Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому уточнивши позовні вимоги, посилаючись на факт прийняття спадщини на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті [INFO] його батька [PERSON] , який протягом шести місяців після відкриття спадщини після смерті його матері [PERSON] фактично вступив в управління і володіння майном. Однак у зв`язку з тим, що [PERSON] за життя правовстановлюючі документи на зазначений будинок не оформив, у зв`язку з чим нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, порушує питання про визнання за ним права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не прибув, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, після смерті [INFO] бабусі позивача - [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Належність цього майна померлій стверджується даними інвентаризаційної справи №1900734 від 15 вересня 2010 року, довідки виконавчого комітету Жукинської сільської ради Вишгородського району Київської області та витягу з погосподарської книги Жукинської сільської ради Вишгородського району Київської області №5 за 1996-2000 роки. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, як установлено вимогами ст. 548 ЦК України 1963 року. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що її прийняв. При цьому, згідно зі ст. 525 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка заклякається до спадкоємця. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області Жукинського старостинського округу №299 від 19 листопада 2021 року [PERSON] , [INFO] , на день смерті своєї матері - [PERSON] померлої [INFO] , проживав з нею разом в житловому будинку [ADDRESS] та вів спільне господарство, обробляв земельні ділянки, які належали матері, сіяв та збирав урожай. Відтак спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON] на той час став батько позивача - [PERSON] , який у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року протягом шести місяців після відкриття спадщини фактично вступив в управління і володіння згаданим будинком, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області Жукинського старостинського округу №299 від 19 листопада 2021 року, довідкою Жукинської сільської ради Вишгородського району Київської області №02-10/130 від 19 квітня 2019 року та витягами з по господарських книг №4 за 2001-2005 роки, №4 за 2006-2010 роки, №6 за 2010-2015 роки та №4 за 2016-2020 роки. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має, що вбачається з листа Київського обласного державного нотаріального архіву №2065/01-17 від 30 липня 2021 року, згідно якого вбачається, що спадкова справа після майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася. Відтак позов в частині встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на успадкований ним після смерті матері [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] став його син [PERSON] , який у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи №12/2019 від 24 квітня 2019 року. Постановою приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Островської Л.П. від 31 липня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на згадану земельну ділянку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї. Рішенням реєстратора Вишгородського БТІ Чернишовою К.І. від 10 листопада 2010 року [PERSON] відмовлено у видачі витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки право власності на нього у Вишгородському БТІ не зареєстровано, правовстановлювальні документи відсутні. На час побудови у 1946 році житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами у сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів`я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. Зазначені погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, а тому записи у цих книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Лише з 1985 року відповідно до Постанови РМ УРСР від 11.03.1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду», почалася робота по проведенню обов`язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією. Як вбачається з виписок з погосподарських книг №4 за 2001-2005 роки, №4 за 2006-2010 роки, №6 за 2010-2015 роки та №4 за 2016-2020 роки житловий будинок побудовано в 1946 році. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зважаючи на наведене, будинок [PERSON] , який перейшов у спадщину її сину [PERSON] а потім позивачу, належав їй на праві власності і подальша зміна законодавства не позбавила її набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на будинок, а спадкоємець має право на визнання за ним права власності саме на будинок як об`єкт спадкування після смерті свого батька. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що у позивача відсутні умови для видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом, із яким закон пов`язує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Разом з тим обставини, що визначаються згаданими документами, встановлено в судовому засіданні, а тому прийнята [PERSON] спадщина, за правилами ст. 548 ЦК України 1963 року, вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини і з цих підстав за ним слід визнати право власності на успадковане майно. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Невчасне оформлення майнових прав за особою й неможливість їх успадкування внаслідок цього має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку. Відповідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Як передбачено вимогами ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, заявлене позивачем право підлягає визнанню, а пред`явлений позов - задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved