Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила наступне: 18 вересня 2015 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис 257. Від даного шлюбу у позивача з відповідачем народився син - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне життя у них з відповідачем останні роки не складається, в сім`ї стали виникати часті конфлікти та сварки, в результаті яких вони перестали проживати як подружжя. Спільного господарства не ведеться, вже більше ніж три роки. Подальше проживання у шлюбі із відповідачем є неможливим та таким, що суперечить її інтересам, відповідно відмова в розірванні шлюбу була би примушенням до шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи викладені обставини, вважає, що шлюб між нею та відповідачем слід розірвати. Син [PERSON] проживає разом із нею. Зазначає те, що вона працює, однак, отримає невисоку заробітну плату, додаткових заробітків не має і влаштуватися на ще одну чи декілька робіт не може, у зв`язку із тим, що дитина є малою за віком потребує її догляду та виховання. Відповідач же є молодим чоловіком за віком, повним сила та здоров`я, не обмеженим доглядом за дітьми, оскільки інших дітей, як і непрацездатних батьків та будь яких інших утриманців не має. Враховуючи вищенаведене, вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їхнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 гривень, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду. Позивач просить суд врахувати її скрутний майновий стан, мінімальну заробітну плату, яку вона отримує і яка на разі є єдиними доходом для неї із малолітнім сином. На підставі вищевикладеного просить суд розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області України, про що зроблено актовий запис 257, стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 6 000 гривень, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Разом з тим, згідно даної ухвали було задоволено клопотання про відстрочення сплати судового збору та заяву про залишення без розгляду позову в частині визначення місця проживання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Позивач - [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення від нього не надходило. Судове засідання у справі було призначене на 08.02.2022 року на 15 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи, 18 вересня 2015 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис 257. Даний факт засвідчує Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Під час перебування у шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . Згідно з довідки № 338 від 13.10.2021 року вбачається, що син [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). На даний час подружні відносини між сторонами фактично припинилися, фактичне проживання однією сім`єю, збереження сім`ї та примирення є неможливим, фактично сім`я припинила своє існування. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. З викладених в позовній заяві обставин вбачається, що позивач самостійно забезпечує дитину, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на його утримання. Зі змісту статті 55 Сімейного кодексу України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2021 рік для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Згідно цього ж Закону установлений у 2021 році розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень. Тобто мінімальний гарантований розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років складає 960,50 грн., їх мінімальний рекомендований розмір складає 1 921,00 грн. Щодо мінімального гарантованого розміру аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складає 1 197,50 грн., їх мінімальний рекомендований розмір складає 2 395 грн., а їх максимальний розмір виходячи із мінімальної заробітної плати складає 4 200,00 грн. За приписами ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 6000 грн. щомісячно на спільну дитину позивач суду не надала. Суд також враховує доходи позивача згідно довідки від 19.10.2021 року № 981 у розмірі 6 000,00 грн. на місяць після відрахування податків. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення частково, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на їх спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4200 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з відповідним позовом - 20.10.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Такий визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст. 7 Сімейного кодексу України. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2021 року було задоволено клопотання позивачки про відстрочення сплати судового збору. Тому, приймаючи до уваги висновок про задоволення позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 992,40 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 21, 24, 55, 56, 105, 110, 112, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial