Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить суд визнати недійсним договір позики, укладений між [PERSON] та ТОВ «ФК «Дінеро». Свої вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем було укладено договір відповідно до якого позивачем було отримано позику, однак ознайомившись зі змістом договору, позивач вважає, що укладений договір є недійсним з таких підстав. ТОВ «Дінеро» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Зазначає, що кредитодавець не здійснив інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки загальної вартості кредиту для споживача. Відповідач не повідомив письмово позивачу всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що позивачу як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і позивач був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чек боксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позики відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу третього ч.6 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію». Порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абзацу 3 ч.6 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», договір про надання позики, укладений між сторонами є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту, укладений позивачем та відповідачем містить ознаки кредитного договору. В оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Працівниками ТОВ «Дінеро» не були надані позивачу розрахунки загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований їй відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Відповідачем було введено позивача в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема, на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та їй не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Також при укладанні договору було порушено принцип рівності сторін, так як їй запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. На підставі зазначеного позивач просить про задоволення позову. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.01.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.01.2021 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено. 07.06.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому представник послався на таке. 30.01.2020 між [PERSON] та ТОВ «ФК «Дінеро» укладено договір кредитної лінії №AG6239867, після чого, через особистий кабінет позивачем було подано заяву ТОВ «ФК «Дінеро» на отримання кредиту. Також між сторонами було укладено спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №AG6239867 від 12.02.2020 відповідно до яких позивачу було надано кредитні кошти у розмірі 6 000,00 грн. При укладенні спірного договору позивач була обізнана з усіма умовами надання та користування споживчим кредитом відповідно до положень ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки Спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії та всі наступні додаткові угоди до Спеціальних умов містять інформацію про ціну та сукупну вартість кредиту, вартість додаткових та супутніх послуг та розрахунок загальних витрат за споживчим кредитом. Також представник відповідача зазначив, що у період з 2018-2019 років між сторонами було укладено дев`ять договорів кредитної лінії і умови цих договорів були виконані позивачем, претензій щодо неякісно наданих послуг до ТОВ «ФК «Дінеро» від позивача не надходило. На підставі зазначеного представник відповідача посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог просить відмовити у задоволенні позову. 07.06.2021 року від ТОВ «ФК «Дінеро», на виконання ухвали судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.01.2021 про витребування доказів, надійшли витребовувані докази. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.01.2020 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Дінеро» було укладено договір кредитної лінії №AG6239867. Після чого, через особистий кабінет позивачем було подано заяву ТОВ «ФК «Дінеро» на отримання кредиту. Встановлено, що між сторонами також було укладено спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №AG6239867 від 12.02.2020 відповідно до яких позивачу було надано кредитні кошти у розмірі 6 000,00 грн. Вбачається, що відвідуючи сайт ТОВ «ФК «Дінеро» з метою отримання грошей в кредит, клієнт має здійснити ряд послідовних дій: заповнити заяву для отримання кредиту; створити особистий кабінет; ознайомитись з наданою пропозицією щодо умов кредитування; прийняти або відхилити пропозицію. Приймаючи пропозицію клієнт натискає кнопку «Прийняти»; після прийняття пропозиції, клієнт вводить код підтвердження, який надсилається на вказаний клієнтом номер мобільного телефону, тим самим підписує заяву на отримання кредиту; після підписання заяви, кредитодавець оцінює платоспроможність клієнта; відбувається оцінка даних платіжної картки клієнта; після того як кредитодавець підтверджує надання кредитних коштів клієнту, формуються Спеціальні умови кредиту. Без проходження всіх вищеперерахованих етапів укладення електронного договору кредиту є неможливим. На підтвердження проведення позивачем алгоритму всіх вищевказаних дій на сайті ТОВ «ФК «Дінеро», відповідачем було надано до суду інформацію за IP-адресою комп`ютера, з якого відбулось підписання договору кредитної лінії №AG6239867 від 30.01.2020 року та Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №AG6239867 від 12.02.2020 року та всіх додаткових угод до них. Крім того, під час укладення договору [PERSON] було успішно пройдено процес верифікації на сайті ТОВ «ФК «Дінеро», що є підтвердженням того, що позивач особисто уклала спірний договір. Вбачається, що для проведення верифікації позивачем було надано фото в режимі реального з паспортом громадянина України, фотокопія якого була надана відповідачем до справи. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Вбачається, що зазначений кредитний договір укладено з відповідачем в електронній формі шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає правилам ч. 1 ст. 205 ЦК України, згідно з якою правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Судом встановлено, що між сторонами укладений кредитний договір, підписаний сторонами, кредитні кошти отримані позичальником. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вбачається, що в кредитному договорі, підписаному позивачем, прямо зазначено, що лише тоді, коли позичальник прочитав, оцінив та прийняв Умови користування Порталом, Політику конфіденційності, Паспорт споживчого кредиту, Загальні умови Договору кредитної лінії та Пропозиції Кредитора щодо Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії, що були надані Позичальнику через особистий кабінет на Порталі. Крім цього, суд також звертає увагу, що невід`ємною частиною договору є Спеціальні умови для короткострокового кредиту Договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил. Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодилась на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до ТОВ «ФК «Дінеро» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Частина 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У позові [PERSON] вказує, що оспорюваний договір не містив ціни та сукупної вартості кредиту, вартості додаткових та супутніх послуг та розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом. Проте, такі твердження позивача спростовуються матеріалами справи, оскільки Спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №AG2399867 від 12.02.2020 року та всі наступні додаткові угоди до Спеціальних умов містять інформацію про: потенційний ліміт кредитної лінії; надану суму кредиту; орієнтовну загальну вартість кредиту; орієнтовну реальну річну процентну ставку; кінцеву дату погашення заборгованості; штрафи. Крім того, перед підписанням договору кредитної лінії та Спеціальних умов, позивачу було надано Паспорт споживчого кредиту який, окрім вищезазначених даних, містив інформацію про: основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформацію щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, що включало в себе інформацію про платежі та додаткові супутні послуги третіх осіб; порядок повернення кредиту; додаткову інформацію щодо штрафу та пені: інформацію щодо прав споживача, відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, позивач була обізнана з усіма умовами надання та користування споживчим кредитом відповідно до вимог ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про захист прав споживачів». Щодо юридичної сили договору, укладеного в електронній формі, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу також не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. У ст.ст. 205, 207, 639 ЦК України та ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» прирівнюються за правовими наслідками договори, укладені в електронній формі, до таких, що укладені в письмовій формі. Разом з цим, ст. 5 ЗУ «Про електронну комерцію» декларується принцип однаковості юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством. Таким чином, електронні договори за юридичною силою прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та з них можуть виникати аналогічні права та обов`язки. Статтею 230 ЦК України закріплено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов спірного кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача про введення її в оману при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику відповідача ґрунтуються виключно на її поясненнях і спростовуються змістом спірного договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України та ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання спірного договору недійсним. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФК «Дінеро» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору вона не була ознайомленою з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» оскільки, звернувшись до ТОВ «ФК «Дінеро» із заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, позивач засвідчила той факт, що вона обізнана з правилами, які включають в себе і умови кредитування. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Враховуючи зазначене, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed