Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] (далі по тексту позивачі) звернулись до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач), обґрунтовуючи підставність позову тим, що [INFO] помер [PERSON] , який приходився рідним батьком сторін спору. Після його смерті відкрилась спадщина за законом. До складу спадкової маси увійшов житловий будинок за [ADDRESS] , та земельна ділянка, площею 2,7948 га, кадастровий номер 0522287000:05:000:0153, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Щасливської сільської ради, що належала спадкодавцеві [PERSON] на підставі державного акту від 06.07.2006 року серії ЯБ 679497. Позивачі, будучи рідними дітьми, а відтак спадкоємцями першої черги спадкування, звернулись до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С.В., за місцем відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини. Відповідач спадщину прийняла шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці не використали своє право на прийняття спадщини. Ураховуючи те, що нотаріус уникає зустрічей із позивачами, а на письмову заяву позивачів про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом направила в їх адресу лист, відповідно до якого вказала на необхідність надання позивачам для оформлення спадщини правовстановлюючих документів на вищевказане майно, однак оригінали вказаних документ знаходяться у позивача, яка добровільно їх не надає, що ускладнює реалізацію ними своїх спадкових прав, наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом, в якому вони просять суд визнати за ними право власності на вищевказане майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки у частках по 1/3 за кожним із позивачів. Крім цього, оскільки в свідоцтвах про народження обох позивачів та свідоцтві про право особистої власності на будинковолодіння за [ADDRESS] , по батькові їх батька та відповідно власника об`єкта нерухомого майна зазначено не так як у свідоцтві про його смерть, що, на думку позивачів, також є перешкодою для реалізації ними спадкових прав в нотаріальному порядку, тому просили суд також встановити факт родинних відносин між ними та спадкодавцем та відповідно факт належності правовстановлюючого документу спадкодавцеві. Відповідач через свого представника, подала до суду відзив із запереченнями проти позову, просила суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, аргументуючи свою позицію тим, що нотаріусом не заперечується право [PERSON] на оформлення спадщини за законом після [PERSON] . Отже, право на спадкування [PERSON] не залежить від доведення факту родинних відносин, що свідчить про відсутність спору про право, у зв`язку з чим таку заяву належить розглядати за правилами окремого провадження, а не позовного. Інший позивач, [PERSON] , не надав доказів заперечення нотаріусом права на оформлення спадщини за законом після померлого [PERSON] взагалі, тим самим не довів необхідності встановлення факту родинних відносин для оформлення спадщини. Крім цього, позивачі не надали доказів, що організація, яка видала документ, не має можливості внести виправлення до документів, що свідчить про передчасність звернення до суду з вимогою про встановлення факту родинних відносин та факту належності правовстановлюючого документу. Щодо визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, то представник відповідача вказує у відзиві, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою та при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. Обґрунтовуючи підстави для визнання права власності на спадкове майно позивачі вказують, що правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходяться у відповідача. Отже, неможливість отримання позивачами свідоцтва про права на спадщину на час розгляду спору, не пов`язана з втратою правовстановлюючого документа, а пов`язано з наявністю перешкод у здійсненні права власності. За таких обставин відсутні визначені законом підстави для визнання за позивачами у судовому порядку права власності на спадкове майно, оскільки належним способом захисту буде пред`явлення позову про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом витребування правовстановлюючих документів. Крім цього, позивачі не надали доказів відмови у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, житловий будинок на який позивачі заявляють вимоги являється колгоспним двором, і вони не позбавлені можливості зареєструвати своє право власності в позасудовому порядку. Позивачі та їх представник в межах визначеного судом строку не використали своє право на подачу відповіді на відзив. 02.02.2021 ухвалою суду було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, а у справі призначено підготовче судове засідання. Клопотанням представника позивачів про витребування матеріалів спадкової справи №137/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , який проживав по [ADDRESS] , було задоволено протокольною ухвалою в судовому засіданні 19.11.2021. 24.12.2021 ухвалою суду було закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач та відповідачі не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи по суті, заяв та клопотань до суду не направили, а відтак суд не вбачає правових підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені у позові, просив суд їх задовольнити. Також суду пояснив, що перешкодою для реалізації прав позивачами в нотаріальному порядку на спадкове майно після смерті їх батька є вимога нотаріуса про надання оригіналів правовстановлюючих документів, які утримує позивач, а оскільки вони перебувають у неприязних відносинах, остання відмовляється їх надати, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом до суду. Крім цього, у ході підготовки даного позову до суду було встановлено розбіжності у свідоцтвах про народження позивачів в записі про їх батька в частині зазначення по батькові, а також у свідоцтві про смерть останнього, у правовстановлюючому документі на майно, що увійшло до складу спадкової маси, оскільки невірно вказано по батькові спадкодавця, тому з метою економії часу вимоги були об`єднані в одне провадження, оскільки стосуються реалізації позивачами права на спадкування. Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи свою позицію із посиланням на відзив, просив суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи також тим, що звернення позивачів до суду із вимогами про встановлення фактів є передчасними, оскільки право позивачів на спадкування після смерті їх батька нотаріусом не заперечувалось, а доказів звернення позивачів до установ, що видавали відповідні документи та неможливість внесення до них виправлень, не надано. Щодо визнання права власності на майно, що увійшло до складу спадкової маси після смерті [PERSON] , то звернув увагу, що житловий будинок за [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності, так як був колгоспним двором, а позивачі мали відповідні частки у цьому майні, оскільки були його членами станом на 15.04.1999. Щодо земельної ділянки, то зазначив, що державний акт від 06.07.2006 серії ЯБ 679497, який був виданий на ім`я спадкодавця [PERSON] було втрачено дійсно, і він відсутній у позивача також, оголошення про його втрату останньою не надавалось, оскільки відповідач спадщину прийняла, відтак вона їй належить, а наміру реалізовувати свої права в нотаріальному порядку ще не виявила. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилась спадщина Із матеріалів спадкової справи, які були витребувані судом за клопотанням представника позивачів, судом встановлено, що своїм правом на спадкування за законом після смерті [PERSON] скористались позивачі - [PERSON] та [PERSON] , подавши приватному нотаріусу Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Кобзар С.В. заяви відповідного змісту про прийняття спадщини та вказавши, що спадкодавець був їх батьком (а.с.102, 103). Відповідач [PERSON] також подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с.11). Відповідно до довідки виданої органом місцевого самоврядування 04.02.2020 за №78 (а.с.119) до складу сім`ї [PERSON] входили: дружина [PERSON] , діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як убачається із довідки виданої виконавчим комітетом Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 04.02.2020 за №77 (а.с.118), [PERSON] був зареєстрований та проживав до дня смерті в [ADDRESS] . За вказаною адресою з ним була зареєстрована та постійно проживала дочка [PERSON] . За матеріалами спадкової справи інші спадкоємці, що увійшли до кола спадкоємців за законом першої черги дружина [PERSON] та син [PERSON] своїм правом на прийняття спадщин не скористались, доказів протилежного суду не надано. Наведене свідчить, що сторони цього спору є спадкоємцями майна після смерті [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/3 кожний, які спадщину прийняли. Судом було встановлено із матеріалів спадкової справи, що [PERSON] та [PERSON] направили в адресу приватного нотаріуса заяви про видачу на їх ім`я нотаріальних актів на частки майна, що увійшло до складу спадкової маси, відповідно до кількості спадкоємців, які скористались своїм правом на спадкування, а саме на житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 2,7948 га, кадастровий номер 0522287000:05:000:01536, цільове призначення для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Щасливської сільської ради (а.с.125, 126). 12.05.2021 приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С.В. в адресу позивачів було спрямовано листи за №47, 48 (а.с.135, 136), відповідно до яких констатовано, що 06.12.2019 за №498 та відповідно 06.12.2019 за №499 [PERSON] та [PERSON] було подано заяви про прийняття спадщини до майна померлого [INFO] [PERSON] , який постійно проживав в [ADDRESS] , та до яких було додано копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та інформацію з КП «ВООБТІ», за якими заведено справі №137/2019, а оскільки на майно наявні правовстановлюючі документи у вигляді Державного акту від 06.07.2006 серії ЯБ №679497 та свідоцтво про право власності на будинковолодіння за №10 від 02.10.1989, надання яких визначено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, то надані документи позивачам повернуті їм без потреби. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема,\~Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Статтею 1297 ЦК України\~визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пункту 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Приписами статті 49 Закону України «Про нотаріат», визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії зокрема: якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; в інших випадках, передбачених\~законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Згідно із пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року N 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, в\~інформаційному листі від 16 травня 2013 року N 24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, звернув увагу суддів на те, що слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як було встановлено судом відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння за №10 від 02.10.1989 виданого Щасливською сільською Радою народних депутатів (а.с.38), житловий будинок по [ADDRESS] , належав до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був [PERSON] . Відповідно до довідки виданої Липовецькою міською радою від 12.04.2021 №09-17-01/98 [PERSON] та [PERSON] являється однією і тією особою. Із довідки виданої виконавчим комітетом Липовецької міської ради від 18.08.2021 за №09-17-01/334 (а.с.71) станом на 15.04.1991 житловий будинок по [ADDRESS] належав до колгоспного двору, членами якого були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Наведене свідчить, що об`єкт нерухомого майна, по [ADDRESS] мав статус колгоспного двору, отож належав до спільної сумісної власності, за приписами ЦК УРСР, власниками якого було шість осіб, у тому числі позивачі та відповідач, а головою двору спадкодавець [PERSON] , в підтвердження чого наявні правовстановлюючі документи. Належність [PERSON] земельної ділянка на праві власності на підставі Державного акту від 06.07.2006 серія ЯБ №679497 підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.14, 15). Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать про те, що за життя [PERSON] набув право власності на 1/6 частку житлового будинку та на земельну ділянку. Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать про те, що на майно, яке увійшло до складу спадкової маси наявні правовстановлюючі документи, позивачі будучи власниками нерухомого майна у вигляді часток житлового будинку не позбавлені можливості його зареєструвати в установленому законом порядку та надати відповідні документи нотаріусу. Суду не надано доказів на підтвердження втрати Державного акту від 06.07.2006 серія ЯБ №679497, що засвідчує належність майна спадкодавцеві, а доводи представника відповідача в цій частині суд вважає неспроможними, оскільки вони не підтвердженні належними доказами. При цьому, суд враховує, що навіть у випадку втрати правовстановлюючого документу на майно у вигляді земельної ділянки, на яке спадкодавець набув право власності за життя, спадкоємці мають можливість самостійно відповідно до діючого законодавства одержати дані шляхом внесення змін до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Крім цього суд, враховує, що зібрані у справі докази не містять підтвердження причин неможливості внести зміни до документів (свідоцтва про народження позивачів та свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння), які містять розбіжності у написанні по батькові спадкодавця, органами, що їх видав, що передбачено ст.318 ЦПК України. Зібрані у справі докази свідчать про те, що позивачами не додано обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії на ім`я позивачів, встановленої відповідно до вимог\~Закону України "Про нотаріат", а лист із вимогою про надання правовстановлюючих документів не є таким рішенням нотаріуса, що передує зверненню до суду, а лише виконанням покладених на нотаріуса обов`язків щодо вимоги до спадкоємців про подання правовстановлюючих документів на підтвердження належності цього майна спадкодавцеві. З урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до листа нотаріуса направленого в адресу позивачів останнім не оспорюється а ні факт родинних відносин між позивачами та спадкодавцем та відповідно належність спадкодавцеві нерухомого майна, відсутня обґрунтована письмова відмова нотаріуса у видачі на ім`я позивачів нотаріальних актів, відтак наявні передумови для одержання позивачами в нотаріальній конторі свідоцтв про право на спадщину на їх ім`я, тому звернення позивачів до суду із даним позовом є передчасними, а відтак підставою для відмови в задоволенні даного позову у повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України, а оскільки в задоволенні позову відмовлено, то понесені позивачами витрати відносить на їх рахунок. Щодо заявлених у відзиві відповідачем витрат на правничу допомогу, орієнтований розмір якої останньою було визначено в 10\~000 грн., то суд враховує приписи ст.137, 141 ЦПК України, відповідно до яких розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі на професійну правничу допомогу встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що до матеріалів справи не додано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження понесених та здійснених відповідачем витрат на правову допомогу, а в судовому засіданні представник відповідача такі вимоги не висував, отож правових підстав для стягнення на користь відповідача із позивачів витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката суд не вбачає.

Outcome: dismissed