Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи її тим, що 27 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №278 про стягнення заборгованості за кредитним договором №R53113492195В від 26.11.2013 року в сумі 23631,17 грн. з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм альянс». 04.03.2021 року державним виконавцем Каширіною І.С. на підставі зазначеного виконавчого напису відкрито виконавче провадження ВП №64728867 про стягнення заборгованості у сумі 23397,20 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 233,97 грн. Вважає, що вчинений нотаріусом виконавчий напис за реєстровим номером №278 від 27 травня 2020 року є незаконними та такими, що не підлягає виконанню, оскільки приватний нотаріус Буждиганчук Є.Ю. не перевірив безспірність вимог стягувача. Вказує, що ніяких кредитних договорів з ТОВ «Фінансова компанія «Прайм альянс» не укладав і жодних коштів від вказаної фінансової організації не отримував. Все це свідчить про чисельні порушення нотаріусом законодавства, тому позивач просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., зареєстрований в реєстрі за №278, про стягнення заборгованості за кредитним договором №R53113492195В від 26.11.2013 року в сумі 23631,17 грн. з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм альянс», таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити в задоволенні позову, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 26.11.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №R53113492195В за яким позивач отримав кошти у сумі 28000 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 7,5 %. У зв`язку з невиконанням позивачем умов кредитного договору утворилась кредитна заборгованість. 27.07.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №270815нв, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до позивача за кредитним договором №R53113492195В. 29.01.2019 року між ТОВ «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до позивача за кредитним договором №R53113492195В. Відповідно до ст.ст.512, 514, 516 ЦК України та з вищевказаного слідує висновок, що ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право грошової вимоги до позивача за кредитним договором №R53113492195В. Перед зверненням до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, 04.03.2019 року на вказану в кредитному договорі адресу позичальника, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було направлено [PERSON] повідомлення про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань та вимогу про погашення заборгованості за кредитом протягом 30 днів з моменту вимоги, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень цінних листів з описом вкладень та квитанцією про оплату з Укрпошта. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. ІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи:\~\~ Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в позовній заяві справу просив розглядати за його відсутністю, заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Прайм альянс» в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, на адресу суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. ІV.\~ Фактичні обставини справи, які стосуються предмету спору та встановлені судом: Виконавчим написом, вчиненим 27 травня 2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю на підставі ст. ст. 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , за кредитним договором №R53113492195В від 26.11.2013 року, укладеним ним із ПАТ «ВТБ Банк», право вимоги яким було відступлено до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відповідно до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №270815нв від 27.08.2015 року, яким в свою чергу відступлено право вимоги ТОВ «ФК «Прайм Альянс» на підставі договору факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, суму часткової заборгованості за період з 29.01.2019 року по 10.03.2020 року в розмірі 23397,20 грн., з яких: 16750,19 грн. заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 22,21 грн. заборгованість по відсоткам, 6624,80 грн. комісія, а також 233,97 грн. плати за вчинення виконавчого напису, а всього 23631,17 грн. Згідно постанови старшого державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Каширіної І.С. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №278, виданого 27.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованості за кредитним договором у розмірі 23397,20 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 233,97 грн. Згідно кредитного договору №R53113492195В від 26.11.2013 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 28000 грн., із сплатою 27 % за користування кредитом, а позичальник зобов`язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені договором. Строк кредитування до 26.11.2016 року. Згідно опису вкладення до цінного листа та списку згрупованих поштових відправлень Укрпошта, [PERSON] 04.03.2019 року була надіслана письмова вимога про сплату заборгованості по кредитному договору, повідомлено про відступлення право вимоги. Згідно договору відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №270815нв від 27.08.2015 року, ПАТ «ВТБ Банк» передало, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав вимоги за кредитним договором №№R53113492195В від 26.11.2013 року, щодо позивача. Згідно договору факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» передала, а ТОВ «ФК «Прайм Альянс» прийняла право грошової вимоги за кредитним договором №R53113492195В від 26.11.2013 року щодо позивача. V. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спору та мотиви суду: Як передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і у порядку, встановлених законом. Згідно з п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, яку вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2 розділу 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому на сьогодні є чинною постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, скасовано пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким було передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 травня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. У постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі № 910/13233/17 зазначено, що у зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29 червня 1999 року в редакції від 29 листопада 2001 року. Вказаною редакцією було передбачено вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Таким чином, як на момент вчинення нотаріусом Буждиганчук Є.Ю. виконавчого напису №278 від 27 травня 2020 року, так як і на час розгляду справи, обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису за кредитним договором є нотаріальне посвідчення такого договору. Суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 закону «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 по справі № 754/9711/14-ц та застосований у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц. Стороною відповідача, відповідно до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Суд звертає увагу і на те, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також сума процентів і комісії, зазначені у написі, є безспірними. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не пересвідчився в отриманні позивачем вимоги банку про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також те, що позивач не визнає заборгованість, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. На підставі вищевикладеного вбачається, що при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги щодо підтвердження безспірності розміру заборгованості, що у своїй сукупності є підставою для визнання виконавчого напису № 278 від 27 травня 2020 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм альянс» про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23397,20 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 233,97 грн. VI. Судові витрати: Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн. слід покласти на відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Прайм альянс».

Outcome: approved