Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Наприкінці серпня 2021 року АТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 22 липня 2020 року уклав з [PERSON] комплексний договір №1/3949586. За умовами цього договору АТ «Креді Агріколь Банк» надав [PERSON] кредит у розмірі 108990 гривень. [PERSON] зобов`язався до 21 липня 2025 року повернути кредит шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 4761 гривень 76 копійок, а також сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 15% річних. Крім цього, за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання будь-якого грошового зобов`язання перед АТ «Креді Агріколь Банк» [PERSON] зобов`язався сплачувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня. АТ «Креді Агріколь Банк» виконав своє зобов`язання за кредитним договором. Відповідач неналежним чином виконував грошові зобов`язання за кредитним договором. Тому у нього виник борг по поверненню кредиту, сплаті відсотків та комісії у загальному розмірі 120143 гривні 39 копійок. АТ «Креді Агріколь Банк» направляв письмову вимогу відповідачу про усунення порушень зобов`язань. Відповідач відмовляється добровільно повернути борг. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 120143 гривні 39 копійок. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача Бендюг І.А. просив розгляд цивільної справи здійснити за його відсутності, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. На підставі ч.11 ст.128 ЦПК України він був повідомлений про судове засідання через оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://bpm.ko.court.gov.ua/sud1005 (а.с.39). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.31-32). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд цивільної справи. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 22 липня 2020 року АТ «Креді Агріколь Банк» уклав з [PERSON] комплексний договір №1/3949586 (а.с.14-16). За умовами якого АТ «Креді Агріколь Банк» надав [PERSON] кредит у розмірі 108990 гривень. В свою чергу, [PERSON] зобов`язався до 21 липня 2025 року повертати кредит по частинам шляхом сплати щомісячних платежів, а також сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 15% річних та комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99% у місяць від суми кредиту. Крім цього, за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання будь-якого грошового зобов`язання перед АТ «Креді Агріколь Банк» у розмірі та строки, передбачені договором, [PERSON] зобов`язався сплачувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня. АТ «Креді Агріколь Банк» виконав грошове зобов`язання та перерахував [PERSON] грошові кошти у розмірі 108990 гривень, що підтверджується копіями меморіальних ордерів від 22 липня 2020 року (а.с.11,12). V. Норми права та практика Верховного Суду, якими суд керується при вирішенні спору. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч.1 ст.549, ч.2 ст.551 цього ж Кодексу у разі порушення зобов`язання боржник повинен передати кредиторові пеню (грошові кошти) у розмірі, передбаченому в договорі. За змістом правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18) надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що відповідач неналежним чином виконував грошові зобов`язання, тому у нього виник борг по поверненню кредиту у розмірі 120143 гривні 39 копійок, що складається з заборгованості за кредитом - 93631 гривень 05 копійок, простроченої заборгованості за кредитом - 6853 гривень 25 копійок, нарахованих відсотків - 332 гривень 09 копійок, нарахованої комісії - 2168 гривень 90 копійок, прострочених відсотків - 6290 гривень 08 копійок, простроченої комісії - 10868 гривень 02 копійки. Вказана обставина підтверджується письмовим розрахунком заборгованості станом на 29 червня 2021 року (а.с.4). В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за кредитним договором. Разом з цим, суд звертає увагу на ту обставину, що умова комплексного договору №1/3949586, укладеного 22 липня 2020 року між сторонами по справі, яка передбачає сплату комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99% у місяць від суми кредиту, яка включає моніторинг заборгованості, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника про погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо, не є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та є нікчемною. Викладене у повній мірі узгоджується зі змістом правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18). У зв`язку з цим, вимоги АТ «Креді Агріколь Банк» в частині стягнення комісії у розмірі 13036 гривень 92 копійки (2168,90+10868,02), є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Тому суд вважає, що з [PERSON] на користь АТ «Креді Агріколь Банк» належить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 107106 гривень 47 копійок (120143,39 - 13036,92). VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення №977934 від 12 липня 2021 року (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову АТ «Креді Агріколь Банк» сплатив судовий збір у розмірі 2270 гривень. Позов АТ «Креді Агріколь Банк» задоволений частково, а саме на 89,15% (107106,47 / 120143,39 ? 100%). З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 2023 гривень 71 копійки (2270 / 100% ? 89,15%). На підставі викладеного та

Outcome: partial