Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

12 серпня 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] \~до ПрАТ\~«СК «Арсенал\~Страхування» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування за спричинення матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП. (а.с.1-4) 23 грудня 2021 року позивач через свого представника уточнив свої позовні вимоги шляхом їх збільшення. (а.с.95-99) В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням їх уточнень) позивач зазначив, що 05 жовтня 2020 року в м. Дніпро на вул. Княгині Ольги сталось ДТП за участі трьох транспортних засобів: автомобіля «БМВ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, автомобіля «Тойота РАВ 4», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «Міцубіші», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Посадовою особою УПП в Дніпропетровській області відносно позивача та іншого водія [PERSON] були складені адміністративні протоколи за вчинення правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, які в подальшому були спрямовані до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська для прийняття остаточного рішення по справі. За результатами розгляду вказаних справ про адміністративне правопорушення, постановами Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2021 року, та постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 липня 2021 року провадження відносно водіїв [PERSON] та [PERSON] закрито за відсутності в їх діях складу, та події адміністративного правопорушення. Разом із тим позивач зазначає, що вказаними постановами суддів по справам про адміністративне правопорушення встановлений причинно наслідковий зв`язок між діями водія [PERSON] та скоєним ДТП, а отже відповідач, як страховик, який застрахував цивільно правову відповідальність вказаного водія повинен нести майнову відповідальність та відшкодувати спричинений позивачу матеріальний збиток. На звернення представника позивача із заявою про виплату страхового відшкодування від страховика був отриманий лист - відмова у виплаті із посиланням на те, що оскільки вина у скоєній ДТП [PERSON] не встановлена відповідною постановою суду, то підстави для визнання вказаної події страховим випадком відсутні. Вважаючи вказану відмову у виплаті не законною, позивач звернувся із теперішнім позовом до суду, в якому просить суд стягнути з ПрАТ «СК\~«Арсенал Страхування» невиплачене страхове відшкодування в розмірі 94\~908,81 грн., пеню в розмірі 6\~581,16 грн., 3% річних в розмірі 1 178 грн., втрати від інфляції в розмірі 2\~583,24 грн., а також судовий збір в розмірі 1 300 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9\~300 грн. (а.с.95-99) Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі, та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та їх представників. (а.с.23-24) Судове засідання 15 вересня 2021 року було перенесено на 21 жовтня 2021 року. 18 жовтня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він звертає увагу суду на те, що оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що застрахована відповідачем особа водій [PERSON] визнаний винним у скоєні ДТП за участю позивача, та його не притягнуто у встановленому порядку до відповідальності за скоєне правопорушення, то цивільно правової відповідальність застрахованої особи не наступила, а отже і відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. (а.с.30-35) В судове засідання 21 жовтня 2021 року з`явився представник позивача, відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. У даному судовому засіданні було задоволено клопотання представника позивача та відкладено розгляд справи на 23 листопада 2021 року для надання часу позивачу підготувати відповідь на відзив. (а.с.63) 25 жовтня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, аргументація та правове обґрунтування якого здебільшого дублюється із наявними у позовній заяві, вважав позовні вимоги обґрунтованими. Додатково зазначив на помилковість посилань страховика про те, що для здійснення страхової виплати необхідною та єдиною умовою є обов`язкове встановлення відповідною постановою суду вини у ДТП застрахованої особи. (а.с.66-69) 08 листопада 2021 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, аргументація та правове обґрунтування яких здебільшого дублюється із наявними у відзиві на позовну заяву. (а.с.82-85) Судове засідання 23 листопада 2021 року було перенесено на 22 грудня 2021 року. В судове засідання 22 грудня 2021 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 25 січня 2022 року для виклику сторін по справі. (а.с.94) 23 грудня 2021 року від позивача надійшла уточнена позовна заява. (а.с.95-99) В судове засідання 25 січня 2022 року з`явився представник позивача, відповідач в судове засідання не з`явився, у даному судовому засідання було прийнято уточнену позовну заяву та відкладено розгляд справи на 21 лютого 2022 року. (а.с.109) Після спливу встановлених судом процесуальних строків для подання сторонами доказів, 26 січня 2022 року від відповідача надійшов висновок експерта № 047-12(Е)/21 від 19 січня 2022 року, який судом долучено до матеріалів справи, але в силу положень ст.ст.43, 126 ЦПК України судом залишається без розгляду та не оцінюється на предмет належності, допустимості та достовірності. (а.с.112-129) 21 лютого 2022 року було проведено розгляд справи по суті. Представник позивача в судове засідання 21 лютого 2022 року не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає. Відповідач в судове засідання 21 лютого 2022 року не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки не повідомив. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З матеріалів справи встановлено, що 05 жовтня 2020 року в м. Дніпро на вул. Княгині Ольги сталось ДТП за участі трьох транспортних засобів: автомобіля «БМВ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, автомобіля «Тойота РАВ 4», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «Міцубіші», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Посадовою особою УПП в Дніпропетровській області 27 жовтня 2020 року відносно позивача був складений адміністративний протокол серії ДПР18 № 001608 за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, який був в подальшому спрямований до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська для прийняття остаточного рішення по справі. (а.с.7) Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2021 року по справі № 203/4043/20 провадження відносно водія [PERSON] , позивача по справі, закрито\~за відсутності\~в його\~діях складу,\~та події\~адміністративного правопорушення.\~Постанова набрала\~законної сили\~09\~червня 2021\~року. (а.с.8) В межах розгляду вказаної справи про адміністративне правопорушення судом була призначена судова автотехнічна експертиза, проведення якої було доручено державному експертному закладу Науково Дослідному Інституту судових експертиз. Згідно узагальнених висновків вказаної автотехнічної експертизи за № 171-21 від 12 квітня 2021 року в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Тойота РАВ 4» [PERSON] не відповідали вимогам дорожньої розмітки 1.16.2 розділу 34 ПДР України. В даній дорожній обстановці водій [PERSON] мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом дотримання вимог дорожньої розмітки 1.16.2 розділу 34 ПДР України. З технічної точки зору пояснення водія [PERSON] , щодо розвитку ДТП в тій частині, що автомобіль «Тойота РАВ 4» рухався в середній смузі (другій від правого краю) смузі, є неспроможними. Пояснення [PERSON] з технічної точки зору щодо розвитку ДТП, є спроможними. У відповідності до вимог п.1.4 ПДР водій [PERSON] міг розраховувати, що й інші учасники виконують ці Правила. (а.с.9-13) Надаючи оцінку доводам відповідача, які викладені у відзиві на позовні вимоги, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені ст.1188 ЦК України, ч.1 якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. У ч.1 ст.81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування. З вищевказаного вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Роз`яснення аналогічного змісту містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз.1 п.4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». У абз.2 п.4 вказаної постанови судам також роз`яснено, що відсутність складу злочину не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. Також, відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 328/2750/18, відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не означає відсутності вини для цивільно-правової відповідальності. Вказане свідчить, що суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. Схожий за змістом висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17. Додатково у п.п.61 та 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №\~308/3162/15-ц зроблено правовий висновок про те, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи. Крім зазначеного, суд використовує міжнародну прецеденту практику із схожими правовідносинами, а саме Європейський суд з прав людини зазначив у своєму рішенні: звільнення від кримінальної відповідальності не перешкоджає встановленню цивільної відповідальності з метою присудити відшкодування шкоди за ті ж дії на підставі менш суворих критеріїв доведення (Ringvold проти Норвегії, § 38; Y. проти Норвегії, § 41; Lundkvist проти Швеції (dec.), Отже, суд констатує, що сам по собі факт відсутності постанови про притягнення до адміністративної відповідальності водія, дії якого стали наслідком ДТП, не можуть однозначно свідчити про відсутність складу цивільного правопорушення, а отже наявність або відсутність такого складу встановлюється судом шляхом оцінки доказів, які надаються сторонами в порядку змагальності та диспозитивної. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені постановою, рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. З огляду на викладене, встановлені у справі про адміністративне правопорушення обставини є обов`язковими для суду, що вирішує зазначений цивільній спір з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 17 листопада 2021 року по справі №\~128/1755/20, та Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 761/22987/14-ц (провадження № 61-25311св18). Дослідивши постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2021 року по справі №\~203/4043/20, враховуючи приюдиційність вказаного доказу, а також дослідивши належний та допустимий доказ - судову автотехнічну експертизу за № 171-21 від 12 квітня 2021 року, яка була проведена в межах вказаної справи, суд приходить до висновку, що саме порушення правил дорожнього руху з боку водія автомобіля «Тойота РАВ 4» [PERSON] , перебуває у причинному зв`язку із настанням ДТП та, безумовно, підтверджує вину саме водія [PERSON] у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди. Отже суд відхиляє доводи відповідача про те, що встановлення вини особи у вчиненні ДТП можливе лише на підставі постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Судом також встановлено та не оспорюється сторонами, що цивільно-правова відповідальність вказаного вище водія [PERSON] , який допустив порушення ПДР, що призвело до ДТП, застрахована страховою компанією ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (відповідач) на підставі страхового полісу № 173615644 (франшиза 1500 гривень). За приписами ст.29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Як свідчить наданий відповідачем Звіт про розмір спричиненого матеріального збитку № Б13102001, який не оспорюється позивачем, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого автомобіля «БМВ», д.н.з. [NUMBER] , становить 96 408,81 грн. Згідно ст.22 Закону, при настанні страхового випадку страховик (відповідач) відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Оскільки відмова позивачу у виплаті страхового відшкодуванні не ґрунтувалась на вимогах закону, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. За вирахуванням встановленої умовами полісу франшизи, належний до стягнення із відповідача розмір страхового відшкодування складає 96 408,81 1 500 = 94 908,81 грн. Разом із цим, відповідно до вимог п.36.5 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. З огляду на те, що страхова компанія 23 липня 2021 року відмовила у виплаті страхового відшкодування, розмір якого складає 94 908,81 грн, розмір пені за весь час прострочки виконання зобов`язання з боку страховка за період часу з 24 липня 2021 року по день подання уточненої позовної заяви становить 6 581,16 грн. Позивачем також заявлені вимоги до відповідача про застосування спеціальних санкцій за порушення грошового зобов`язання в порядку ст.625 ЦК України, які також судом визнаються обґрунтованим з огляду на таке. Відповідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правомірність нарахування санкцій в порядку ст.625 ЦК України за несвоєчасну страхову виплату за договорами цивільно-правої відповідальності власників транспортних засобів підтверджується правовою позицією ВСУ, яка викладена у постанові від 01 червня 2016 року по справі № 6-927цс16, а також правовою позицією Верховного Суду, що зазначена у Постанові ВС КЦС від 07 червня 2018 року по справі № 707/542/15-ц. Правильність нарахованих позивачем до стягнення 3 % річних за вказаний вище період в сумі 1 178 грн., та інфляційних втрат у розмірі 2 583,24 грн. судом перевірено, контр розрахунку відповідачем не надано, а отже вказані вимоги також підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133, ч.ч.1, 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 ст.134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На понесення позивачем витрат на правову допомогу було надано договір про надання професійної правової допомоги № 06/08/21-1 від 06 серпня 2021 року укладений між [PERSON] та адвокатом Чіп Я.М., детальний розрахунок вартості адвокатського гонорару від 06 серпня 2021 року. Згідно з вказаним детальним розрахунком вартості адвокатського гонорару від 06 серпня 2021 року, до складу суми послуг входить: ознайомлення із суттю правових питань та надання консультації з цього приводу, подання до страхової компанії заяви про виплату страхового відшкодування та пакету документів, комплексне ведення адвокатом цивільної справи в суді. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача документально підтвердженні судові витрати на правничу допомогу в розмірі 9 300 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 300 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved