Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на виконання судового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2003 року по справі № 2-877/2003 позивачу були надані віконні системи у кількості 28 одиниць, які він залишив на зберігання у будинку [ADDRESS] , у свого тестя [PERSON] . У 2019 році [PERSON] помер. Прибувши за адресою: [ADDRESS] , за вказаними віконними системами, встановив що вони відсутні, у зв`язку з чим він звернувся до Відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області. Позивач зазначає, що під час надання пояснень працівникам поліції, [PERSON] повідомила поліцію, що за вказаною адресою дійсно знаходилися віконні системи у кількості 28 одиниць, але вона їх викинула, у зв`язку з підготовкою будинку до продажу. У зв`язку з тим, що відповідач розпорядився майном у вигляді віконних систем у кількості 28 одиниць, загальною вартістю 142 227 грн., які належать позивачу, останній був вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 18 червня 2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків. 06 липня 2021 року від [PERSON] до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 07 липня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 03 листопада 2021 року. У період з 30 серпня 2021 року по 20 вересня 2021 року суддя Свячена Ю.Б. знаходилася у відпустці. Представником відповідача, 03 листопада 2021 року, було подано письмові пояснення, в яких він зазначає, що позивачем [PERSON] до суду не надано доказів знаходження спірного майна (віконних систем у кількості 28 одиниць), на зберіганні у відповідача [PERSON] . Окрім того, [PERSON] у позовній заяві зазначено, що спірне майно було отримано ним на виконання судового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2003 року по справі №2-877/2003. Згідно резолютивної частини вказаного рішення, було стягнено з ТОВ «Укржилстрой» на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 88073,00 грн. Натомість, наведеним рішенням суду віконні системи у кількості 28 одиниць позивачу не поверталися. Таким чином, зважаючи на відсутність належних доказів на підтвердження вимог позивача, представник відповідача просить суд у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди відмовити в повному обсязі. У зв`язку зі знаходженням судді Свяченої Ю.Б. у відпустці, судове засідання призначене на 03 листопада 2021 року відкладено на 02 грудня 2021 року. У судове засідання 02 грудня 2021 року з`явився представник відповідача. Від позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 01 лютого 2022 року. У судове засідання 01 лютого 2022 року з`явився позивач та представник відповідача. У судовому засіданні задоволено клопотання позивача про виклик у наступне судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Розгляд справи відкладено на 07 лютого 2022 року. У судове засідання 07 лютого 2022 року з`явилися позивач [PERSON] , представник відповідача [PERSON] та свідок [PERSON] , явку інших свідків позивачем забезпечено не було. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, зазначив, що будинок за адресою [ADDRESS] , належав у спільній сумісній власності тестю позивача [PERSON] та сестрі [PERSON] - [PERSON] , окрім них у будинку проживала донька позивача - відповідач [PERSON] 1993 року народження. В 2003 році позивач залишив віконні системи у кількості 28 одиниць в гаражі будинку [ADDRESS] , який належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] та його сестрі [PERSON] , разом з ними у будинку проживала малолітня донька позивача відповідач по справі, проте договору зберігання між ними укладено не було. У 2019 році [PERSON] помер. У домі залишилася мешкати [PERSON] та відповідач. [PERSON] було прийнято рішення про продаж будинку, тому позивач був запрошений забрати свої речі з гаражу, однак віконних систем у кількості 28 одиниць в гаражі не виявилось, у зв`язку з чим, позивач 05 січня 2021 року звернувся до поліції. У 2020 році будинок [ADDRESS] , було продано. Представник Відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що до 2019 року відповідач дійсно проживала у будинку за адресою: [ADDRESS] спочатку з [PERSON] та [PERSON] . Проте, після смерті у 2019 році [PERSON] , який був дідусем відповідача, будинок було продано, та всі речі, які перебували у гаражі були викинуті. Окрім того, у судовому засіданні представник відповідача не заперечував, що віконні системи у кількості 28 одиниць знаходилися в гаражі з 2003 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що знайома з позивачем та відповідачем особисто. З позивачем має дружні стосунки близько дев`ятнадцяти років. З відповідачем не спілкується. Десь в 2013-2014 році була у відповідача за адресою: [ADDRESS] разом з позивачем, у дворі будинку бачила одне вікно. З розмови позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] свідок зрозуміла, що інші вікна знаходяться в гаражі, однак особисто їх не бачила. Свідок [PERSON] зазначила, що знала, що володільцями будинку є дідусь [PERSON] - [PERSON] та його сестра [PERSON] . Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] , належав у спільній власності [PERSON] та його сестрі [PERSON] , окрім них у будинку проживала донька позивача - відповідач [PERSON] [INFO] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2003 року по справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Укржилстрой» про розірвання договору та стягнення матеріальних збитків, позовні вимоги [PERSON] було задоволено, договір № 7 про інвестування будівництва жилого будинку розірвано, стягнуто з ТОВ «Укржилстрой» на користь [PERSON] 88 073 грн. та витрати по сплаті державного мита у розмірі 900 грн. Як зазначає позивач, на виконання судового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2003 року по справі № 2-877/2003 йому були надані віконні системи у кількості 28 одиниць. В 2003 році позивач залишив віконні системи у кількості 28 одиниць в гаражі будинку [ADDRESS] , що належав у спільній власності [PERSON] та його сестрі [PERSON] без укладання будь з ким договору зберігання. На той час, його донька [PERSON] 1993 року народження також мешкала з [PERSON] та [PERSON] та була малолітньою. За показаннями свідка [PERSON] у судовому засіданні 07 лютого 2022 року, у 2013-2014 році за адресою: [ADDRESS] , у дворі будинку [PERSON] бачила одне вікно, інші вікна знаходилися в гаражі, однак особисто [PERSON] їх не бачила. У 2019 році [PERSON] помер. Після його смерті [PERSON] та [PERSON] ще деякий час проживали у будинку [ADDRESS] . [PERSON] було прийнято рішення про продаж будинку, тому позивач був запрошений забрати свої речі з гаражу, однак віконних систем у кількості 28 одиниць в гаражі не виявилось, у зв`язку з чим, позивач [PERSON] звернувся до поліції 05 січня 2021 року. У 2020 році будинок [ADDRESS] , було продано. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст. 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 5 цієї статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. ст. 936-937 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договір зберігання укладається у письмовій формі. Проте позивачем договір зберігання ні з ким не укладався. Як випливає з ст. 1166 ЦК України, відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними. 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду. Щодо особливостей визначення шкоди, слід зазначити, що майнова шкода у розумінні ч. 1 ст. 1166 ЦК України - це зменшення майнової сфери потерпілого внаслідок пошкодження чи знищення його майна або внаслідок порушення його особистих немайнових прав. Із зазначеного можна зробити висновок, що основною підставою для відшкодування шкоди є належність пошкодженого майна особі, яка звертається для захисту своїх прав. Так, на підставі наданих позивачем доказів, а саме: копії пояснень позивача, копії рахунку/калькуляції щодо вартості віконних систем, суд приходить до висновку, що із наявних матеріалів справи та наданих в судових засіданнях усних поясненнях не міститься належних та допустимих доказів, не вбачається належності майна Позивачу, доказів порушення права з вини Відповідача. Статтею 77 ЦПК України, зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, що могли б підтвердити обставини, викладені в позовній заяві, а тому позовні вимоги, щодо відшкодування матеріальної шкоди у сумі 142 227 гривні 00 копійок - не є обґрунтованими. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, суд не знаходить підстав для покладення судового збору на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed