Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Кодимської міської ради Одеської області про визнання в порядку спадкування права на земельну частку (пай), розміром 3,05 умовних кадастрових гектарів на території Будеївської сільської ради Кодимського району Одеської області, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0258418, вказуючи, що право на земельну частку (пай) належало [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач являється спадкоємцем за заповітом після померлої та прийняв спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, які було втрачено. У зв`язку з цим позивач не може захистити своє порушене право в позасудовому порядку, тому просив позов задовольнити. В підготовче засідання позивач не з`явився, надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в підготовче засідання також не з`явився, надавши до суду заяву, в якій визнав позов та просив розглянути цивільну справу у його відсутність. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). Із архівної довідки №16-02-32/45-Т від 01.12.2021 року, наданої архівним відділом Подільської районної державної адміністрації Одеської області (а.с.7), встановлено, що відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0258418, виданого 18.09.1997 року Кодимською райдержадміністрацією, [PERSON] належало право на земельну частку (пай), розміром 3,05 умовних кадастрових гектарів на території Будеївської ради Кодимського району Одеської області. Судом встановлено, що 17.04.2001 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Будеївської сільської ради Кодимського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №22, яким все належне їй майно заповіла [PERSON] (а.с.6, зворот). Ця обставина свідчить про те, що спадкування здійснювалось за заповітом. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року п. 1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як встановлено судом, спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , тобто до [INFO] , а тому необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Положеннями частин 1 та 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Стаття 548 ЦК УРСР (1963 р.) передбачає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до Кодимської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За його заявою заведена спадкова справа №240/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , що підтверджується листом державного нотаріуса Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №1244/02-14 від 31.12.2021 року. Ця обставина вказує на те, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Встановлено, що державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіна М.М. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Ця обставина підтверджується листом №692/02-14 від 28.08.2021 року (а.с.4). Правовстановлюючі документи на спадкове майно були втрачені, про що було розміщено оголошення в газеті «Вісті Кодимщини» №36(10994) від 04.09.2021 року (а.с.10). Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.09.2021 року, у справі №227/3750/19 також вказав, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа має право звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, способом захисту прав спадкоємця є визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку, оскільки існують перешкоди для оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Таким чином, при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно внаслідок його втрати, [PERSON] позбавлений можливості оформити своє право на прийняту спадщину шляхом одержання в нотаріальній конторі відповідного свідоцтва про право на спадщину, тому належним способом захисту його порушеного спадкового права є визнання за ним в судовому порядку права на земельну частку (пай), що належало спадкодавцеві [PERSON] . Зурахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що з урахуванням положень ч.4 ст.206 ЦПК України, надає суду підстави для задоволення позову.

Outcome: approved