Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] , в особі адвоката Шалденко Є.М., звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , в якій просила суд витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину нежилого приміщення № 1 (групи приміщень № 35) (в літері А), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 143461380363 та стягнути понесені судові витрати. Позовна заява обґрунтована наступним. [PERSON] являється власником нерухомого майна - Ѕ частини нежилого приміщення № 1 (групи приміщень № 35) (в літері А), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 143461380363, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.08.2013. 06.02.2018 [PERSON] звернулася до ріелтора для з`ясування факту належної їй вказаного майна, оскільки невідомі особи почали телефонувати на її мобільний телефон та повідомили, що майно більше їй не належить. Від ріелтора позивач отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.02.2018 та дізналася, що вказане нерухоме майно перебуває у власності [PERSON] . Перехід права власності на вказане майно зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною за реєстровим номером № 1827 від 08.12.2017. Згодом стало відомо, що договір був укладений від імені [PERSON] повіреним [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 31.10.20217 за реєстровим номером № 985 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] проживала однією сімєю з [PERSON] та їхнім спільним сином. В літку 2018 року стосунки позивачки та [PERSON] зіпсувалися, тому позивачка була вимушена змінити місце проживання. В цей період цивільний чоловік позивачки без її волі заволодів правовстановлюючими документами на Ѕ частину нежилого приміщення № 1 (групи приміщень № 35) (в літері А), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , а згодом 08.12.2017 відчужив зазначене нерухоме майно другу сім`ї - [PERSON] . Позивач стверджує, що жодної довіреності на розпорядження нерухомістю вона не видавала, жодних коштів в результаті відчуження майна не отримувала, з приватним нотаріусом [PERSON] не знайома та її робочого місця жодного разу не відвідувала, а майно відчужене [PERSON] без її волі. Згідно висновку експерту № 1-13/05 від 13.05.2019 зазначено, що підпис від імені [PERSON] , електрографічне зображення якого міститься у графі: «Підпис в електрофотокопії Довіреності, складеної від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] та посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 31.10.2017 (реєстровий номер - 985) - виконаний не [PERSON] , а іншою особою з ретельним наслідуванням якомусь справжньому підпису [PERSON] » Як наслідок, договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. за реєстровим номером №1827 від 08.12.2017, однією із сторін в якому є відповідач [PERSON] є не вчиненим, адже позивач не висловлювала своєї волі на укладення такого договору та не погоджувала істотних умов такого відчуження. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 25.01.2021 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання. 16.02.2021 представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 17.02.2021 заяву про застосування заходів забезпечення позову задоволено. 10.03.2021 до суду від представника відповідача - адвоката Якима Є.І. надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2021 у задоволенні клопотання адвоката Якими Є.І. про скасування заходів забезпечення позову відмовлено. Протокольною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.07.2021 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.09.2021 витребувано з Київського державного нотаріального архіву Реєстр для реєстрації нотаріальних дій на 2017 рік приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] (свідоцтво [NUMBER]), в якому міститься запис № 985 щодо посвідчення довіреності, виданої від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] від 31.10.2017. Ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 04.11.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі та зобов`язано уповноважену особу Київського державного нотаріального архіву надати для огляду в судовому засіданні оригінали документів. Ухвалою Дарницького районного суду від 08.02.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи. В судовому засіданні позивач та її представника заявлені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, посилаючись на відсутність волі позивача на відчуження спірного майна за договором купівлі-продажу. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення заявлених позовних вимог посилаючись на те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту. Також вказував про те, що позивач вже зверталася до суду із позовною заявою до відповідача про визнання договору купівлі-продажу недійсним з тих самих підстав, однак у її задоволенні було відмовлено. Представник третьої особи у судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Стаття 387 ЦК України визначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння. За приписами ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно із роз`ясненнями, наданими в п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 № 5 особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. В статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належала Ѕ частина нежилого приміщення № 1 (групи приміщень № 35) (в літері А), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 28.08.2013, індексний номер 8598254 (а. с. 11). 31.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 985 посвідчено довіреність про те, що [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником з питань розпорядження, в тому числі щодо продажу 1/2 частини нежилого приміщення №1 (групи приміщень №35) (в літері «А»), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Довіреність дійсна до 31.10.2020 /т. 1 а.с. 90/. Відомості про довіреність занесено до Єдиного реєстру довіреностей. 08.12.2017 [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу 1/2 частини нежилого приміщення №1 (групи приміщень №35) (в літері «А»), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Продаж майна вчинено за 903 700, 01 грн. (п. 2.1 Договору). Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., зареєстровано в реєстрі за № 1827. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вказана Ѕ частина нежитлового приміщення на час розгляду справи в суді належить на праві власності [PERSON] (а. с. 13-14, 40-42). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.10.2020 у справі № 753/2974/18 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Паракуда І.В., та визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нежилого приміщення № 1 (групи приміщень № 35) (в літері «А»), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідчений 08.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною за реєстровим № 1827. Постановою Київського апеляційного суду від 2302.2021 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30.10.2020 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] стверджує, що довіреність нікому не видавала, не підписувала, на укладення договору купівлі-продажу Ѕ частини нежитлового приміщення № 1 (групи приміщень № 35) (в літері «А»), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , нікого не уповноважувала, тобто відчуження відбулося поза її волею На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надала до суду копію Висновоку експерта № 1-13/05 від 13.05.2019 за результатами проведення почеркознавчої експертизи, у якому зазначено, що підпис від імені [PERSON] в електрофотокопії довіреності виконано не [PERSON] , а іншою особою з ретельним наслідуванням якомусь справжньому підпису [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначала, що оскільки на підставі недійсних правочинів спірне нерухоме вибуло із її володіння поза її волею, то відповідно вона має право на витребування цього майна від відповідача. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст.216 ЦК України, а саме, реституції як способу захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. На практиці слід розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна від добросовісного набувача, як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна. Так, реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Натомість відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (ст.388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин. Таким чином, встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що оскільки станом на час вирішення спору єдиним зареєстрованим власником Ѕ частини нежитлового приміщення № 1 (групи приміщень № 35) (в літері «А»), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , правочин, на підставі якого оспорюване нерухоме майно вибуло із власності позивача [PERSON] є чинним, в установленому законом порядку не визнаний недійсним, тому відсутні, передбачені законом підстави, які визначені ст. ст. 387, 388 ЦК України для витребування майна із володіння [PERSON] на користь [PERSON] . Враховуючи викладене, суддя вважає, що [PERSON] відповідно до ст. 81 ЦПК України не довела, що спірна квартира вибула з її володіння не з її волі іншим шляхом. Зважаючи на викладені вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, тому підлягають скасуванню застосовані судом заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на Ѕ частину нежилого приміщення № 1 (групи приміщень № 35) (в літері А), загальною площею 117,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі ст. 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється.

Outcome: dismissed