір поруки №6/5/09/2007/840-П20 від 28 вересня 2007 року, між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) таким, що неукладений. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02 квітня 2020 року Чугуївським міським судом Харківської області ухвалено заочне рішення по справі №636/151-13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] та до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Зазначеним рішенням суду стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] :, [PERSON] , [INFO] зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] : та з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (МФО 380764, ОКПО 20025456) заборгованість за кредитними договорами №6/5/09/2007/840-К18 від 28.09.2007 р. та №6/5/09/2007/840-К44 від 23.11.2007 р. в розмірі 439294,08 грн., з яких 10797,99 дол. США, що дорівнює 86308,33 грн., та 9387,79 дол. США, що дорівнює 75036,61 грн. - заборгованість по кредитам:15400,11 дол. США, що дорівнює 123093,08 грн. та 13008,07 грн. дол. США, що дорівнює 103973,50 грн., - заборгованість по відсоткам: 3473,85 дол. США, що дорівнює 27766,48 грн. та 2892,04 дол. США, що дорівнює 23116,08 грн. - заборгованість по пені, а також стягнуто в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (МФО 380764, ОКПО 20025456) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3219,00 грн. З матеріалів зазначеної справи позивачу стало відомо про існування договору поруки №6/5/09/2007/840-П20 від 28 вересня 2007 року про її поручительство перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитного договору №6/5/09/2007/840-К-18 від 28 вересня 2007 року. Зазначила що не підписувала договір поруки №6/5/09/2007/840-П20 від 28 вересня 2007 року і жодних зобов`язань за його умовами я на себе не брала. Про його існування їй стало відомо з матеріалів справи №636/151-13-ц. Хто підписав даний договір та де Відповідачі взяли копії її документів їй не відомо. Ухвалою від 11 червня 2020 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. В підготовче засідання від позивача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, обґрунтовуючи його тим, що вона не підписувала договір поруки №6/5/09/2007/840-1120 від 28.09.2007 року та жодних зобов`язань за його умовами на себе не брала. Ухвалою від 29 вересня 2020 року клопотання позивача задоволено, призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання: Чи виконаний підпис у договорі поруки № 6/5/09/2007/840-1120 від 28.09.2007 року саме [PERSON] , [INFO] , або іншою особою? Проведення експертизи доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України. Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» надати суду оригінал договору поруки № 6/5/09/2007/840-1120 від 28.09.2007 року. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 05.03.2021 року до суду з ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса» надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, у зв`язку із ненаданням ПАТ «Комерційний банк «Надра» оригіналу договору поруки №6/5/09/2007/840-1120 від 28.09.2007 року та справу повернуто до суду. Ухвалою від 05 березня 2021 року поновлено провадження у справі. В підготовчому засіданні 07 квітня 2021 року від представника позивача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, обґрунтовуючи його тим, що позивач не підписувала договір поруки № 6/5/09/2007/840-1120 від 28.09.2007 року та жодних зобов`язань за його умовами на себе не брала. Ухвалою від 07 квітня 2021 року клопотання позивача задоволено, призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання: Чи виконаний підпис у договорі поруки № 6/5/09/2007/840-1120 від 28.09.2007 року саме [PERSON] , [INFO] , або іншою особою? Проведення експертизи доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України. Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» надати суду оригінал договору поруки № 6/5/09/2007/840-1120 від 28.09.2007 року. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 12.08.2021 року до суду з ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса» надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, у зв`язку з ненаданням ПАТ «Комерційний банк «Надра» оригіналу договору поруки №6/5/09/2007/840-1120 від 28.09.2007 року та справу повернуто до суду. Ухвалою від 17 вересня 2021 року поновлено провадження у справі. Із заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що здійснює виведення з ринку ПАТ «КБ «Надра», вбачається, що право вимоги за кредитним договором № 6/5/09/2007/840-П20 від 28.09.2007, укладеним між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра», було відступлено ТОВ «Фінанс Проперті Групп» у складі лоту GL2N714136, який відбувся 08.04.2020. Представником позивача подано до суду клопотання про залучення ТОВ «Фінанс Проперті Групп» до участі у справі як співвідповідача та витребування в останнього оригіналу договору поруки № 6/5/09/2007/840-П20 від 28.09.2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра». Ухвалою від 08 жовтня 2021 року залучено ТОВ «Фінанс Проперті Групп» співвідповідачем у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , ПАТ «КБ «Надра» про визнання договору поруки недійсним. Витребувано у ТОВ «Фінанс Проперті Групп» оригінал договору поруки № 6/5/09/2007/840-П20 від 28.09.2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра». Із заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що здійснює виведення з ринку ПАТ «КБ «Надра», від 22 жовтня 2021 року вбачається, що ліквідаційна процедура ПАТ «КБ «Надра», відповідно до вимог ст. 53 Закону вважається завершеною, активи Банку реалізовано, кошти, одержані від реалізації, спрямовані на задоволення вимог кредиторів, непродані активи відсутні. У зв`язку з викладеним Фонд гарантування не може надати до суду витребувані договори, оскільки вказаний договір до Фонду не передавався. Витребуваний у ТОВ «Фінанс Проперті Групп» оригінал договору поруки №6/5/09/2007/840-П20 від 28.09.2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра», до суду не надходив. Вимога суду ТОВ «Фінанс Проперті Групп» не виконана. Від представника позивача до суду надійшла заява, згідно якої він підтримав позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, в повному обсязі, просив їх задовольнити без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи, згідно з ч.8 ст.128 ЦПК України, неодноразово повідомлялися своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, відзиви із зазначенням заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надавали, заяв про розгляд справи в їх відсутності не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст.43 ЦПК України сторони зобов`язані добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує сторін належним чином користуватися своїми процесуальними правами та виконувати свої процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов`язана з поведінкою відповідача, спираючись на справу «Писатюк проти України», в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що «розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника». Враховуючи те, що від відповідачів жодних заяв чи клопотань не надходило, а також з огляду на строки розгляду справи та те, що в матеріалах справи достатньо даних щодо взаємовідносин сторін, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, що містяться в них, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02 квітня 2020 року Чугуївським міським судом Харківської області ухвалено заочне рішення по справі №636/151-13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] та до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Зазначеним рішенням суду стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] :, [PERSON] , [INFO] зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] : та з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (МФО 380764, ОКПО 20025456) заборгованість за кредитними договорами №6/5/09/2007/840-К18 від 28.09.2007 р. та №6/5/09/2007/840-К44 від 23.11.2007 р. в розмірі 439294,08 грн., з яких 10797,99 дол. США, що дорівнює 86308,33 грн., та 9387,79 дол. США, що дорівнює 75036,61 грн. - заборгованість по кредитам:15400,11 дол. США, що дорівнює 123093,08 грн. та 13008,07 грн. дол. США, що дорівнює 103973,50 грн., - заборгованість по відсоткам: 3473,85 дол. США, що дорівнює 27766,48 грн. та 2892,04 дол. США, що дорівнює 23116,08 грн. - заборгованість по пені, а також стягнуто в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (МФО 380764, ОКПО 20025456) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3219,00 грн. З матеріалів зазначеної справи [PERSON] стало відомо про існування договору поруки №6/5/09/2007/840-П20 від 28 вересня 2007 року про її поручительство перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитного договору №6/5/09/2007/840-К-18 від 28 вересня 2007 року. Позивач, [PERSON] , стверджує, що не підписувала договір поруки №6/5/09/2007/840-П20 від 28 вересня 2007 року і жодних зобов`язань за його умовами на себе не брала. Про його існування їй стало відомо з матеріалів справи №636/151-13-ц. Хто підписав даний договір та де відповідачі взяли копії її документів їй не відомо. Судом за клопотаннями позивача декілька разів призначалася судово-почеркознавча експертиза, але з ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса» надходили повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, у зв`язку з ненаданням ПАТ «Комерційний банк «Надра» оригіналу договору поруки. За клопотанням представника позивача співвідповідачем залучено ТОВ «Фінанс Проперті Групп», у якого витребувано оригінал договору поруки №6/5/09/2007/840-П20 від 28.09.2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра». Дану вимогу суду ТОВ «Фінанс Проперті Групп» не виконало. Частиною першою статті 109 ЦПК України року визначено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З огляду на вказане суд погоджується з твердженням позивачки, що підпис у договорі поруки №6/5/09/2007/840-П20 від 28.09.2007 року виконано не нею. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України», суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Істотними умовами договору поруки є: визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо; обсяг відповідальності поручителя; відомості про сторони: кредитора і поручителя; відомості про боржника. Відсутність у договорі поруки однієї з істотних умов є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Така позиція має відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) У зв`язку з вищевикладеним, вказаний договір поруки є незаконним та таким, що неукладений. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved