Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до Відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19.07.1997 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Телепинської сільської ради Кам`янського району Черкаської області, актовий запис № 05 . Дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] ». Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Вказує, що на протязі останніх десяти років спільне життя з Відповідачем погіршилось, подальше проживання та збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного вище, просила шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвати. Також просила визначити місце проживання дитини з нею. Ухвалою суду від 12.01.2022 року відкрито провадження по справі та її призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Надано термін для подачі сторонами заяв по суті справи. Відзив на позов не надано. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, розгляд справи провести без її участі та залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився. Подав заяву, в якій зазначив, що позов визнає не заперечує проти розірвання шлюбу та щоб дитина проживала з матір`ю, про надання судом строку на примирення не клопотав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розгляд справи по суті проводиться за наявними у справі матеріалами у порядку ст. 279 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін, без здійснення технічної фіксації. Враховуючи думку сторін по справі висловлену у їхніх заявах, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що що 19.07.1997 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Телепинської сільської ради Кам`янського району Черкаської області, актовий запис № 05. Дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] » Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про її народження, сторони по справі є її батьками. У Позивачки на протязі останніх десяти років спільне життя з Відповідачем погіршилось, вважає подальше проживання та збереження шлюбу є неможливим. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер. Встановлено, що вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам, а тому шлюб може бути розірвано. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1ст. 110 СК України). Частиною другою ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, оскільки намірів зберегти сім`ю сторони не мають, примирення між ними неможливе. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач виявила бажання залишити собі після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] », що не суперечить нормам чинного законодавства, а тому такі вимоги підлягають до задоволення. Щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , суд зазначає про наступне. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч . 2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Згідно з ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 2 ст. 6 СК України неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Таким чином після досягнення особою повноліття вона втрачає статус неповнолітньої дитини, а тому на правовідносини щодо таких осіб не поширюються положення ст. 160-161 СК України. Абзацом 1 пункту 14 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя, зокрема, не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаються за згодою батьків, яка досягла 10 років за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначаться нею самою. Отже, враховуючи викладене, оскільки дитині сторін, на час розгляду справи вже виповнилося 14 років, спору у сторін з цього приводу як встановлено в судовому засіданні не має, то дитина має право самостійно визначити з ким з батьків їй проживати, а тому суд вважає, що дана позовна вимога на час вирішення питання про розірвання шлюбу є передчасною, і тому відмовляє у задоволені позовних вимог у цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про судові витрати суд, крім ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов. Таким чином, 50 відсотків судового збору, сплаченого [PERSON] при поданні позову відповідно до квитанції № 0.0.2411048101.1 від 11.01.2022 року сплаченого у АТ КБ «ПриватБанк», що становить 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. підлягають поверненню їй з державного бюджету, інші 50 відсотків сплаченого судового збору суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] .. На підставі викладеного та

Outcome: partial