Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю, визнавши [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що згідно договору купівлі-продажу від 29.04.2021 вона є власником означеної квартири. У належній їй квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З [PERSON] , як продавцем квартири, у неї була домовленість про те, що у строк до 01.06.2021 вона зніме з реєстраційного обліку усіх зареєстрованих осіб, однак домовленості вона не виконала. Продавець [PERSON] , її повнолітній син [PERSON] , та колишній чоловік дочки [PERSON] [PERSON] , не знялись з реєстраційного обліку у встановлений строк. На даний момент вона проживає у придбаному житлі. Реєстрація невідомих їй осіб порушує її право власності. Відповідачі за місцем реєстрації не проживають. Позивач [PERSON] до суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. У заяві від 01.11.2021 позивач [PERSON] просила розглянути справу за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подали. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ст. 223 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як видно з договору купівлі-продажу від 29.04.2021, наразі власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] . Дана обставина підтверджується також й витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 255021710 від 29.04.2021. За змістом довідок виконавчого комітету Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 2541/08-27 від 29.09.2021, № 2542/08-27 від 29.09.2021, № 2543/08-27 від 29.09.2021 відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту від 24.09.2021, складеного комісійно, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] , на момент обстеження їх особистих речей не виявлено. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого\~будинку,\~які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок , квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є колишнім власником квартири, а [PERSON] , [PERSON] членами її сім`ї, тобто вони не є і ніколи не були членами сім`ї позивача по справі, жодних майнових прав на означену квартиру наразі не мають. Відомостей про те, що зазначені особи проживали у квартирі на час її продажу, у матеріалах справи також немає. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, враховуючи, що відповідачі не є власниками чи співвласниками квартири, не є членами сім`ї нинішнього власника, не відносяться до квартири як до свого основного місця проживання, не проживають у ній та не несуть витрат по її утриманню, не мають договірних відносин з новим власником, наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. При цьому суд враховує, що реєстрація відповідачів у житловому будинку позивача створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права власності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved