Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому, остаточно, в порядку статті 49 ЦПК України просить суд встановити факт, що має юридичне значення, що [PERSON] та [PERSON] є батьком та матір`ю [PERSON] та [PERSON] ; встановити факт, що має юридичне значення, що мати позивача, [PERSON] , та батько [PERSON] , [PERSON] , є рідними братом та сестрою; встановити факт, що має юридичне значення, що [PERSON] [INFO] , є двоюрідною сестрою [PERSON] , померлої [INFO] ; встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , однією сім`єю протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, а саме з 2014 року по [INFO] ; змінити черговість, одержання [PERSON] , права на спадкування після смерті, [PERSON] , померлої [INFO] , визнавши за [PERSON] , право на спадкування в порядку другої черги спадкування за законом; усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] в м. Одесі. Позов обґрунтований тим, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , позивач, як спадкоємець за правом представлення, 11 червня 2019 року звернулась до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про оформлення спадщини. Вказувала, що 13.12.2019 року вона отримала від державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори лист «Щодо надання інформації» в якому її повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON] неможливо в зв`язку з тим, що нею не надано документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем. Крім того, зазначала, що в матеріалах спадкової справи наявна заява спадкоємця попередньої черги про відмову від прийняття спадщини за законом не на її користь. 30 квітня 2021 року вона звернулася з заявою до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом або про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 30 квітня 2021 року державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори виніс Постанову про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем, та в матеріалах спадкової справи наявна заява спадкоємця попередньої черги про відмову від прийняття спадщини не на користь позивача. Сторона позивача зазначає, що нею вжито заходів щодо підтвердження родинних відносин з спадкодавцем шляхом звернення до державного архіву Полтавської області, Кобеляцького РВ ДРАЦС, щодо надання відомостей про надання копії актових записів та повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження: [PERSON] , [PERSON] , однак отримано відповідь щодо неможливості надання копій актових записів у зв`язку із значною втратою документів довоєнного часу в період тимчасової окупації Полтавщини (1941-1943 рр.) нацистськими загарбниками. Документально підтвердити факт наявності родинних відносин між нею та [PERSON] не має можливості, крім того існує спір про право на спадкування за законом, а тому встановлення факту родинних відносин породжує для заявника юридичні наслідки, та встановити даний факт іншим шляхом, аніж в судовому порядку не надається за можливе. Стороною відповідача, 16.03. 2020 року подано зустрічний позов до [PERSON] про визнання права власності, в якому [PERSON] , після зміни предмету позову, просить суд визнати факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] ; визнати право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; Ѕ частку будинку [ADDRESS] . Зустрічний позов обґрунтований тим, що померла [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] в зв`язку із чим остання, після смерті [PERSON] , звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову від нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] не було надано оригінали документів на спадкове майно. Стороною позивача надано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] не визнає, вважає, що позивач за зустрічним позовом не є двоюрідною сестрою [PERSON] та спадкоємцем другої черги, оскільки не походить від роду Голик. В ході розгляді справи представник [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. В ході розгляді справи представник [PERSON] заперечувала щодо задоволення позову [PERSON] , зустрічний позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та показання свідків, вивчивши заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити частково, а позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення,з наступних підстав. Судом встановлено, та матеріалами цивільної справи підтверджено, що між [PERSON] та [PERSON] , укладено шлюб, від якого народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження № [NUMBER] , актовий запис № 3344 (т. 1 а. с. 37) та [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про шлюб, актовий запис № 322, Серії [NUMBER] , 11 березня 1958 року укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (т. 1 а. с. 36), від якого [INFO] народилася [PERSON] , актовий запис № 1746, а [INFO] померла. [INFO] помер [PERSON] . Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 4229, Серії [NUMBER] (т. 1 а. с. 8). Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.11.2019 року, матеріалів спадкової справи № 602/2019 до майна [PERSON] , померлої [INFO] , спадкодавцю належало на праві власності наступне нерухоме майно: - Ѕ частка квартири [ADDRESS] , яка належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.2005 року. Право власності зареєстроване 20.04.2006 року у встановленому законом порядку; - Ѕ частки квартири [ADDRESS] , яка належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.01.1996 року, видане Управлінням ЖКХ виконкому ОМР. Право власності зареєстроване 20.04.2006 року у встановленому законом порядку; - квартира [ADDRESS] , яка належала свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.03.2014 року; - Ѕ частка житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] мала рідного брата, [PERSON] , 1939 року народження, який від шлюбу з [PERSON] мали доньку [PERSON] , [INFO] , яка є племінницею спадкодавця та спадкоємцем другої черги за правом представлення, даний факт сторонами не оспорювався. Згідно свідоцтва про смерть, актовий запис № 1, Серії [NUMBER] [INFO] помер брат спадкодавця, [PERSON] . Спадкоємицею [PERSON] є його донька, громадянка РФ, [PERSON] , [INFO] , яка є спадкоємцем за правом представлення щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно заяви від 01.06.2019 року, складеної нотаріусом Піонерського нотаріального округу, Калінінградської області, Виноградовою Лідією Сергіївною, зареєстрованої в реєстрі № 39/9-н/39-2019-1-1035, [PERSON] , громадянка Російської Федерації відмовилась від належної їй частки на спадщину, що залишилась після смерті громадянки [PERSON] , на користь двоюрідної сестри спадкодавця - [PERSON] (т. 2 а. с. 74). 31 липня 2019 року Листом «Щодо надання інформації» державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса повідомив [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю [PERSON] на користь якої здійснена відмова, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутня нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження батька, [PERSON] . Згідно копії рішення Світлогорського міського суду Калінінградської області від 12 жовтня 2020 року, встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Згідно заяви від 22.05.2019 року, яка надійшла до Малиновської державної нотаріальної контори 04.06.2019 року, посвідченої Пугачовою І.В., приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області 22 травня 2019 року, [PERSON] заявила себе двоюрідною сестрою [PERSON] , померлої [INFO] та прийняла спадщину, спадкова справа № 602/2019 (т. 2 а. с. 5). Згідно заяви від 11.06.2019 року, складеної нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса, позивачка [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON] , померлої [INFO] , спадкова справа № 602/2019 (т. 2 а. с. 15 об.). 13.12.2019 року Листом «Щодо надання інформації», державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса повідомив [PERSON] про відсутність підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю в матеріалах спадкової справи документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем, та наявність в матеріалах спадкової справи заяви спадкоємця попередньої черги про відмову від прийняття спадщини за законом не на користь позивача (т. 1 а. с. 44). 30 квітня 2021 року [PERSON] до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом або про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно Постанови державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 30 квітня 2021 року, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем, та наявності в матеріалах спадкової справи заяви спадкоємця попередньої черги про відмову від прийняття спадщини не на її користь. Згідно Постанови державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 30 січня 2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем, та відсутності в матеріалах спадкової справи оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно(т. 1 а. с. 100). Судом встановлено, що стороною позивача [PERSON] вжито заходів щодо підтвердження родинних відносин з спадкодавцем шляхом звернення до державного архіву Полтавської області, Кобеляцького РВ ДРАЦС, щодо надання відомостей про надання копії актових записів та повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження: [PERSON] , [PERSON] . Згідно відповіді Кобеляцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 22.09.2020р., отримати копії актових записів про народження [PERSON] , [PERSON] , актовий запис про шлюб [PERSON] з [PERSON] , запису про шлюб [PERSON] з [PERSON] не надається за можливе у зв`язку з значною втратою документів довоєнного часу в період тимчасової окупації Полтавщини (1941-1943рр.) нацистськими загарбниками. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 1,2 та 4 ст. 10 ЦПК). Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів України. Правовідносини пов`язані із захистом права власності та спадкуванням врегульовані Цивільним кодексом України (Книга шоста). Також Законами України «Про нотаріат». Крім того, у судовій практиці застосовується Постанова Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування» та іншими нормативно-правовими актами. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Частинами першою та другою статті 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтями 1216, 1218 ЦК передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею1259 цього Кодексу. За правилами ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно статті 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Абзац 2 частини першої статті 1265 ЦК України дозволяє зробити висновок, що ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Ступінь є свого роду одиницею вимірювання споріднення поміж родичами за походженням. Він надає можливість встановити «відстань» між спорідненими особами (родичами за походженням). Причому така «відстань» може характеризувати як більш близьке споріднення, так і віддалене. Як наслідок чим далі біологічно особи знаходяться одна від одної, тим більший порядковий ступінь споріднення їх пов`язує. Аналіз статті 1266 ЦК України свідчить, що спадкуванням за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємці за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу). Згідно до частини 4 статті 1266 ЦК України (спадкування за правом представлення ) двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду у колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18) зроблено висновок по застосуванню статті 1266 ЦК України та вказано, що спадкуванням за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємці за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яка відкривається з дня смерті особи або з дня, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стаття 1270 ЦК України наголошує, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно частини 2 статті 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Пунктом 25 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування», коло осіб, на користь яких спадкоємець може відмовитися від прийняття спадщини, є вичерпним і за його волевиявленням змінюватись або доповнюватись не може. У разі коли спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь особи, вказаної в статті 1266 ЦК України, правила про спадкування за правом представлення не застосовуються. Статтею 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Членів сім`ї пов`язують взаємні права та обов`язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім`ї. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Пунктами 4.6. п. 2 гл. 10 розд. ІІ Порядку передбачено, що спадкоємці закликаються до спадкування за законом у порядку черговості. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі: відсутності спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до п. 4.9.-4.12, 4.14. гл. 10 розд. 2 Порядку свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Предметом розгляду даної справи є встановлення фактів, що має юридичне значення, спадкування нерухомого майна, що належала спадкодавцю та визнання за спадкоємцем права власності на успадковане майно. При розгляді даної справи суд приймає до уваги принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначений, зокрема у ст. 13 ЦПК, згідно умов якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, при цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Слід зазначити, що для кровного споріднення характерним є ступені споріднення, тобто кількість народжень, що пов`язують між собою двох осіб, які перебувають у родинних зв`язках. Так, до родичів третього ступеня споріднення відносяться рідні дядько та тітка спадкодавця, діти дядька та тітки (двоюрідні брати і сестри) спадкодавця спадкують у порядку представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України. Таким чином, двоюрідні брат і сестра, знаходяться в родинному зв`язку по дідові або бабі з дітьми їхніх синів або дочок, тобто мають спільного діда і бабу або одного з них. Отже, основу бокової лінії складає походження осіб від спільного предка. Таким спільним предком можуть виступати дід і баба або один із них. При встановленні ступеня споріднення спадкодавця, [PERSON] з її «двоюрідними сестрами» [PERSON] та [PERSON] слід «відшукати» спільного предка, яким для двоюрідної сестри буде їх дід. Стороною позивача доведено у судовому засіданні (показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , фото світлини, свідоцтва про народження позивача та [PERSON] ), що [PERSON] походить з роду [PERSON] , їх спільним дідом є [PERSON] , від якого походять батько спадкодавця - [PERSON] та мати [PERSON] - [PERSON] , які між собою є рідними братом та сестрою. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є онуками [PERSON] , а тому вважаються прямими кровними родичками, двоюрідними сестрами та перебувають у четвертому ступені споріднення. [PERSON] , як двоюрідна сестра спадкодавця [PERSON] , має четвертий ступінь споріднення із спадкодавцем і належить до п`ятої черги спадкоємців за законом. За правом представлення своєї матері [PERSON] , яка була рідною тіткою спадкодавця і померла до відкриття спадщини, позивач набула права на спадкування в третю чергу за законом. Разом із цим, суд вважає недоведеним факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Стороною відповідача не доведено у судовому засіданні належними та допустимими доказами, що спадкодавець та [PERSON] мають спільного предка, від якого походить мати спадкодавця, [PERSON] та мати [PERSON] - [PERSON] . Не доведено й те, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами, так як матеріали справи не містять відомостей щодо зміни прізвища матері [PERSON] з [PERSON] на [PERSON] . Вказані обставини є підставами для висновку суду про необхідність відмовлення в зустрічному позові. Дані обставини є підставою і для відмови у задоволенні позову про визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно. Що стосується позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю позивача із померлою [PERSON] , суд вважає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають. Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю до уваги судом беруться показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання); фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Ухвалюючи рішення про відмову в цій частині позовних вимог щодо встановлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем, суд вважає, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання [PERSON] та померлої [PERSON] , тобто наявність сім`ї, у період протягом п`яти років до моменту смерті останньої матеріали справи не містять. Разом з цим показання свідків про проживання позивача із спадкодавцем однією сім`ю, не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні статті 3 СК України. Крім того судом враховується, що згідно листа приватного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовлено з підстав відсутності документів, що підтверджують родинні відносини із спадкодавцем, а також наявності заяви спадкоємця попередньої черги про відмову від прийняття спадщини за законом не на користь [PERSON] , а тому визначений позивачем спосіб захисту порушених, або невизнаних прав шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менш як п`ять років не може вважатись ефективним. Позовні вимоги про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] не підлягають задоволенню зважаючи на наступне. За приписами ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17. Та обставина, що [PERSON] не спілкувалися із [PERSON] протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. Надаючи правову оцінку позовним вимогам [PERSON] про зміну черговості одержання права на спадкування, суд керується наступним. Зміна черговості одержання права на спадкування регулюється ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання права на спадкування є сукупність наступних фактів, встановлених судом: - здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому матеріальних послуг; -матеріальне забезпечення спадкодавця; надання іншої допомоги; тривалість здійснення вказаних дій; перебування спадкодавця у безпорадному стані в зв`язку із похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Із матеріалів справи вбачається, та підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , а також копіями медичної документації [PERSON] та фіскальними чеками щодо придбання медичних препаратів (т. 1 а. с. 18-25), що [PERSON] тривалий час надавала [PERSON] матеріальну та іншу допомогу, опікувалася нею, доглядала спадкодавця та забезпечувала всі потреби [PERSON] , які остання не мала можливості забезпечувати самостійно через похилий вік та стан свого здоров`я. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку щодо обґрунтованості позовних вимог [PERSON] в цій частині із їх задоволенням. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року відстрочено [PERSON] сплату судового збору за подання до суду позовної заяви до [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зміну черговості одержання права на спадкування шляхом визнання права на спадкування, усунення від права на спадкування у розмірі 11910 (одинадцять тисяч дев`ятсот десять) гривень 20 копійок до ухвалення судового рішення у справі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 травня 2020 року відстрочено [PERSON] сплату судового збору за подання до суду зустрічного позову до [PERSON] про визнання права власності у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зміну черговості одержання права на спадкування шляхом визнання права на спадкування, усунення від права на спадкування у розмірі 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень до ухвалення судового рішення у справі. Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог, враховуючи те, що [PERSON] фактично не понесла витрат на оплату судового збору, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено, судовий збір у розмірі 10373 (десять тисяч триста сімдесят три) гривень та 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави. Судовий збір за дві немайнові позовні вимоги, в розмірі 1537 грн., в задоволенні яких [PERSON] було відмовлено, підлягають стягненню з [PERSON] на користь держави. [PERSON] також понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн., що підтверджується детальним описом робіт, актом про прийняття-передачу наданих послуг, копіями квитанцій та копією договору про надання правової допомоги (т. 3 а. с. 107-113), які, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог необхідно стягнути з [PERSON] в розмірі 8000 грн. (чотири із шести заявлених позовних вимог).

Outcome: partial