Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «Електротермометрія» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 19.04.2000 року по 24.05.2018 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем на посаді слюсаря з механоскладальних робіт. Вказує, що в період з 01.11.2017 року по 28.02.2018 року, відповідачем не було забезпечено їй умови праці, внаслідок чого вона не працювала та не отримувала заробітну плату, у зв`язку з цим постановою Волинського апеляційного суду 08.09.2020 року, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити їй заробітну плату за час простою за період з 01.11.2017 року по 28.02.2018 року включно у розмірі 6162,64 грн. Вказує, що обов`язок відповідача виплатити заробітну плату виник 08.09.2020 року, а фактично розрахунок по заробітній платі відбувся 23.06.2021 року, тому вважає, що за період з 08.09.2020 року по 23.06.2021 року, тобто по дату фактичного розрахунку, з ПАТ «Електротермометрія» слід стягнути на її користь кошти в розмірі 23781,84 грн. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в свою користь 23781,84 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Ухвалою суду від 18.11.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У встановлений строк від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. До початку судового засідання представник позивача подала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду. Будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що постановою Волинського апеляційного суду від 08.09.2020 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.05.2018 року скасовано, зобов`язано ПАТ «»Електротермометрія» нарахувати та виплатити [PERSON] заробітну плату за час простою за період з 01.11.2017 року по 28.02.2018 року включно в розмірі 6162,64 грн. (а.с. 7-10). Статтею 117\~КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~статтею 117\~КЗпП України відповідальність. Установивши, що при звільненні працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117\~КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №622/1626/17 від 03 квітня 2019 року. Як вбачається з довідки Першого ВДВС у м. Луцьку, згідно платіжного доручення №3462 грошові кошти в розмірі 6162,64 грн. були перераховані стягувачу [PERSON] 23.06.2021 року (а.с. 11). Згідно п. 20 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~13\~від 24\~грудня 1999\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~про оплату\~праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.\~117\~КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму\~ВСУ «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~про оплату\~праці» №\~13\~від 24.12.1999\~року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що оскільки з вини відповідача позивачу не виплачено всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, останній вправі згідно ст.\~117\~КЗпП України вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 08.09.2020 року по 23.06.2021 року (в межах позовних вимог) в розмірі 23781,84 грн. (кількість робочих днів 197 х 120,72 грн. середньоденна заробітна плата = 23781,84 грн.) Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з ПАТ «Електротермометрія» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 23781,84 грн. Згідно положень ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved