Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення без надання іншого житла. Позовні вимоги мотивувала тим, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 24.11.2003 року (справа № 2-3759/2003), реєстраційним посвідченням від 31.04.2004 року (реєстраційний номер № 1714, реєстраційна книга № 595). У квартирі разом з позивачкою проживає її дочка [PERSON] , що підтверджується довідкою № 1163 від 26.07.2021 року. Відповідачка систематично порушує правила співжиття та робить неможливим для [PERSON] проживання з нею в одній квартирі, що підтверджується відповіддю Департаменту соціальної політики від 11.12.2020 року, Вінницької місцевої прокуратури від 21.09.2020 року Київського відділення поліції від 06.07.2020 року, 12.02.2020 року, 02.04.2020року, 15.12.2020 року, 17.05.2021 року. Відповідачка протягом тривалого часу систематично вчиняє по відношенню до позивачки домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру, що виражається у словесних образах, приниженні, погрозах, викраденні продуктів харчування. Внаслідок чого позивачка боїться за свою безпеку, життя та здоров`я. Чоловік відповідачки [PERSON] , [INFO] має зареєстроване місце для проживання за адресою: [ADDRESS] . Просила суд, усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] з вищезазначеної квартири без надання іншого житла. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали за обставин, викладених в позові, кожен окремо, просили позов задовольнити, в подальшому в судове засідання не з"явились, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили суд позов їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вважає дані вимоги надуманими та необ"єктивними. Вважає що навпаки матір"ю на неї весь час чиниться тиск, погрози та приниження. В подальшому в судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в справі доказів. 12.11.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну на позовну заяву, у якому [PERSON] вказала, що [PERSON] є власником квартири під [ADDRESS] . Свого часу, а саме в листопаді 1995 року, працюючи на ВАТ «Вінницький підшипниковий завод», щоб отримати вищевказану квартиру [PERSON] надавала довідку про склад сім`ї. У довідці зокрема вказувалась інформація щодо [PERSON] . Фактично, зважаючи на ту обставину, що сім`ю складали позивач та її син і донька, роботодавцем була надана квартира з більшою площею, а саме в кількості 3-х кімнат. Крім того, чоловік позивачки, він же батько відповідачки, був власником однокімнатної квартири по [ADDRESS] . Після його смерті між мамою та братом була досягнута домовленість, що квартиру успадкує лише брат [PERSON] . [PERSON] у свою чергу відмовилась від спадщини від майна яким володів батько. Однак, позивач обіцяла квартиру під [ADDRESS] заповідати їй. На сьогоднішній час позивач здійснює усі штучні дії, аби утворити конфлікт, який фактично відсутній. 15.11.2021 року на адресу суд надійшла відповідь на відзив, у якій вказано, що з 2018 року із відповідачкою позивач співмешкає в конфліктних відносинах, вона неодноразово зверталась у поліцію та Департамент соціальної політики про насилля в сім`ї з її боку та боку її чоловіка. Дільничний проводить з ними профілактичні бесіди та насильство тимчасово припиняється та потім відновлюється із ще більшою жорстокістю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 24.11.2003 року (справа № 2-3759/2003) (а.с.9-10), реєстраційним посвідченням від 31.04.2004 року (реєстраційний номер № 1714, реєстраційна книга № 595) (а.с.11). У квартирі разом з позивачкою проживає її дочка [PERSON] , що підтверджується довідкою № 1163 від 26.07.2021 року (а.с.12). Відповідачка систематично порушує правила співжиття та робить неможливим для [PERSON] проживання з нею в одній квартирі, що підтверджується відповіддю Департаменту соціальної політики від 11.12.2020 року, Вінницької місцевої прокуратури від 21.09.2020 року Київського відділення поліції від 06.07.2020 року, 12.02.2020 року, 02.04.2020року, 15.12.2020 року, 17.05.2021 року (а.с.13-21). Відповідно до ст. 15 Конституції України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Стаття 116 ЖК України, зазначає, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб -провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції пр. захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власник володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь- які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Тому суд вважає вимоги позивачки про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення з вказаної квартири [PERSON] заснованими на законні та такими, що підлягають до задоволення. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved