Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивач 09.04.2021 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 14.04.2020 між ним, фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір підряду № 14/04/20, за умовами п.1.1. якого підрядник зобов`язується якісно виконати наступну роботу до складу якої входить : - виготовлення з власного матеріалу міжповерхових сходин, що матимуть свій початок з підвального приміщення та закінчуватимуться на другому поверсі будинку, далі за текстом «сходи» за виключно індивідуальним замовленням, котре передбачає у собі в тому числі, але не обмежуючись: найменування матеріалу, колір, засіб оброблення, окремі встановлені елементи такі як сходинки, балясини, стовпи, площадки, тощо; - перевезення попередньо виготовлених сходин до будинку [ADDRESS] ; - монтування (встановлення) сходин у будинку [ADDRESS] . Замовник в свою чергу зобов`язується прийняти результати якісно виконаної роботи та сплати її вартість. У відповідності до пункту 2.1. договору, загальна вартість роботи, що підлягає виконанню за даним договором, становить 12 300 доларів США, що станом на дату укладення цього договору становить 332 596,92 грн. виходячи з офіційного обмінного курсу гривні до долару США, який базується на офіційному курсі НБУ виходячи з того, що 1 (один) долар США дорівнює 27,0404 гривні. П. 2.5. вказаного договору передбачено два етапи здійснення розрахунків: а) передоплата (аванс) у розмірі 243 363,60 грн. на протязі трьох робочих днів, з моменту підписання відповідної специфікації, що є невід 'ємною частиною даного договору; б) кінцевий розрахунок (решта/залишок) у розмірі 89 233,32 грн. на протязі трьох робочих днів починаючи від дня підписання обома сторонами «Акту приймання-передачі виконаної роботи» зразок форми якого висвітлений у додатку №2. Згідно з п. 2.6. договору, оплата перебачена п. 2.5. даного договору здійснюється замовником шляхом готівкового розрахунку. 14.04.2020 року замовником було сплачено підряднику 243 363,60 грн. передоплати (авансу) передбаченого умовами підпункту «а» пункту 2.5 договору за роботи пов`язані з виготовленням, перевезенням, монтуванням (встановленням) міжповерхових сходин, що підтверджується відповідним розрахунковим документом - чеком № 43 від 14.04.2020 року, який видано підрядником замовникові. Зобов`язання відповідача по якісному виготовленню, перевезенню та встановленню у будинку [ADDRESS] , відповідних міжповерхових сходин, маючи свій початок з підвального приміщення та закінчення на другому поверсі будинку, виконане та результат роботи переданий у власність позивача. Вказане підтверджується Актом приймання-передачі виконаної роботи від 10.09.2020 року на загальну вартість роботи 332596,92 грн., який погоджений та підписаний обома сторонами договору підряду, а також листом [PERSON] від 11.11.2020 року, з яким надійшов підписаний відповідачем Акт приймання-передачі виконаної роботи від 10.09.2020 року. У листі-відповіді від 30.10.2020 року позивач (підрядник) просив замовника здійснити кінцевий розрахунок у розмірі 89233,32 грн., проте вказана сума замовником не сплачена по теперішній час. Відповідно п. 6.1. договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання. Відповідно до п 6.2. договору, відповідальність за невиконання або неналежне виконання сторонами зобов`язань не встановлена цим договором, регламентується чинним законодавством України. Оскільки п.п. «Б» п. 2.5. договору передбачено, що кінцевий розрахунок у розмірі 89233,32 грн. здійснюється на протязі трьох робочих днів починаючи від дня підписання обома сторонами Акту приймання - передачі виконаної роботи, враховуючи, що замовником акт підписаний 11.11.2020 року, оплата мала бути здійснена відповідачем не пізніше 16.11.2020 року, тому саме з 17.11.2020 року необхідно рахувати прострочення боргу у розмірі 89233,32 грн. За його розрахунками, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача за порушення умов договору, за період з 17.11.2021 року по 05.04.2021 року становить 4185,39 грн. Також просить стягнути з відповідача, згідно положень ст. 625 ЦК України трьох відсотків річних від суми заборгованості 89233,32 грн. за період з 17.11.2020 року по 05.04.2021 року у сумі 1025,89 грн. та інфляційні витрати у сумі 2882,23 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 89233, 32 грн. за період з 17.11.2020 року по 05.04.2021 року. Враховуючи зазначене, просить суд: -стягнути з відповідача, [PERSON] , на його користь суму 89 233,32 грн. основної заборгованості, суму пені 4 185,39 грн., суму трьох відсотків річних 1 025,89 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 2 882,23 грн. Також просив стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою про відкриття провадження від 08.06.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву (а.с. 37-38). 05.07.2021 року на адресу суду від [PERSON] подано до суду відзив на позов (а.с. 40-44), в якому відповідач посилається, що вимога про стягнення суми пені у розмірі 4 185,39 грн. є безпідставною з огляду на те, що умовами договору підряду № 14/04/20 від 14.04.2020 року не передбачено відповідальності замовника у випадку порушення останнім строку кінцевого розрахунку. Так, відповідно п. 6.1. договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання. Відповідно до п 6.2. договору, відповідальність за невиконання або неналежне виконання сторонами зобов`язань не встановлена цим договором, регламентується чинним законодавством України. Позивач також розрахував індекс інфляції та три відсотки річних, передбачені ст. 625 ЦК України, тому додаткове нарахування неустойки у вигляді пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ позивачем виконано незаконно та не у передбачений законом спосіб. Зазначає, що спірний договір № 14/04/20 від 14.04.2020 року передбачає готівковий розрахунок та у замовника не було можливості виконати обов`язок грошового переказу. Також вказує, що спірний договір, зокрема п. 8.1 цього договору передбачає, що досудовий (претензійний) порядок врегулювання спорів обов`язковий, проте позивачем даний пункт договору проігноровано, тому підстав для додаткових грошових нарахувань у вигляді інфляційних витрат та трьох відсотків річних, немає. Крім того, щодо стягнення грошової суми коштів у розмірі 89 233,32 грн., вказує, що роботи, передбачені договором № 14/04/20 від 14.04.2020 року позивачем були здійснені з суттєвим порушенням строку їх виконання, Акт приймання передачі виконаної роботи підписаний сторонами 10.09.2020 року тобто пізніше обумовленої договором дати на 57 календарних днів, тому станом на 10.09.2020 року ним нарахована неустойка (пеня) у розмірі 189 580,24 грн., що у вічі перевищує розмір кінцевого розрахунку. У відповідності до п. 6.3. договору, сплата штрафних фінансових санкцій, зазначених у цьому договорі, може на вільний розсуд стягуватись замовником шляхом зменшення останнім сум, що підлягають оплаті на користь підрядника за даним договором на розмір відповідних штрафних фінансових санкцій та/або шляхом пред`явлення відповідних вимог. Тобто позивачем не враховано той факт, що у разі зарахування у рахунок кінцевого розрахунку (решти/залишку), що підлягає сплаті на користь позивачем як підрядника грошових коштів у розмірі 89233,32 грн., у вигляді нарахованої пені, передбаченої п. 6.4. цього договору, остаточний розмір кінцевого розрахунку вважається анульованим. Враховуючи викладене, просить у задоволення позовних вимог відмовити у повному обсязі. 15.07.2021 року на адресу суду від позивача [PERSON] подано відповідь на відзив (а.с. 49-51), в якій позивач посилається, що неустойка у сумі 4 185, 39 грн. нарахована згідно вимог 549, 550, 551 ЦК України за 140 днів прострочення. Посилання відповідача, що відсутність направленої претензії у позасудовому порядку позбавляє його права нараховувати інфляційні витрати за весь час прострочення та три відсотки річних від суми заборгованості спростовується тим, що ст. 625 ЦК України визначає обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначає, що стороною відповідача не оспорюється вірність нарахування позивачем інфляційних витрат за весь час прострочення та трьох відсотків річних від суми заборгованості, що підлягають до стягнення. Щодо посилань відповідача, що йому не було відомо розрахунковий рахунок позивача, тому він був позбавлений можливості здійснити зарахування коштів, вказує, що спірний договір не зобов`язував його, як підрядника надавати такі відомості. Доказів звернення до нього, як підрядчика з пропозицією надати такі відомості відповідач суду не надав. Так, відповідач не заперечує факт не проведення остаточного розрахунку з позивачем за виконані роботи та не заперечує наявність такої заборгованості. Посилання відповідача на п. 6.3. договору та на те, що остаточний розмір кінцевого розрахунку вважається анульованим, оскільки розмір нарахованої ним неустойки перевищує розмір кінцевого розрахунку є безпідставними, оскільки відповідач, як замовник не стягує з підрядника (позивача) нараховану неустойку (пеню) шляхом зменшення на суму, що підлягає на користь підрядника за даним договором, а пред`являє вимоги щодо стягнення неустойки у розмірі 189 580, 24 грн. у справі № 182/7627/20, що вже розглядається судом. В матеріалах справи наявні заперечення, подані [PERSON] до суду 04.08.2021 року (а.с. 58-60), в яких він посилається, що застосована позивачем неустойки у формі пені є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання, та в силу ст. 546, 547 ЦК України, недотримання письмової форми якої передбачає нікчемність її застосування. Договір № 14/04/20 від 14.04.2020 року не передбачає відповідальності замовника, що виключає можливість її застосування на власний розсуд. Таким чином, обрана позивачем неустойка у вигляді пені застосована останнім всупереч вимог ЦК України. Вдруге зазначив, що досудовий (претензійний) порядок врегулювання спорів за договором № 14/04/20 від 14.04.2020 року обов`язковий, тому жодних підстав для нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних немає, тому позовні вимоги у даній частині є передчасними. В матеріалах справи також наявні пояснення до заперечень, подані позивачем 12.08.2021 року (а.с. 67-70), в яких зазначено, що відповідач не заперечує правильність нарахування позивачем інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми, які підлягають стягненню. Наголошує, що на його думку, не звернення позивачем з претензією у позасудовому порядку не позбавляє його права вимагати стягнення з відповідача нарахованих інфляційних витрат та трьох процентів річних, враховуючи сталу практику та тлумачення стосовно питання обов`язковості досудового врегулювання, яке надано Конституційним судом у справі № 1-2/2002 від 09.07.2002 року. Відповідачем не надано суду доказів на спростування спірної заборгованості у розмірі 89 233,32 грн., доказів на підтвердження належного виконання ним взятих зобов`язань перед позивачем не надано. Крім того, в матеріалах справи наявні пояснення [PERSON] від 30.09.2021 року (а.с. 75-76), пояснення від 16.11.2021 року (а.с. 79-81) та пояснення від 18.11.2021 року (а.с. 84-85), подані в порядку ст. 43 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 14.04.2020 фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір підряду №14/04/20 (а.с. 18-25). Згідно п.1.1. вказаного договору підряду, відповідач як підрядник на умовах даного договору зобов`язався своїми силами та засобами, на свій власний ризик, якісно виконати наступну роботу до складу якої входить: - виготовлення з власного матеріалу міжповерхових сходин, що матимуть свій початок з підвального приміщення та закінчуватимуться на другому поверсі будинку, далі за текстом «сходи» за виключно індивідуальним замовленням котре передбачає у собі в тому числі але не обмежуючись: найменування матеріалу, колір, засіб оброблення, окремі встановлені елементи такі як сходинки, балясини, стовпи, площадки, тощо; - перевезення попередньо виготовлених сходин до будинку [ADDRESS] ; - монтування (встановлення) сходин у будинку [ADDRESS] . Позивач, тобто замовник, згідно цього ж пункту договору, зобов`язався прийняти результати якісно виконаної роботи та сплати її вартість. У відповідності до пункту 1.3. договору, відповідач зобов`язався виконати повний спектр (об`єм) роботи обумовленої даним договором, в строк не пізніше 14.07.2020 року включно. Цим пунктом також передбачено безумовне право відповідача виконати передбачену даним договором роботу достроково. У відповідності до пункту 2.1. договору, загальна вартість роботи, що підлягає виконанню за даним договором, становить 12 300 доларів США, що станом на дату укладення цього договору становить 332 596,92 грн. виходячи з офіційного обмінного курсу гривні до долару США, який базується на офіційному курсі НБУ виходячи з того, що 1 (один) долар США дорівнює 27,0404 гривні. Згідно п. 2.5 договору, розрахунки за даним договором здійснюються за наступними умовами в два етапи: а) передоплата (аванс) у розмірі 243 363,60 грн. на протязі 3 (трьох) робочих днів, з моменту підписання відповідної специфікації, є невід`ємною частиною даного договору; б) кінцевий розрахунок (решта/залишок) у розмірі 89 233, 32 грн. на протязі 3 (трьох) робочих днів починаючи від дня підписання сторонами «Акту приймання - передачі виконаної роботи» зразок форми якого висвітлений у додатку № 2. Згідно з п. 2.6. договору, оплата перебачена п. 2.5. даного договору здійснюється замовником шляхом готівкового розрахунку. У відповідності до п. 3.1 договору, прийняття замовником обумовленої даним договором роботи оформлюється відповідним «Актом приймання - передачі виконаної роботи» зразок форми якого висвітлений у додатку № 2. Робота передається замовникові неподільним цілим у зв`язку з чим приймається останнім за допомогою одного єдиного Акту. Згідно п.п 5.3.2. пункту 5.3. договору, відповідач як підрядник зобов`язався виконати роботу якісно та у встановлений договором строк. Згідно п.п. 5.3.5. пункту 5.3. договору, відповідач зобов`язався виконувати належним чином інші обов`язки, передбачені цим договором та нормами чинного законодавства України. Відповідно п. 6.1. договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання. Відповідно до п 6.2. договору, відповідальність за невиконання або неналежне виконання сторонами зобов`язань не встановлена цим договором, регламентується чинним законодавством України. У відповідності до пункту 8.1. цього договору , усі розбіжності, що виникають у зв`язку з виконанням цього договору, сторони домовилися вирішувати шляхом переговорів. Досудовий (претензійний) порядок врегулювання спорів обов`язковий. Судом встановлено, що вказаний договір підряду № 14/04/20 від 14.04.2020 року вже був предметом розгляду цивільної справи № 182/7627/20 за позовною заявою [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.09.2021 року позовну заяву [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів задоволено. Стягнуто з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] суму нарахованої неустойки (пені) за договором підряду № 14/04/20 від 14.04.2020 року у розмірі 189 580, 24 грн. та вирішено питання про стягнення судових витрат по справі. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.01.2022 року Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2021 року змінено в частині розміру нарахованої неустойки (пені) за договором підряду № 14/04/20 від 14.04.2020 року, стягнутої з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] , зменшений розмір з 189 580, 24 грн. до 75 000 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Постанова Дніпровського апеляційного суду набрала законної сили 05.01.2022 року. Вказаною Постановою Дніпровського апеляційного суду по справі № 182/7627/20 встановлено, що відповідачем 30.10.2020 року направлено на адресу позивача лист відповідь, згідно якої [PERSON] визначено, що виконання робіт за договором підряду від 14.04.2020 року завершено 10.09.2020 року, про що складено Акт приймання-передачі виконаної роботи від 10.09.2020 року на загальну вартість роботи 332 596,92 грн. за зразком форми, що висвітлений у Додатку № 2 до цього договору. Відповідач, згідно вказаного листа просив позивача прийняти виконану роботу неподільним цілим, підписати два оригінали акта та один примірник повернути йому; здійснити кінцевий розрахунок у розмірі 89 233,32 грн. на протязі трьох робочих днів від дня підписання обома сторонами даного акту. В матеріалах справи, також міститься копія Акту приймання передачі виконаної роботи з датою 10.09.2020 року, підписана замовником [PERSON] 11.11.2020 року з приміткою, що акт підписаний з претензією від 11.11.2020 року та одночасним нарахуванням неустойки (пені), передбаченої умовами п. 6.4. Договору, претензія є невід`ємною частиною даного акту. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи зазначене та з огляду на положення договору підряду № 14/04/20 від 14.04.2020 року, зокрема п. 2.5 договору, суд погоджується з доводами позивача, що залишок вартості замовлення у розмірі 89 233,32 грн. мав бути сплачений замовником не пізніше 16.11.2020 року. Однак в порушення умов договору підряду № 14/04/20 від 14.04.2020 року, відповідачем як замовником не було виконано своїх зобов`язань та не здійснено кінцевий розрахунок з позивачем, як підрядчиком, тобто не сплачено суму 89 233,32 грн. на протязі трьох робочих днів починаючи від дня підписання сторонами «Акту приймання-передачі виконаної роботи» від 11.11.2020 року. Відповідачем не заперечувався факт не проведення з позивачем остаточного розрахунку, згідно договору підряду № 14/04/20 від 14.04.2020 року, сума, визначена позивачем до стягнення - 89 233,32 грн. не спростована, контррозрахунок не наданий. Доказів належного виконання взятих на себе зобов`язань, згідно договору підряду № 14/04/20 від 14.04.2020 року, щодо здійснення кінцевого розрахунку з відповідачем, зокрема сплати вказаної суми коштів у розмірі 89 233,32 грн., на день розгляду справи позивачем до суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача суми коштів в розмірі 89 233,32 грн., як не сплачених в якості кінцевого розрахунку за виконані роботи за договором підряду № 14/04/20 від 14.04.2020 року є обґрунтованими та підлягають до задоволення. При цьому суд ставиться критично до посилань відповідача на п. 6.3. договору підряду № 14/04/20 від 14.04.2020 року та його тверджень, викладених у відзиві на позов, що у разі зарахування у рахунок кінцевого розрахунку (решти/залишку), що підлягає сплаті на користь позивачем як підрядника грошових коштів у розмірі 89 233,32 грн., у вигляді нарахованої пені, передбаченої п. 6.4. цього договору, остаточний розмір кінцевого розрахунку вважається анульованим, оскільки пред`являючи вимоги про стягнення неустойки (пені) у розмірі 189 580,24 грн. за позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] , в рамках цивільної справи № 182/7627/20, [PERSON] розраховував вказану суму неустойки (пені) без урахування суми у розмірі 89 233,32 грн., а тому його доводи щодо цього є безпідставними. Щодо позовних вимог про стягнення зі [PERSON] нарахованих, згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, суми інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 89 233,32 грн. за період з 17.11.2020 року по 05.04.2021 року в розмірі 2 882, 23 грн. та трьох відсотків річних на суму 89 233,32 грн. за період з 17.11.2020 року по 05.04.2021 року в розмірі 1 025, 89 грн., суд приходить до наступного. За змістом статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з приписами статей 525, 526, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. Враховуючи, що судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини прострочення виконання відповідачем зобов`язань з оплати виконаних робіт, вимоги про стягнення інфляційних витрат за весь час прострочення (з 17.11.2020 року по 05.04.2021 року) та трьох відсотків річних від простроченої суми ( з 17.11.2020 року по 05.04.2021 року), нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, ґрунтуються на нормах закону. Згідно до наданих розрахунків, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти за несвоєчасне виконання ним зобов`язання за договором підряду № 14/04/20 від 14.04.2020 року за період з 17.11.2020 року по 05.04.2021 року, а саме: три відсотки річних у розмірі 1025,89 грн., та інфляційні втрати у розмірі 2882,23 грн. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком інфляційних втрат та трьох відсотків річних за договором підряду № 14/04/20 від 14.04.2020 року, оскільки він визначений у відповідності до вимог діючого законодавства. Крім того, суд враховує, що відповідач у відзиві на позов та запереченнях на позов не заперечував правильність нарахування позивачу сум інфляційних витрат та трьох відсотків річних річних від простроченої суми, які підлягають до стягнення. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що відповідачу не було відомо розрахунковий рахунок позивача, що позбавило його можливості здійснити вчасне зарахування коштів, що відповідно до ст.ст.545, 613 ЦК України, виключає можливість стягнення з нього трьох відсотків річних річних, оскільки надання відомостей щодо розрахункового рахунку не є зобов`язаннями позивача як підрядника по договору підряду чи іншими зобов`язаннями, які випливають із договору підряду. Окрім того, матеріалами справи спростовуються доводи відповідача про те, що він був позбавлений можливості виконати умови договору в частині своєчасного проведення розрахунків у зв`язку з відсутністю інформації про розрахунковий рахунок позивача, оскільки з моменту настання строку для оплати вартості отриманої продукції і до моменту звернення позивача з позовом, доказів звернення відповідача до позивача з пропозицією надати такі відомості матеріали справи не містять. Посилання позивача на те, що відповідачем не надіслано претензію у позасудовому порядку, тому відсутні підстави для нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних, згідно ст. 625 ЦК України суд не може покласти в основу рішення з огляду на наступне. Чинним законодавством України не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушень договірних зобовязань іншою стороною без попереднього предявлення претензії (досудової письмової вимоги), навіть якщо такий обовязок прямо передбачений договором. Так, звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором позасудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Вказане знайшло своє відображення у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/20002 у справі № 1-2/2002. Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору. Отже, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Що стосується позовної вимоги про стягнення 4 185,39 грн. пені, обчисленої на суму заборгованості 89 233,32 грн. за період з 17.11.2020 року по 05.04.2021 року, то суд зазначає наступне. Обгрунтовуючи вимоги позову в цій частині позивач посилався на те, що договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано ст.ст. 549, 550, 551 ЦК України та Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», статею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Тобто, розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін або актом цивільного законодавства. Якщо правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову, що пеня нараховується згідно чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Судом встановлено, що умовами підряду № 14/04/20 від 14.04.2020 року не встановлено розміру пені за порушення виконання грошового зобов`язання замовника, При цьому Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» , на який посилається позивач, регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, де суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, тобто розповсюджується виключно на відносини між суб`єктами господарської діяльності, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума коштів у розмірі 89 233,32 грн., інфляційні витрати у розмірі 2 882,23 грн. та три відсотки річних у розмірі 1 025,89 грн., що нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а всього до стягнення 93 141,44 грн. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи викладене та оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому звдоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 931,43 грн. сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 93 141,44 грн./ 97 326, 83 грн. х 973,28 грн. = 931,43 грн.

Outcome: partial