Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

У грудні 2021 року до суду надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позову представником позивача зазначено, що 05.08.2021 року до Служби у справах дітей Сартанської селищної військово-цивільної адміністрації Маріупольського району Донецької області надійшло повідомлення від КУ «Маріупольський районний центр надання соціальних послуг» Маріупольської районної ради про те, що відповідач [PERSON] не виконує батьківські обов`язки по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Родина відповідача отримує послугу соціального супроводу з квітня 2021 року. За даний період неодноразово проводились бесіди щодо виконання батьківських обов`язків, поліпшення санітарно-гігієнічних умов проживання дітей, облаштування постійного місця для сну, відпочинку та навчальних занять, мотиваційні бесіди з метою працевлаштування працездатних членів родини. Надані рекомендації фахівця із соціальної роботи систематично не виконувались. Міждисциплінарною комісією служби у справах дітей 05.08.2021 року було ініційовано візит до родини відповідача. За результатами проведення оцінки рівня безпеки встановлено факт загрози життю та здоров`ю дітей та прийнято рішення про негайне направлення дітей до закладу охорони здоров`я для проведення медичного обстеження та надання, за необхідністю, медичної допомоги. Діти за рекомендацією лікаря були направлені на оздоровлення до КЛПУ «Обласний дитячий кістково-туберкульозний санаторій м. Маріуполь». Зі слів [PERSON] та за даними відділу поліції місцезнаходження матері дітей [PERSON] невідоме. Враховуючи те, що батьки не забезпечують дітей матеріально, не цікавляться їх життям та розвитком, станом здоров`я, не готують до дорослого життя, не цікавляться навчанням, тобто ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, представник позивача просив відібрати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення відповідачів батьківських прав. Представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі доручення від 04.01.2022 року, у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти його задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, у тому числі через сайт судової влади, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Гончарова Т.Ф., яка діє на підставі довіреності від 17.01.2022 року, у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вважала доцільним задовольнити вимоги позивача. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №12. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконкомом Новоолексіївської сільської ради Волноваського району Донецької області, актовий запис №3. Як вбачається з акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 05.08.2021 року, затвердженого начальником Служби у справах дітей Сартанської селищної військово-цивільної адміністрації Маріупольського району Донецької області, дитина [PERSON] , [INFO] , мешкає в антисанітарних умовах, одяг брудний, має неприємний запах, будинок потребує капітального ремонту, наявні тріщини в стінах, відсутнє одне вікно, меблі частково зламані, відсутні продукти харчування, необхідні для повноцінного розвитку дітей, на момент відвідування дітей батька вдома не було, догляд за дітьми здійснювала співмешканка [PERSON] - [PERSON] , яка є інвалідом з дитинства. Також у будинку знаходився дідусь, який позбавлений можливості пересуватись, перебував у нетверезому стані. Умови, в яких перебуває дитина, можуть становити загрозу життю її та здоров`ю. Актом обстеження матеріально-побутових умов №21 сім`ї [PERSON] від 19.10.2021 року встановлено, що санітарний стан приміщення незадовільний, постільна білизна брудна, в кімнаті палили, батько перебуває у стані алкогольного сп`яніння, діти не мають облаштованих місць для відпочинку та сну. Діти мають ознаки захворювання верхніх дихальних шляхів, у молодшого хлопчика підозра на пневмонію. Дітей направлено до інфекційного відділення для проведення обстеження та лікування. Аналогічні відомості встановлені й щодо рівня безпеки [PERSON] , [INFO] . За характеристикою директора ГПШ №58 [PERSON] , [INFO] , пасивно відноситься до навчання, школу відвідує без пропусків, але до уроків не готується, шкільні речі залишає вдома. Санітарних вимог щодо зовнішнього вигляду дитини батьки не дотримуються. Дитини мешкає в непристосованих для повноцінного життя та розвитку умовах. За характеристикою директора ГПШ №58 [PERSON] , [INFO] , особливої зацікавленості до знань не проявляє, порушує дисципліну, мешкає в непристосованих для повноцінного життя та розвитку умовах. Санітарних вимог щодо зовнішнього вигляду дитини батьки не дотримуються. Висновком про доцільність позбавлення батьківських прав від 12.10.2021 року №81 встановлено підстави для відібрання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Наказами начальника Служби у справах дітей Сартанської селищної військово-цивільної адміністрації Маріупольського району Донецької області від 06.08.2021 року за №01 та №02 малолітніх [PERSON] та [PERSON] поставлено на облік як дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] двічі притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків, що підтверджується постановами Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 21.09.2021 року та 10.11.2021 року. Відповідно до ст. 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.1 ст.170 СК України закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. п. 2-6 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч. 1 ст.164 СК України, а саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відібрання дитини від батьків є винятковою санкцією за невиконання батьківських обов`язків. Характер небезпеки, її місця в житті дитини визначається в кожному випадку окремо. Для відібрання дитини необхідно встановити факт існування небезпеки. Отже, вищенаведені випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.2 ст.1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 2 серпня 2006 року № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Як зазначається у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). З огляду на викладене, суд зазначає, що підставою відібрання дітей без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для них обстановки: її життя, здоров`я і виховання. При цьому повинна зберігатись пропорційність вжитих заходів, з метою зберігання сімейних зв`язків з батьками. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved