Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2014 року, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття, а також стягнути витрати за надання правничої допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що 20.03.2009 між нею та відповідачем було укладено шлюб, у якому народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, тому шлюб на підставі рішення суду розірвано, з 2012 року вони спільно не проживають. У 2014 році вона звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів, який задоволено та ухвалено стягнути з останнього на її користь аліменти на [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно. Два останні роки вони з сином проживають у Чеській Республіці. Дитина навчається у чеській школі. Згоду на виїзд дитини відповідач надав в обмін на її відмову від стягнення аліментів на її користь. На літні канікули вони приїжджають у м. Долина, де проживають у квартирі батьків. З часу розірвання шлюбу відповідач не цікавиться долею дитини, не бере участі у його вихованні. З 2014 року значно змінилася ситуація, яка стала підставою звернення до суду з даним позовом, а саме: зросли ціни на продукти та інші товари майже втричі, зріс прожитковий мінімум, який на даний час для дітей у віці 6-18 років становить 2618 гривень на місяць, їхній син став школярем, що збільшило витрати на одяг, канцтовари, харчування. Відповідач не являється особою з інвалідністю, працездатний, може працювати та забезпечувати свого сина. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Кажук В.Б. не з`явилися, останній подав заяву, у якій просив проводити розгляд справи у їхній відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. Не заперечив проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов та будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2021 відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для надання відзиву. 20 січня 2022 року від представника позивачки - адвоката Кажука В.Б. поступило клопотання про проведення підготовчого судового засідання без його участі та без участі його довірительки, у якому він позов підтримав. 20 січня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 14 лютого 2022 року поступило клопотання представника позивачки - адвоката Кажука В.Б. про розгляд справи у його відсутності та відсутності його довірительки, у якій він позов підтримав, просив задовольнити, не заперечив проти заочного розгляду. Відповідач відзиву, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки та будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач у встановленому законом порядку повідомлявся про місце, день і час судового засідання, клопотань про відкладення судового засідання чи відзиву на позов не подавав, позивачка через свого представника не заперечила проти заочного розгляду справи, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності останнього та ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року постановлено провести заочний розгляд даної справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.11.2009, [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є сторони по справі (а.с. 5). Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19.09.2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю (а.с. 6). На підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19.09.2014 з [PERSON] на користь [PERSON] ухвалено стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 гривень щомісячно на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стягнення аліментів розпочато з 10.09.2014 (а.с. 7-8). 19 жовтня 2018 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19.10.2018. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 13). Як вбачається з нотаріально посвідченої заяви від 29.11.2018, сторони надали згоду на тимчасові поїздки [PERSON] з визначеними особами в Чехію, Словаччину, Німеччину, Австрію, Румунію, Польщу, Болгарію та Хорватію з 01 січня 2019 року по 01 січня 2022 року (а.с. 14). Як встановлено у судовому засіданні, позивачка з малолітнім сином проживає у Чеській Республіці, де дитина відвідує школу, про що свідчить довідка про навчання, згідно з якою [PERSON] є учнем четвертого класу початкової школи імені Т.Г. Масарика у м. Кутна Гора (а.с. 10, 11). [PERSON] з дитиною приїжджає у м. Долина, де вони зареєстровані по [ADDRESS] , на що вказує витяг № 19488 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09.12.2021 (а.с. 12). Таким чином, суд встановив, що відповідач на користь позивачки на підставі рішення суду повинен сплачувати аліменти на малолітнього сина у розмірі 500 гривень щомісячно, однак такий їх розмір є недостатнім для утримання останнього, що суттєво погіршує матеріальне становище позивачки, яка несе значно більшу частину витрат на утримання їхньої спільної дитини, тому між сторонами виник спір щодо підстав для зміни способу стягнення аліментів на малолітню дитину з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача. В добровільному порядку спір не врегульовано. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з такого. В силу вимог ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтями 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з ч. 1-2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається зі змісту ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, виходячи з вищевикладених положень закону, право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Таким чином, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). До такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року у справі №643/11949/19. Позивачці за рішенням суду визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень. Частиною 2 ст. 182 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів) встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, на час виникнення спірних правовідносин, застосуванню підлягає діюча редакція ч. 2 ст. 182 СК України, яка визначає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років (вік [PERSON] 12 років) становить: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. При цьому закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. Таким чином, визначена попереднім рішенням суду сума аліментів у розмірі 500,00 гривень, навіть з врахуванням приведення її у відповідності до вимог чинного законодавства до 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини, є недостатньою для утримання сина сторін, оскільки за час, який минув після стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, значно збільшилися видатки на його утримання. В силу досягнення певного віку хлопчик потребує більше коштів для забезпечення його розвитку, а розмір аліментів, який стягнутий за рішенням суду від 19.09.2014, не дозволяє позивачці забезпечити належне матеріальне утримання дитини та її нормальний фізіологічний розвиток. Крім того, змінилися обставини, які були враховані судом при призначенні аліментів, зокрема, у частині того, що дитина стала школярем, для навчання їздить до іншої країни (Чеської Республіки), де в даний час проживає його мати, що збільшило витрати позивачки на її утримання. Наявні у справі докази в сукупності із законодавчим збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зростаючими потребами сина сторін дають підстави для зміни способу стягнення аліментів, що забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації та сприятиме кращому захисту інтересів дитини. Враховуючи те, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях СК України, відповідають інтересам дитини, покращують її матеріальне становище, тому суд приходить до висновку, що є підстави для зміни способу стягнення визначених раніше судом аліментів з твердої грошової суми у розмірі 500,00 гривень до частки від доходу в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , повноліття, та задоволення позову. Щодо понесених сторонами судових витрат, суд зазначає таке: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 2000 грн, на підтвердження чого надає суду: договір про надання правової допомоги від 03.12.2021, у якому визначений фіксований розмір гонорару у сумі 2000 грн, акт виконаних робіт від 03.12.2021, ордер серії ІФ № 010602 від 03.12.2021 на надання правової допомоги, квитанцію № 78 від 07.12.2021 на вказану суму (а.с. 15, 17, 18, 19). Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 2000 гривень понесених нею та документально підтверджених витрат за надання професійної правничої допомоги. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908 гривень судового збору. На підставі викладеного, ст. 3, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, ст. 51 Конституції України, ст. 150, 180, 182-184, 192 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік»,

Outcome: approved