Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Заявниця звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя із вказаною заявою, посилаючись у її обґрунтування на те, що [PERSON] періодично приходить до кв. [ADDRESS] , в якій [PERSON] проживає, переслідуючи її, систематично вчиняючи над нею психологічне, погрожуючи фізичною розправою, та фізичне насильство. При цьому [PERSON] є її колишнім чоловіком, шлюб із яким було розірвано рішенням суду від 2 квітня 2021 року. Від шлюбу вони мають, сина [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований по [ADDRESS] . Після припинення шлюбних відносин [PERSON] постійно пригнічує та принижує [PERSON] , що спричиняє їй душевні страждання, що відбувається також у присутності дитини. Внаслідок цього вона вимушена викликати поліцію, яка порушила кримінальне провадження № 12021053790000559 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, по якому триває наразі досудове розслідування. Крім того ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 24 грудня 2021 року було зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] від 16 вересня 2021 року про незаконне утримання дитини, психологічне насильство відносно заявника та дитини, перешкоджання у побаченні з дитиною. Це рішення вплинуло на [PERSON] , який впродовж січня 2022 року не вчиняв домашнього насильства відносно [PERSON] . Зараз [PERSON] , який забрав спільну дитину, надає їй бачитись із сином лише 1 раз на місяць. Також [PERSON] агресивно поводиться із сином. Отже, вона вважає себе особою, постраждалою від домашнього насильства. Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя рішенням від 30 грудня 2021 року по справі № 265/10739/21 застосував обмежувальний припис відносно [PERSON] , строк дії якого скінчився, тому [PERSON] може продовжити вчиняти насильство над [PERSON] , принижувати, погрожувати фізичною розправою. Також вказувала, що спільний для сторін син, [PERSON] , є постраждалої дитиною, яка зазнала домашнього насильства. Отже, щоб забезпечити ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства над заявницею, в тому числі у присутності дитини, слід продовжити дію обмежувального припису, виданого рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 30 грудня 2021 року відносно [PERSON] . Тому вона вимушена просити суд про обмеження наближатись [PERSON] до сина, [PERSON] , за місцем проживання останнього до викрадення його батьком та місця відвідування КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» № 25 Маріупольської міської ради задля подальшого недопущення викрадення дитини. Додавала, що домашнє насильство відносно неї має регулярний характер та досі існують ризики продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно неї. На підставі викладеного просила суд продовжити дію обмежувального припису, виданого рішенням суду від 30 грудня 2021 року відносно [PERSON] строком на 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: 1) заборонити перебувати в місці перебування [PERSON] , тобто у кв. [ADDRESS] ; 2) заборонити наближатися на відстань ближче ніж 10 метрів до місця перебування [PERSON] , до кв. [ADDRESS] ; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб; 4) обмежити у спілкуванні з постраждалою дитиною [PERSON] , [INFO] ; 5) заборонити наближатися на відстань ближче, ніж 100 метрів до місця проживання [PERSON] , до кв. [ADDRESS] ; 6) заборонити наближатися на відстань ближче, ніж 100 метрів до місця навчання [PERSON] , до КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 25 Маріупольської міської ради Донецької області», що знаходиться в м. Маріуполі по вул. Зелінського 108. У судовому засіданні [PERSON] надала пояснення аналогічні тим, що викладені у поданій нею заяві про продовження обмежувального припису, яку вона просила суд задовольнити повністю. [PERSON] до судового засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи на підставі положень ч. 11 ст. 128 ЦПК. За абз. 2 ч. 1 ст. 350-5 ЦПК неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи за відсутності [PERSON] , дійшов висновку, що подана заява [PERSON] не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд зазначає, що основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно із п. 2, 3, 6, 8, 14, 17 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру; особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~24\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно із ч. 3 ст.\~26\~Закону України «Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. На підставі ч. 5 ст. 26 Закону України «Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству» за заявою осіб, визначених ч. 1 цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з ч. 4 цієї статті. За п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~1\~Закону України «Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. За ч. 6 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству», обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Суд встановив, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 грудня 2021 року за заявою [PERSON] було видано обмежувальний припис відносно [PERSON] строком на 1 (один) місяць у вигляді: 1) заборони перебувати [PERSON] у місці перебування [PERSON] , у кв. [ADDRESS] ; а також заборони [PERSON] наближатися на відстань ближче, ніж 10 м. до місця перебування [PERSON] . Вказаним рішенням суду було встановлено, що [PERSON] перебувала з 27 лютого 2015 року в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , шлюб між якими було розірвано рішенням суду від 2 квітня 2021 року, яке набуло чинності 5 травня 2021 року. Фактичне ж місце перебування [PERSON] наразі є кв. [ADDRESS] . Також відповідно до свідоцтва про народження, виданого 27 лютого 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 225, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . Численні звернення [PERSON] до поліції на протиправні дії на думку заявниці з боку [PERSON] підтверджуються відповідями на заяви [PERSON] та інформацією: Маріупольського РУП в Донецькій області ГУ НП від 26 жовтня 2021 року; а також відділу поліції № 2 Маріупольського РУП в Донецькій області ГУ НП від 21 вересня 2021 року, від 25 жовтня 2021 року. Звернення [PERSON] до поліції щодо протиправних дій [PERSON] підтверджуються також заявами від 22 грудня 2021 року та від 26 грудня 2021 року. Суд встановив, що 20 квітня 2021 року були внесені відомості до ЄРДР щодо ознак злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК, відносно нанесення тілесних ушкоджень 9 квітня 2021 року [PERSON] за заявою останньої про неправомірні дії [PERSON] . Також 20 серпня 2021 року були внесені відомості до ЄРДР щодо ознак злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК, відносно нанесення тілесних ушкоджень 19 серпня 2021 року [PERSON] за заявою про неправомірні дії [PERSON] по бул. Морському в м. Маріуполі. Об`єктивно факт отримання [PERSON] тілесних ушкоджень 19 серпня 2021 року підтверджується відомостями довідки № 533 від 19 серпня 2021 року, за якою при звернені по медичну допомогу [PERSON] встановлено діагноз забиття м`яких тканин правого стегна. На підставі викладених норм, зважаючи на встановлені обставини справи суд дійшов висновку, що під час зустрічей [PERSON] та [PERSON] між ними виникають конфліктні ситуації, в ході яких заявниця потерпала від свого колишнього чоловіка, що підтверджується наявністю двох кримінальних проваджень за ознаками злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, що свідчить про наявність ознак домашнього насильства з боку [PERSON] . В той же час з огляду на наявні у справі письмові докази суд вважає, що заявницею в процесі розгляду справи не доведено існування загрози вчинення [PERSON] відносно неї протиправних дій відносно на майбутнє. Так суд зазначає, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 11 червня 2021 року про відкриття провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] разом із матір`ю, а також ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 6 серпня 2021 року про прийняття до провадження зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] разом із батьком. Крім того суд встановив, що у провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя на підставі ухвали від 18 січня 2022 року мається справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в участі матері у вихованні дитини та встановлення способу здійснення нею виконання батьківських обов`язків. За ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 24 грудня 2021 року було також зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] від 16 вересня 2021 року щодо протиправного утримання [PERSON] у себе спільного малолітнього сина, [PERSON] . Суд зазначає, що під час вирішення питання щодо продовження обмежувального припису із застосуванням положень ст. 350-7 ЦПК суд повинен досліджувати ризики повторного вчинення насильства, а не сам факт його вчинення. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 травня 2019 року у справі № 359/10231/18. Суд при цьому зауважує, що сам факт внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР за відсутності інших доказів вчинення домашнього насильства не є безумовною підставою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 5 березня 2020 року по справі № 755/5273/19. Проведення ж правоохоронними органами профілактичних бесід із [PERSON] восени та взимку 2021 року не може свідчити про систематичне насильство щодо заявниці. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2019 року по справі № 760/26496/18. Суд наголошує також, що наявний спір між сторонами щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] не може бути вирішений шляхом застосування судом заходів обмежувального припису. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 6 лютого 2020 року по справі № 753/8626/19. Суд також звертає увагу на те, що вчинення [PERSON] перешкод заявниці у спілкуванні з дитиною не може вважатися домашнім насильством, тому не є підставою для видачі чи продовженні обмежувального припису. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 14 січня 2019 року по справі № 539/132/18. Крім того судом було враховано, що протягом дії обмежувального припису відносно [PERSON] за рішенням суду від 30 грудня 2021 року доказів вчинення останнім домашнього насильства відносно [PERSON] суду не було надано. При цьому на підставі зібраних доказів по справі вбачається, що події протиправних на думку заявниці дій [PERSON] відносно неї стосуються періоду весна - літо 2021 року. Долучені до справи [PERSON] два диски не підтверджують належність [PERSON] до особи співрозмовника заявниці на наявних на такому диску відео та аудіо файлах. Крім того суд зазначає, що наявні на таких цифрових носіях інформації відомості не доводять факт вчинення домашнього насильства [PERSON] , а свідчать про наявність конфлікту між батьками щодо визначення місця проживання дитини та порядку спілкування із нею. Таким чином суд, на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), зробив висновок, що наразі низька вірогідність продовження чи повторне вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] , чи настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, заявниці. Крім того суд зазначає, що заявницею не було доведено того, що її малолітній син [PERSON] є дитиною, яка постраждала від домашнього насильства. Самі лише твердження заявника про те, що [PERSON] чинить домашнє насильство щодо спільного сина, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 10 лютого 2021 року по справі № 761/49109/19. Отже, судом зроблено висновок про відсутність підстав для покладення заборон на [PERSON] за допомогою продовження судом обмежувального припису, оскільки суд вважає, що з наданих заявником доказів доводи [PERSON] не знайшли свого підтвердження, тому її заява про продовження обмежувального припису не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed