Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Головного управління Національної поліції в м. Києві про звільнення з-під арешту автомобіля марки «Mercedes-Benz E240», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.12.2019 він, керуючи належним йому на праві власності автомобілем «Mercedes-Benz E240»,реєстраційний номер [NUMBER] , став учасником дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого 16.12.2019 СУГУНП в м. Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019100000001313 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. Вказує, що 24.12.2019 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі 761/48268/19 накладено арешт на його автомобіль із встановленням заборони користування та розпорядження ним. В подальшому, 13.03.2020 він звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суд м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна у вказаному кримінальному провадженні. Однак, у зв`язку з тим, що 27.03.2020 досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, 09.04.2020 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/8033/20 у задоволенні клопотання про скасування арешту майна йомувідмовлено. Позивач вказує, що на сьогоднішній день арешт, накладений в рамках вже закритого кримінального провадження на належний йому автомобіль, не скасований, заходи, вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2019 у справі №761/48268/19, є чинними. За таких обставин позивач вважає арешт автомобіля незаконнимта таким, що порушує його право власності, а відтак підлягає скасуванню. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2020 року вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н. В. Ухвалою суду від 20.10.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті. В подальшому. в ході розгляду справи, 08.11.2021, засобами електронного зв`язку, від представника відповідача надійшлопояснення у справі, в яких відповідач заперечує проти задоволення позову та просить відмовити у його задоволенні,вважає, що арешт накладено в межах кримінального провадження, порядок скасування арешту майна, встановлений ст. 174 КПК України, відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. У судове засідання, призначене на 21.02.2022 позивач не з`явився, сповіщений належним чином про день та час розгляду справи, надав суду заяву від 21.02.2022 про слухання справи без його участі, в якій позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно і всебічно дослідивши матеріали справи дійшов висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та судом встановлено,відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль «Mercedes-Benz E240», реєстраційний номер [NUMBER] 14.12.2010 зареєстровано за позивачем [PERSON] . Також встановлено, що внаслідок ДТП, яка відбулася 15.12.2019 у м. Києві за участю позивача, під керуваннямналежного йому автомобіля «Mercedes-Benz E240», реєстраційний номер [NUMBER] ,16.12.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в м. Києві внесенокримінальне провадженняза №12019100000001313за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В подальшому, 24.12.2019 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/48268/19, провадження №1-кс/761/32465/2019, накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №12019100000001313, тимчасово вилучене 15.12.2019 під час проведення огляду місця дорожньо - транспортної пригоди, а саме: - автомобіль марки Mercedes-Benz E 240», реєстраційний номер [NUMBER] , що на праві власності належить [PERSON] . Заборонено користуватися та розпоряджатися вказаним автомобілем. Як вказує позивач у позовній заяві, 13.03.2020 він звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №12019100000001313 від 16.12.2019. При цьому, 27.03.2020 постановою старшого слідчого відділу розслідування дорожньо - транспортних пригод СУ ГУНП у м. Києві Натальчуком О.Д.про закриття кримінального провадження досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019100000001313 від 16.12.2019 закрито на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.04.2020 у справі №761/8033/20 у задоволенні клопотання[PERSON] про скасування арешту майна - автомобіля марки Mercedes-Benz Е 240», реєстраційний номер [NUMBER] , який накладено ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2019 в рамках кримінального провадження №12019100000001313 від 16.12.2019 - відмовлено. Як вбачається з довідки Територіального сервісного центру МВС №8044 від 06.09.2020 за вих. №8044/102 про надання інформації, згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів транспортний засіб марки Mercedes-Benz E 240, реєстраційний номер [NUMBER] , перебуває під арештом Шевченківського районного суду м. Києва, справа 761/48268/19 від 24.12.2019 (заборона на відчуження та користування). Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України учасники кримінального провадження - сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, особа, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію), заявник, у тому числі викривач, свідок та його адвокат, понятий, заставодавець, перекладач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, секретар судового засідання, судовий розпорядник; Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, в редакції діючій на момент закриття кримінального провадження слідчим, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Як вказує позивач у позовній заяві, 13.03.2020 він звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суд м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №12019100000001313 від 16.12.2019, оскільки у його застосуванні відпала потреба. Однак, як вже було встановлено судом, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.04.2020 у справі № 761/8033/20 у задоволенні клопотання [PERSON] про скасування арешту автомобіля було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правових підстав для задоволення даного клопотання у порядку, визначеному КПК України. Зокрема, як вбачається із вказаної ухвали суду, у судовому засіданні встановлено, щокримінальне провадження №12019100000001313 від 16.12.2019, в рамках якого вирішувалося питання щодо арешту майна, закрито, що свідчить про безпідставність участі при розгляді даного питання слідчого судді в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством. Крім того, слід звернути увагу на правовий висновок, який викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 15.05.2019 у справі №372/2904/17-ц,за яким із припиненням кримінальної справи арешт майна стаєпублічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існуванняякого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальнимипроцесуальними відносинами, і будь-які публічно-правові процедури, які з тихчи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження(кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальнийпроцесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпеченнякримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження праваособи користуватися належним їй майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до приписів ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідні гарантії реалізацією особи права власності визначені також у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15.05.2013. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином,враховуючи викладене, з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин,оскільки кримінальне провадження, в межах якого було накладено арешт на автомобіль, закрито,то арешт належного позивачу автомобіля,існуючий в рамках вже закритого кримінального провадження, є незаконним, що в свою чергу порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений в повному об`ємі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з огляду на викладене вище, виходячи із фактичних обставин справи, умов чинного законодавства,оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупностісуд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована,а тому, підлягає задоволенню. При цьому, відповідача судом не беруться до уваги, оскільки спростовуються вище наведеним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved