Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

22 листопада 2021 року [PERSON] через свого представника адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Позиція позивача Позивач посилається на те, що він впродовж 23 років 3 місяців працював у шкідливих умовах на підприємстві, яке є відповідачем у справі, отримав хронічні професійні захворювання, а також двічі був травмований внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Висновком МСЕК йому встановлено сукупно 65 відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Позивач просить стягнути з відповідача 227\~000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Позовна заява містить клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою від 29 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Заяви та клопотання відповідача 30 грудня 2021 року надійшло клопотання представника відповідача про призначення технічної експертизи документів позовної заяви та додатків до неї, вірність яких посвідчена підписом адвоката Меланчука І.В. Представник відповідача просить на розгляд експертизи поставити питання: яким чином виконаний підпис від імені [PERSON] на текстах позовної заяви та додатках до неї (за допомогою технічних засобів чи писальним приладом). Як визначено частиною 2 статті 102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Згідно з частиною 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Нормами ЦПК України не передбачено призначення експертизи з метою перевірки підпису представника позивача на позовній заяві. Як передбачено частиною 5 статті 95 ЦПК України, учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Підпис від імені адвоката Меланчука І.В. на позовній заяві та копіях доданих до позовної заяви документів, а також на ордері на надання правничої допомоги [PERSON] (а.с.78) виконаний кульковою ручкою синього кольору, що є очевидним без проведення експертного дослідження. Відсутні будь-які обґрунтовані підстави для сумніву у тому, що позовна заява та додані до неї копії документів підписані особисто адвокатом Меланчуком І.В. Тому суд не знаходить підстав для задоволення клопотання представника відповідача про призначення технічної експертизи документів. У відзиві на позов містяться клопотання представника відповідача про витребування у позивача амбулаторної медичної карти з відображеними даними медичних оглядів за час трудової діяльності у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та оригіналу трудової книжки, про допит позивача в якості свідка, витребування у відділення ФСС Дніпропетровської області інформації щодо отримання позивачем соціальних виплат та проходження ним лікування, витребування з УПФУ інформації щодо призначення пенсії позивачу, допит в якості свідків лікаря терапевта та лікаря невропатолога, які здійснювали періодичний медичний огляд позивача тощо. За змістом статей 81, 83 ЦПК України, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. \~ \~ Позивачем\~додані до\~позовної заяви\~письмові докази,\~що підтверджують\~обставини,\~на які\~він посилається\~у позовній\~заяві,\~а саме\~ \~його роботу\~на підприємстві\~відповідача у\~шкідливих умовах,\~ \~встановлення йому\~висновком МСЕК\~третьої групи інвалідності та втрати професійної працездатності внаслідок професійних захворювань та трудового каліцтва. Відповідачем не обґрунтовано необхідність витребування додаткової медичної документації для повного та всебічного розгляду справи. Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право\~працівника на\~відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок\~професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Таким чином факт встановлення позивачу стійкої втрати працездатності висновком МСЕК вже є підставою для відшкодування йому моральної шкоди. Детальне вивчення всіх медичних документів, що стосуються захворювання позивача, не є обов`язковим для встановлення факту спричинення йому моральної шкоди, спеціальні знання для цього не потрібні. За змістом позовної заяви позивач не бажає брати участь у судовому засіданні, оскільки прихід до суду та надання пояснень спричинить йому додаткові моральні страждання та переживання. Позиція позивача по справі детально викладена у позовній заяві, допит позивача в якості свідка неможливий, оскільки позивач не надав на це своєї згоди і взагалі не бажає з`являтись у судове засідання. Тому суд не знаходить підстав для задоволення клопотань представника відповідача про витребування додаткових доказів та допит свідків. 30 грудня 2021 року надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, оскільки позивач після встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності звернувся з письмовою заявою до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», в якій зазначив, що негативні зміни в його психічному стані відсутні і тому вимог щодо стягнення компенсації моральної шкоди з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» він не має. Крім зазначеної письмової заяви [PERSON] уклав з відповідачем угоду, в якій підтвердив, що був ознайомлений з умовами праці та отримував підвищену оплату праці за роботу у шкідливих і тяжких умовах. Уклавши цю угоду, позивач з власної волі, як особа, що набула право вимоги на відшкодування моральної шкоди, припинив цивільні права та обов`язки між собою та відповідачем щодо стягнення моральної шкоди внаслідок отриманих професійних захворювань. \~ \~Згідно з\~частинами 1,\~2\~статті \~12\~Цивільного кодексу\~України,\~особа здійснює\~свої цивільні\~права вільно,\~на власний\~розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. \~ \~Відповідно до\~положень статті\~20\~Цивільного кодексу\~України,\~право на\~захист особа\~здійснює на\~свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. За змістом статті 269 Цивільного кодексу України, фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Відповідно до Конституції України, фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля. Згідно статті 2 Кодексу законів про працю України до основних трудових прав працівника належить право на здорові та безпечні умови праці. Як передбачено статтею 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню. Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України, \~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недодержання цієї вимоги є підставою недійсності правочину (частина 1 статті 215 Цивільного кодексу України). За змістом наведених положень закону, відмова позивача від здійснення права на отримання моральної шкоди, завданої порушенням особистих немайнових прав фізичної особи, є недійсною, оскільки суперечить главі 20 Цивільного кодексу України. Верховний Суд у своїй постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 909/243/18 зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Предметом позову є стягнення моральної шкоди, яка на думку позивача заподіяна йому ушкодженням здоров`я внаслідок праці у шкідливих умовах на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Спір між сторонами виникає з трудових правовідносин, предметом спору є порушення прав працівника з боку роботодавця, на теперішній час спір не припинений, про що свідчить сам факт звернення позивача до суду. Підписання угоди між сторонами про відсутність претензій щодо відшкодування моральної шкоди не позбавляють позивача права на звернення до суду з позовом відповідно до положень статті 4 ЦПК України. Таким чином суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі згідно з пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України. Заперечення відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» згідно поданого відзиву позовні вимоги не визнає з наступних підстав: -позивачем була укладена угода, за змістом якої він підтвердив відсутність у нього будь-яких претензій щодо відшкодування моральної шкоди, -приховування позивачем та медичним закладом, який проводив медичні огляди, стану здоров`я позивача позбавило відповідача можливості вжити заходи, направлені на профілактику професійних захворювань, -позивач був забезпечений необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом, відповідачем були створені безпечні і нешкідливі умови праці, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, -сама важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди, -наявність факту моральної шкоди може бути встановлена лише висновком судово-психологічної експертизи. Фактичні обставини, встановлені судом Згідно з записами у трудовій книжці (а.с.62-66) [PERSON] з 1997 по 2017 рік працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», був звільнений у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі. 10 грудня 2001 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого позивачу спричинено ушкодження здоров`я забій правого ліктьового суглобу. Протоколом засідання комісії з охорони праці встановлено ступінь вини потерпілого у вказаному нещасному випадку сім відсотків (а.с.24-28). 04 квітня 2006 року внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачу спричинено ушкодження здоров`я чужорідне тіло роговиці, посттравматичний кератит лівого ока. Протоколом засідання комісії з охорони праці вини потерпілого у нещасному випадку не встановлено (а.с.29-35). 23 травня 2017 року було складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, згідно якого [PERSON] встановлено діагноз: радикулопатія білатеральна попереко-крижова переважно справа, шийна з вираженими статико-динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг, зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозами ліктьових і колінних суглобів, хронічне обструктивне захворювання легень (пиловий бронхіт, емфізема легень першої стадії), легенева недостатність першого-другого ступеня, нейросенсорна приглухуватість першого ступеня з легким зниженням слуху. Захворювання професійні. Дата встановлення остаточного діагнозу 25 квітня 2017 року. Діагноз встановлено Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», м.Кривий Ріг (а.с.37-38). Цим же актом встановлено обставини виникнення професійного захворювання: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм робітника, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Причини виникнення професійного захворювання: фізичне перенавантаження, пил гірничої маси, підвищений рівень шуму та вологості повітря. Довідкою МСЕК серії ДНА-02 № 013965 від 06 травня 2008 року [PERSON] первинно встановлено 10 відсотків втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом (а.с.12). Довідкою МСЕК серії ДНА-02 № 027908 від 27 квітня 2009 року [PERSON] повторно встановлено 10 відсотків втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом (а.с.13). Довідкою МСЕК серії ДНА-02 № 032849 від 18 червня 2009 року [PERSON] первинно-повторно встановлено 20 відсотків втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом (10 відсотків - первинно згідно з актом від 10 грудня 2001 року, 10 відсотків повторно згідно з актом від 04 квітня 2006 року (а.с.14). При наступних переоглядах МСЕК 21 червня 2010 року, 30 травня 2012 року, 16 квітня 2015 року позивачу повторно встановлювалося 20 відсотків втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом (а.с.15-17). Довідкою МСЕК № 046838 від 29 червня 2017 року [PERSON] первинно-повторно встановлено 65 відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, у тому числі первинно 35 відсотків радикулопатія та дефартрози, первинно 10 відсотків ХОЗЛ, первинно 5 відсотків туговухість, повторно 10 відсотків трудове каліцтво за актом від 06 квітня 2006 року, повторно 5 відсотків трудове каліцтво за актом від 11 грудня 2001 року (а.с.18). 10 червня 2020 року довідкою МСЕК серії 12ААБ № 604982 [PERSON] безстроково встановлено третю групу інвалідності за професійними захворюваннями, 65 відсотків втрати професійної працездатності (а.с.21-22). Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності, однак судом не отримано відомостей про те, що позивач скористався цим правом шляхом звернення з позовом до суду. Це саме право позивача було підтверджено висновками МСЕК при повторному встановленні йому стійкої втрати 65 відсотків професійної працездатності та третьої групи інвалідності. Надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування. Копії письмових доказів засвідчені особистим підписом представника позивача адвоката Меланчука І.В. із зазначенням дати такого засвідчення. Підпис представника позивача на копіях документів та у позовній заяві не відрізняється від його підпису в ордері на надання правничої допомоги (а.с.78). У тексті позовної заяви представник позивача зазначає, що оригінали документів знаходяться у позивача. Тому у суду немає підстав для сумніву у достовірності цих доказів. Наявність письмової угоди між ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та позивачем про відсутність претензій стосовно відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням не є підставою для відмови у позові, оскільки згідно з частиною 3 статті 4 ЦПК України, відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Норми права, які застосував суд Відповідно до статті 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~\~\~\~ Нормою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці позивач втратив професійну працездатність, став інвалідом третьої групи, що порушило його звичне життя, змусило лікуватися, пристосовуватися до життя з обмеженими можливостями. Ушкодженням здоров`я позивачу заподіяні фізичні та моральні страждання, зокрема внаслідок пилового бронхіту та емфіземи легень йому важко дихати, що змушує його обмежувати свою фізичну активність. Через туговухість позивач також відчуває дискомфорт у повсякденному житті і спілкуванні з оточуючими, оскільки не завжди може виразно почути інших людей. Таким чином судом встановлено порушення права позивача на безпечні та здорові умови праці, що призвело до виникнення професійних захворювань та встановлення позивачу інвалідності. Тому наявні підстави для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності, неможливість відновлення здоров`я позивача, необхідність постійного лікування та реабілітації, наявність вимушених змін у житті у зв`язку з наявністю професійних захворювань та інвалідності, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 130\~000 грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я. Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у\~вигляді \~відшкодування матеріальної\~або немайнової\~(моральної)\~шкоди,\~крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Визначена судом сума моральної шкоди перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2021 року, тому ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою (один відсоток розміру задоволених позовних вимог).

Outcome: partial