Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ДП «Агропромислова\~фірма «Леанка» \~про стягнення\~нарахованої,\~але не\~виплаченої працівникові\~суми заробітної\~плати та\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що з 27.06.1985 року по сьогоднішній день вона працює у відповідача ДП «Агропромислова\~фірма «Леанка». Згідно довідки від 27.07.2021 року № 73 ДП «Агропромислова\~фірма «Леанка» \~визнано борг по заробітній платі перед позивачем за період з березня 2020 року по травень 2020 року (три місяці) у розмірі 16366,96 грн. (шістнадцять тисяч триста шістдесят шість гривень 96 копійок). Дані щодо правонаступництва та реорганізації ДП «АГРОПРОМФІРМА «ЛЕАНКА» підтверджуються довідкою від 27.07,2021 року № 74. У зв`язку з наведеним у позові просить суд стягнути з відповідача на її користь заробітну плату, яка становить в сукупності 16366,96 грн. Окрім цього, у зв`язку з тим, що має місце не виплати нарахованої заробітної плати позивач також бажає відновити порушене право шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки в розмірі 96481,05 грн.. 25.10.2021 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2021 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. 08.11.2021 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про доручення додаткових доказів. Зокрема, у клопотанні зазначає, що відповідач частково виплатив заборгованість по заробітній платі позивачу: 30.09.2021 року оплатив 4020,63 грн. (у підтвердження додано до матеріалів справи відомість виплати грошей № 1); 05.10.2021 року оплатив 680,10 грн. (у підтвердження додано до матеріалів справи платну відомість № 1); 14.10.2021 року оплатив 4395,55 грн. (у підтвердження додано до матеріалів справи відомості виплати № 1); 16.12.2021 року оплатив 4395,55 грн. (у підтвердження додано до матеріалів справи відомості на виплату грошей № 1). Дані докази додано до клопотання. Крім того, просить долучити до матеріалів справи за травень 2020 року на суму 736,30 грн., таким чином заборгованість по виплаті заробітної плати становить: остаток заборгованості по невиплаченій заробітній платі за період березень-травень 2020 року перед позивачкою станом на 17.01. 2022 року становить: 16366,96 грн. - 4020,63 грн. - 680,10 грн. - 4395,55 грн. - 4395,55 грн. - 736,30 грн. = 2138,83 грн. Представник позивача адвокат Орбан Н.Л. у судовому засіданні уточнила позовні вимоги в частині суми стягнення, зокрема, просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 2138,83 (дві тисячі сто тридцять вісім грн. вісімдесят три коп.) грн.. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01 березня 2020 року по 17 лютого 2022 року, тобто по день прийняття судового рішення, в розмірі 126061,20 (сто двадцять шість тисяч шістдесят одна грн. двадцять коп.) грн. проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Представник відповідача ДП «Агропромислова\~фірма «Леанка» в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, а тому суд в порядку\~ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, зокрема згідно трудової книжки позивача [PERSON] , остання з 27.06.1985 року по день звернення до суду з позоом працює у відповідача. Остання займана посада - начальник відділу кадрів. За даними довідки № 73 ДП «Агропромислова\~фірма «Леанка» виданої 27.07.2021 року слідує, що заборгованість підприємства по заробітній платі за період з березня по травень 2020 року перед позивачем складає 16366,96 грн.. Згідно наданих позивачем доказів, зокрема, відомостей на виплату грошей слідує, що 30.09.2021 року підприємством оплачено позивачеві 4020,63 грн., 05.10.2021 року - 680,10 грн., 14.10.2021 року -4395,55 грн.; 16.12.2021 року - 4395,55 грн., за травень 2020 року на суму 736,30 грн., таким чином заборгованість по виплаті заробітної плати становить: остаток заборгованості по невиплаченій заробітній платі за період березень-травень 2020 року перед позивачкою становить 2138,83 грн. Стаття 43 Конституції України\~гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст.116 цього Кодексу. У частині другій\~статті 233 КЗпП України, передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У\~рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013\~вказується, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-331цс17 вказано, що «в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат». Згідно ч. 3 ст.15 Закону України «Про оплатупраці»\~оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Відповідно до ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. З огляд на викладене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 2138,83 грн. є обґрунтованою, а тому, позов в цій частині слід задовольнити. Що стосується позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд констатує наступне. Відповідно до ст.117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Порядок розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08.02.1995\~року №100 (далі по тексту - Постанова КМ). Відповідно до п.2 Постанови КМ в даному випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. >1кщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Згідно п.5 Постанови КМ нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 7 Постанови КМ передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. За останні\~два місяці\~роботи (квітень\~та травень\~2020\~року)\~становила\~\~11058,00грн.\~(5529,00+5529,00),\~а кількість\~робочих днів\~за два\~дані місяці\~становить 40.\~Таким чином\~позивача середньоденний\~заробіток становив\~276,45\~грн./день\~(11058,00/40\~=\~276,45\~грн). Відповідно до ст. 67 КЗпП України, робочий час від понеділка до п`ятниці включно, вихідні субота та неділя, святкові дні - відповідно до рекомендацій державних службовців в Україні. Відповідно до ст. 73 КЗпП України та розпорядженнями КМ України робочих днів за період з 01 квітня 2020 по 17.02.2022 становить 456 днів. Таким чином, на момент звернення до суду із позовом (на 07.08.2021 року) розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.04.2021 року по 17.02.2022 року становить: 276,45грн.* 456 робочих днів = 126061,20 грн. Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час невиплати належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу законів про працю України він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Верховний Суд України (постанови від 11.10.2017\~року у справі № 6-1638цс17, від 08.11.2017 року у справі № 6-162цс17, від 26.10.2016\~року у справі № 6-1395цс16) дійшов правових висновків, що відповідно до\~статті 233 КЗпП України\~працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд приймає до уваги розрахунок наданий позивачем, будь яких доказів на спростування даного розрахунку відповідачами суду не надано. Як роз`яснено у пунктах 6, 20, 21, 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні суми, що підлягають стягненню. Оскільки справлення і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про зазначає в резолютивній частині. Відтак, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 126061,20 грн., а тому позовні вимоги позивача у цій частині підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Частиною п`ятою\~статті 97 Кодексу законів про працю України, встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Частиною шостою\~статті 24 Закону України «Про оплату праці», передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Частиною 3\~статті 129 Конституції України, визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~всі судові процедури повинні бути справедливими. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) від 10 лютого 2010 року). Згідно з п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved