Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

09.12.2021 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер його дід [PERSON] , а [INFO] померла його баба [PERSON] , після смерті яких відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями\~ [ADDRESS] . Згідно заповіту, посвідченого секретарем Павлівської сільської ради Калинівсього району Вінницької області від 08.11.2011, [PERSON] заповідав йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під\~ [ADDRESS] . На день смерті спадкодавця заповіт не змінено і не відмінено. В установлений законом строк він прийняв спадщину після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON] на спадкове майно, яке остання прийняла після смерті свого чоловіка [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав, та отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом після смерті останніх у відповідних частках. Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за місцем відкриття спадщини, з підстав, що житловий будинок, на підставі свідоцтва про право власності на будинок 06.05.1989, належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] , а колгоспний двір припинив своє існування у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК України 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Крім того,\~ в свідоцтві\~ про право власності\~ на будинковолодіння\~ допущено помилку, а саме головою колгоспного двору значиться « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». З цих підстав просив встановити факт належності правовстановлюючого документа та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями\~ [ADDRESS] на відповідні частки, в порядку спадкування за заповітом після смерті\~ діда [PERSON] та в порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON] , яка прийняла, але не оформила спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] . Позивач в підготовче засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі в\~ підготовче засідання не з`явилися, надали суду заяву про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] , а [INFO] померла його баба [PERSON] , після смерті яких відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями\~ [ADDRESS] . Згідно заповіту, посвідченого секретарем Павлівської сільської ради Калинівсього району Вінницької області від 08.11.2011, [PERSON] заповідав позивачеві житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] . На день смерті спадкодавця заповіт не змінено і не відмінено. В установлений законом строк позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON] на спадкове майно, яке остання прийняла після смерті свого чоловіка [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав, та отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом після смерті останніх у відповідних частках. Однак нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 7/8 часток житлового будинку за місцем відкриття спадщини, з підстав, що житловий будинок, на підставі свідоцтва про право власності на будинок 06.05.1989, належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] , а колгоспний двір припинив своє існування у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. Крім того, нотаріус відмовив [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями\~ в рівних частках спадщини за законом після смерті [INFO] \~ [PERSON] ,\~ у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частку житлового будинку [ADDRESS] , який належав [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав у зв`язку з тим, що колгоспний двір головою якого\~ був\~ [PERSON] припинив свої\~ існування у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року. На підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 06.05.1989 на підставі рішення Калинівської районної ради народних депутатів\~ від 31.03.1988 №108, житловий будинок [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Згідно довідки №1382 від 06.12.2021 власником житлового будинку [ADDRESS] був [PERSON] . Крім того, згідно довідок №№1395, 1396 від 09.12.2021 [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК України 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.11.2005 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. «а» п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ч.1 ст. 325 ЦК України, суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1 ст.392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст.392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Позивач спадщину прийняв після смерті [PERSON] та\~ [PERSON] , до складу якої увійшов житловий будинок, що є предметом даного спору, утім оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку на житловий будинок, що увійшов до складу спадкової маси позбавлений можливості за обставин незалежних від його волі. За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявність порушених прав позивача є очевидним, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, відтак позов є обґрунтований. Відповідачі по справі позовні вимоги визнають, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене та за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає встановленим факт належності правовстановлюючого документа\~ [PERSON] та вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно у відповідних частках в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON] та в порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON] , яка прийняла, але не оформила спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved