Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, в позовній заяві вказала, що зареєструвала шлюб із відповідачем 24.05.2007р., який між ними згідно рішення Сокальського районного суду від 05.09.2018р. розірвано. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що в період шлюбу ними придбано майно: автомобіль марки «Мерседес Віто», 1999р.в., за ціною 8000 дол. США; телевізор/монітор - 7000грн.; монітор для комп`ютера - 5000грн.; квадроцикл дитячий - 5000грн.; велосипед дитячий - 3000грн.; мотоблок - 15000грн.; меблі в будинок - 40000грн.; холодильник, газову плиту, котел та меблі у кухню - 50000грн.; колекцію металевих автомоделей - 18000грн.; колекцію годинників - вартість якої не відома; зроблено ремонт у будинку на, що затрачено 150000грн.; зроблено перекриття даху - 30000грн.; побудовано столярну майстерню - 50000грн.; придбано столярний інструмент - 50000грн. Всього майна на 643640грн. Зазначає, що після розірвання шлюбу вони із відповідачем не можуть дійти згоди щодо поділу їх майна. Із врахуванням тієї обставини, що їх із відповідачем син після розірвання шлюбу проживає із позивачкою просить відступити від рівності часток подружжя у їх спільному майні та здійснити поділ переліченого у позові майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і знаходиться у відповідача, присудити їй виплату компенсації 2/3 часток у спірному майні, а відповідачу спірне майно. Стягнути із відповідача в її користь понесені судові витрати. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що не визнає позовних вимог, вважає такі надуманими. В позові позивач вказує, що за час спільного проживання ними ніби то було придбано речі домашнього вжитку, побутову техніку, колекцію годинників, металевих автомоделей, зроблено ремонт в будинку, побудовано столярну майстерню та придбано столярний інструмент. Зазначає, що це не відповідає дійсності, всі речі котрі ними було спільно придбано позивачка забрала із собою. Все, що перелічено в позовній заяві, як спільне майно, у нього за адресою проживання немає. Зазначає, що жодних доказів наявності такого майна позивачкою не наведено. Щодо автомобіля марки «Мерседес Віто», 1999р.в. зазначає, що такий придбаний ним за особисті кошти котрі ним отримано після реалізації нежитлового приміщення. Зазначає, що у 90-х роках він та його батьки були членами ПП АФ «Опілля» та після розпаду колгоспу згідно рішень та актів прийому передачі йому передано права на нежитлові приміщення. Згідно договору купівлі-продажу від 03.09.2009р. ним було продано нежитлове приміщення площею 969м.кв. за 79090грн., що на цей час згідно курсу НБУ становило 10000 дол. США. Після цього, за ці кошти ним було придбано вказаний автомобіль орієнтованою вартістю 3000 дол. США. Відтак, зазначає, що автомобіль є його особистою власністю та поділу не підлягає. У відповіді на відзив представник позивача заперечила факти викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву. Зокрема заперечує твердження відповідача щодо придбання автомобіля за ціною 3000 дол. США, стверджує, що такий придбано в 2011 році за ціною від 8000-10000 дол. США. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Мартинюк О.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Огорілко Ю.В. в судовому засіданні позовних вимог не визнав, підтримав обґрунтування письмового заперечення вимог позивача. Свідок [PERSON] , показала, що є подругою сторін. Знає, що сторони проживали спільно 12 років, позивачка працювала офіційно, а відповідач мав тимчасові заробітки. Їй відомо, що сторони разом робили ремонт у будинку, купили автомобіль, меблі та побутову техніку. Також їй відомо, що у відповідача є колекція моделей автомобілів та годинників. Свідок [PERSON] показала, що є рідною сестрою позивачки. Їй відомо про всі покупки які здійснювали сторони впродовж 12 років. Сестра проживала у будинку який належить батькам відповідача, купували в шлюбі автомобіль, побутову техніку та зробили ремонт у будинку. Свідок [PERSON] показала, що їй відомо про те, що відповідач відмовляється від поділу спільного із позивачкою майна. Також відомо, що сторони придбали в шлюбі автомобіль, меблі та побутову техніку. Заслухавши сторони та дослідивши докази у справі суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в ході розгляду справи, сторони з 24.05.2007р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними згідно рішення районного суду від 05.09.2018р. розірвано, вказаний факт сторонами не оспорювався. Із копії свідоцтва про народження встановлено, що в шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до роз`ясень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Звертаючись до суду із даним позовом позивачка ставила вимогу щодо виплати їй компенсації 2/3 частки вартості спільного майна, а саме: автомобіля марки «Мерседес Віто», 1999р.в., ціною 8000 дол. США; телевізор/монітор - 7000грн.; монітора для комп`ютера - 5000грн.; квадроцикла дитячого - 5000грн.; велосипеда дитячого - 3000грн.; мотоблок - 15000грн.; меблів в будинок - 40000грн.; холодильника, газової плити, котла та меблів у кухню - 50000грн.; колекції металевих автомоделей - 18000грн.; колекції годинників - вартість якої не відома; вартості ремонту у будинку - 150000грн.; вартості перекриття даху - 30000грн.; вартості будівництва столярної майстерні - 50000грн.; вартості столярного інструменту - 50000грн. Разом з тим, в ході розгляду справи позивачкою не надано суду доказів щодо наявності у сторін вказаного майна, не підтверджено жодним чином факту придбання такого, періоду придбання, вартості тощо. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив факт наявності зазначеного позивачкою майна. Щодо автомобіля марки «Мерседес Віто», 1999р.в. відповідач [PERSON] зазначив, що такий придбаний ним за особисті кошти котрі отримано після реалізації нежитлового приміщення, одержаного як частка фонду ПП АФ «Опілля», членом якого відповідач із батьками були у 90-х роках. В підтвердження своїх тверджень [PERSON] надано суду копію договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (молочний блок) від 03.09.2009р., згідно якого він продав Дочірному підприємству «Молочні ріки» Товариства з обмеженою відповідальністю «Правда» цегляну нежитлову будівлю площею 969кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] за ціною 79090грн., що згідно інформації НБУ становило 10 000 дол. США. Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіля марки «МERSEDES-BENZ», 1999 року випуску, р.н.з. [NUMBER] , встановлено, що такий зареєстровано за власником [PERSON] - 10.11.2011р. Згідно п.3 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Жодних спростувань вказаним доказам позивачкою не наведено, як і не доведено факту придбання спірного майна в шлюбі, факту затрат на здійснення будівельних та ремонтних робіт, їх вартості та обґрунтування зазначення вартості майна при зверненні із позовом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необгрунтованість та недоведеність вимог [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, відповідно у задоволенні таких суд відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed