Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування\~позовних вимог\~позивачем зазначено,\~що позивачу [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить будинок за адресою буд. [ADDRESS] . Позивач зазначає, що фактично проживає одна, проте в будинку зареєстрований колишній чоловік - [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 08.01.1998 року, який не проживає в житловому приміщенні понад один рік, а саме з 2007 року, без поважних причин. Позивач вказує, що факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, а саме унеможливлює оформити субсидію. [PERSON] , та відповідач, [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. [PERSON] в вересні 2007 року поїхав на роботу за кордон і з того часу припинив спілкуватися зі своєю родиною. Через декілька років в телефонній розмові повідомив, що він проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою. Сімейні стосунки і спілкування між позивачем і відповідачем фактично були припинені. Як зазначає позивач відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Утримання будинку повністю оплачується позивачем. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні члени родини відповідачу ніколи не чинили. Згідно рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 15.01.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. На даний час точне місце знаходження відповідача не відомо. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання відповідач не бажає. На думку позивача, [PERSON] втратив право користуватися житловим приміщенням буд. [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад рік без поважних причин відсутністю за місцем реєстрації. Позивач як власник житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їх перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм житлом. Тому, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в буд. [ADDRESS] . По даній справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позов не подано. Суд за згодою позивача, на підставі\~ст. 280-289 ЦПК України\~розглядає справу в заочному порядку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги, тому просила суд задовольнити позовом в повному обсязі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що тривалий час знайомий з [PERSON] і може підтвердити той факт, що колишній чоловік позивача [PERSON] ще у 2007 році поїхав за кордон і більше жодного разу до [PERSON] не повертався. Тобто, за адресою: [ADDRESS] [PERSON] вже не проживає близько 15 років. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає по сусідству з [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Їй відомо, про те що приблизно у 2007 році колишній чоловік позивача [PERSON] залишив свою родину та поїхав за кордон. Більше жодного разу в с. Олексіївка він не повертався. [PERSON] проживає одна. Приймаючи до уваги пояснення позивача та свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 17.01.1997 року [PERSON] отримала у спадок житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорта на сидибно ( індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] замовником технічної документації є [PERSON] . Постановою Верховної Ради України від 12.05.2016р. № 1353-УІІІ «Про перейменування деяких населених пунктів» село Щорсівка Генічеського району перейменовано на село Олексіївка. В подальшому вул. Чапаєва було перейменовано на Молодіжна. Таким чином, станом на день розгляду справи житловий будинок, який належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом вірна адреса : [ADDRESS] . Згідно довідки [PERSON] дійсно зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Проживає одна. Відповідно до довідок, виданих старостою сіл Олексіївка, Ярошник, Бойове Генічеської міської ради Херсонської області [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає у вказаному будинку з 2007 року. Факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] починаючи з 2007 року також підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 02.10.2017 року, та 24.11.2021 року. Згідно заочного рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 15.01.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Згідно квитанціїй по сплаті за комунальні послуги особові рахунки за користування електричною енергією та водою оформлені на [PERSON] і вона постійно, систематично оплачує комунальні послуги. За змістом ч.1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання; проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до\~ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»,\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання здійснюється\~на підставі\~остаточного рішення\~суду,\~зокрема про\~позбавлення права\~власності на\~житлове приміщення\~або користування\~житловим приміщення,\~визнання особи\~безвісно відсутньою\~або померлою\~тощо.\~Відповідно до\~змісту зазначеної\~норми права,\~поняття "зняття\~з реєстрації\~нерозривно пов`язане\~з поняттям\~"житлові\~права"\~(право\~власності на\~житлове приміщення,\~право користування\~житловим приміщенням,\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням,\~виселення із\~займаного приміщення\~та інше). Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням проводиться у судовому порядку. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Судом встановлено, що відповідач на час розгляду справи в суді не є членом родини позивача, оскільки шлюб між ними офіційно розірвано в 2018 році. Також судом встановлено, що з 2007 року [PERSON] добровільно виїхав з будинку [ADDRESS] , тобто фактично за вказаною адресою не проживає близько 15 років, особистих речей в будинку не має, участі у витратах по утриманню житла не приймає, з будь-якими вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим будинком в установленому законом порядку не звертався. Таким чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про не проживання відповідача у спірному будинку понад установлений законом строк, та беручи до уваги те, що належними та допустимими доказами відповідача позовні вимоги не спростовано, а тому суд приходить до висновку, що існують всі підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved