Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

14.01.2021 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] з позовом про захист честі і гідності шляхом припинення поширення недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що при підготовці до судового засідання в Ленінському суді м. Запоріжжя по справі №334/6901/16-ц [PERSON] , який на той час був представником ПАТ «КБ «Надра» (Банк), надав суду та позивачу вiдзив від 07.12.2018 року за своїм підписом на заяву про перегляд заочного рішення. У відзиві більше десяти разів відповідачем стверджується, що [PERSON] (відповідач по вказаній цивільній справі) змінив своє місце реєстрації по [ADDRESS] та не повідомив про це банк. 11.12.2018 року під час судового засідання по зазначеній цивільній справі [PERSON] заявив суду під офіційний звукозапис, що у нього є прихована ксерокопія паспорта позивача із офіційною реєстрацією позивача по [ADDRESS] . За словами [PERSON] , він може у будь-який час надати ксерокопію паспорта [PERSON] iз реєстрацією по [ADDRESS] і що ця копія зберігається в офісі банку у м. Києві. Також, [PERSON] заявив, що при підписанні із банком договору поруки [PERSON] «надав підроблений паспорт». Натомість, позивач стверджує, що він ніколи не був зареєстрований по [ADDRESS] . 11.12.2018 року Ленінський районний суд. Запоріжжя, який розглядав заяву про перегляд заочного судового рішення по справі № 334/6901/16-ц, піддався обману [PERSON] та постановив ухвалу на користь останнього, тобто відмовив позивачу у перегляді заочного рішення у справі. Через незаконні дії [PERSON] , який протягом 2017 - 2018 років подавав до суду і виконавчої служби недостовірні дані, його права були порушені: а саме: його ім`я ганебно і незаконно було внесено до Єдиного реєстру боржників, на його майно було накладено арешт, він був незаконно позбавлений своїх конституційних прав, зокрема фактично було здійснено посягання на його права і свободи, честь і гідність. Такі дії [PERSON] відбувалися до перегляду вказаної цивільної справи апеляційним судом і винесення ним постанови від 28.05.2019 року, згідно з якою було встановлено порушення ст. 55 Конституції України та скасовано рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Крім того, під час розгляду справи в апеляційному суді було оглянуто його оригінал паспорта та встановлено відсутність факту реєстрації по [ADDRESS] . Заяви про існування нібито підробленого паспорту та зберігання його копії в офісі банку, [PERSON] здійснював ще двічі: 25.06.2020 року під час судового засідання у Комунарському суді м. Запоріжжя по цивільній справі №331/211/19 та 22.12.2020 року під час судового засідання в Запорізькому апеляційному суді м. Запоріжжя по вказаній справі. Таким чином, [PERSON] поширив (розповсюдив) недостовірну негативну інформацію про нібито підроблення ним паспорту. Водночас, [PERSON] жодного разу не надавав суду доказів такої підробки. Незаконні дії відповідача спричинили йому моральну шкоду. Так як він є особою з інвалідністю ІІ групи із діагнозом: гіпертонія, стенокардія, тому йому було завдано душевних страждань, які спровокували погіршення стану його здоров`я, а саме: скачок артеріального тиску, хвороби судин, безсоння, нервовість. Вважає, що [PERSON] було спричинено моральну шкоду на суму 51 000 грн., яку і просить стягнути з останнього. Також, [PERSON] просить захистити його честь та гідність шляхом припинення поширення [PERSON] недостовірної інформації щодо надання банку ПАТ «КБ «Надра» підробленого паспорта. 18.01.2021 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного провадження. 10.03.2021 року [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у порядку загального провадження. 12.03.2021 року відповідач до суду подав заяву про закриття провадження у справі, та як [PERSON] вважав, що вже є винесене рішення за аналогічним позовом [PERSON] 15.03.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] зазначив, що 19.11.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (правонаступник ВАТ КБ «Надра» (банк) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № 14/2007/840/0410 ЮМК, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 19 900,00 доларів США терміном користування до 15.11.2010 року. Через невиконання [PERSON] своїх обов`язків по кредиту, юридичною особою ПАТ КБ «Надра», було вирішено подати позовну заяву. Перша позовна заява була подана Банком ще 22.04.2010 року. Повторна позовна заява була подана банком 17.10.2016 року, за підписом Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюковою І.О., а не за підписом відповідача, що свідчить про те, що усі позовні заяви складалися юристами у м. Києві, на підставі наявних у Центральному офісі у м. Києві оригіналів документів та після підпису ліквідатором направлялися нам для подання до суду. Крім того, звертає увагу суду, що виконавцем даного позову вказано, працівника ПАТ КБ «Надра» Старченко А.П., а [PERSON] не мав повноважень щодо підпису позовних заяв та їх складання. [PERSON] за кредитним договором є поручителем. Для забезпечення повернення Позичальником кредитних коштів на користь Банку [PERSON] зобов`язався відповідати перед Банком та поручився за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань. Під час укладання цього договору у реквізитах сторін у [PERSON] як поручителя за зобов`язанням вказана саме адреса [ADDRESS] . При укладанні всіх договорів згідно до внутрішніх правил, які існували у ПАТ КБ «Надра» працівники мали звіряти всі дані з паспортними даними, теж саме було із даними адреси реєстрації. Позивач підписав цей договір поруки з цією адресою, чим визнав той факт, що це адреса його реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення або через представника. Згідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Він почав свою трудову діяльність у ПАТ КБ «Надра» з 02.11.2015 року та здійснював її до 31.01.2019 року. Він, як працівник ПАТ КБ «Надра» представляв інтереси юридичної особи, та діяв виключно від їхнього імені та від їх інтересів. Всі його посилання у відзивах про те, що позивач змінив свою адресу та не повідомив Банк про це, є волевиявленням, бажанням та правом ПАТ КБ «Надра», інтереси якого він представляв у судовому процесі. Дійсно під час розгляду справи у суді, виникло питання про те, що адреса у паспорті така відсутня, а у договорі та позові чомусь ця адреса стоїть. Це саме питання було задано ним після судового процесу і начальнику служби безпеки ПАТ КБ «Надра» та начальнику юридичного відділу ПАТ КБ «Надра» в особі Герасимчука А.Б. який тоді займав посаду начальника юридичного сектору по роботі з проблемною заборгованістю Банку та його заступнику [PERSON] . На це йому було повідомлено, що в оригіналах кредитної справи міститься копія паспорту [PERSON] , де є адреса реєстрації саме така, яка вказана у договорі поруки і у позовній заяві, якщо суд його захоче витребувати, його нададуть. Саме тому, ним і було волевиявлено їх право та точку зору як довірителя за довіреністю яких він представляв у суді на судовому процесі. Це не був судовий процес за позовом [PERSON] до [PERSON] , а був процес про стягнення коштів, де він представляв інтереси та права та обов`язки юридичної особи - банку, діяв виключно від їх імені та в їх інтересах. Звертає увагу суду, що жодних фраз «про приховану копію паспорта» не було. Висловлювання було іншим, а саме: що в офісі банку у м. Києві в архіві були копії документів, які направлялися на електрону пошту керівника філії банку у м. Запоріжжі під час написання вiдзиву в рамках розгляду цивільної справи ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] . Саме тому у відзиві за його підписом і стоїть ця адреса (вул. Гоголя), а не у позовній заяві як вказує на це позивач. На звукозаписі судового засідання про перегляд заочного рішення № 334/6901/16-ц Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2018 р. він як представник ПАТ КБ «Надра» неодноразово заявляв клопотання про витребування у ПАТ КБ «Надра» копії даного паспорту, де була б ця адреса реєстрації. Але судом було двічі було відхиллено його клопотання та заявлено, що справа перебуває на розгляді довгий час та вже перевищує строки свого перегляду. Тому суд не задовольнив це клопотання. На момент розгляду справи ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] , він перебував в трудових відносинах з ПАТ КБ «Надра», діяв на підставі довіреності від імені банку, виконував свої функціональні повноваження, тобто діяв виключно в інтересах свого довірителя. Вважає, що ним особисто як фізичною особою відносно [PERSON] не було завдано порушень немайнових прав останньому. [PERSON] особисто як фізична особа не зустрічалась з позивачем та не перебувала з ним у певних правовідносинах чи у судових процесах з особистих питань. Вже не будучи представником ПАТ КБ «Надра» на судових засіданнях 25.06.2020 р. та 22.12.2020 р., інформацію щодо місця реєстрації [PERSON] було ним оголошено в рамках судового провадження за аналогічним позовом останнього у справі № 331/211/19. За таких обставин вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. 23.03.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій [PERSON] вказує, що у цій справі є лише два належних доказа: паспорт громадянина України на його ім`я з усіма сторінками, виданий у 2000 році та три офіційні звукозаписи судових засідань. Ту інформацію, яку відповідач вказує у своєму відзові не має жодного значення у цій справі. 11.08.2021 року ухвалою суду задоволено клопотання [PERSON] про розгляд справу у загальному провадженні. 25.08.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду, у задоволенні клопотання [PERSON] про закриття провадження відмовлено. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову, фактично посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, у т.ч. аудіозаписи судових засідань, надані сторонами, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що у січні 2019 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та визнання дій відповідача незаконними. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2019 року вказану позовну заяву передано на розгляд Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2020 року у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено, а постановою Запорізького апеляційного суду вказане рішення залишено без змін. У вказаній справі були встановлені певні факти та відповідні їм правовідносини, які вже не підлягають встановленню у цій справі, а саме такі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-1157/11 від 29.11.2011, яка набула законної сили 06.12.2011, справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором залишено без розгляду. 19.10.2016 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О. в особі Відділення ПАТ «КБ «Надра» Запорізького регіонального управління звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 14/2007/840/0370 ЮМК від 24.10.2007 р. Вказана позовна заява підписана уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» І.О. Стрюковою І.О., нижче за текстом міститься напис з відомостями про виконавця: «Вик. Старченко А.П.» із зазначенням номеру телефону. У позовній заяві вказано наступну адресу реєстрації [PERSON] , [INFO] : [ADDRESS] . Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/6901/16-ц пр. 2/334/852/17 від 11 вересня 2017 року позовні вимоги було задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [INFO] ІПН [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 14/2007/840/0370 ЮМК від 24.10.2007 року в розмірі 31 196,68 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 19.05.2016 року становить 787942,01 грн. Відповідно до постанови Олександрівського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області ВП № 57106756, 03.09.2018 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 334/6901/16-ц виданого 06.11.2017 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] [INFO] на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 787 942,01 грн. Адреса [PERSON] у вказаній постанові зазначена як: [ADDRESS] . В подальшому, [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про перегляд заочного рішення. Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 04-19/4/2768 від 01.08.2016 року [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 25.09.2007 року по час надання відповіді. За вихідним № 12/3/6-4094 від 07.12.2018 від імені ПАТ КБ «Надра» до Ленінського районного суду м. Запоріжжя направлено відзив на заяву про перегляд заочного рішення. Вказаний відзив підписано від імені представника ПАТ КБ «Надра» за довіреністю І.Р.о. Мамедовим. За змістом відзиву на заяву про перегляд заочного рішення представник ПАТ КБ «Надра» за довіреністю І.Р.о. Мамедов зазначає, що у договорі поруки на момент його укладення боржником вказана одна адреса його реєстрації та проживання, а у заяві про перегляд заочного рішення вже інша, зазначає, що боржник змінив адресу свого проживання, однак інформацію щодо зміни адреси, а також свої зобов`язання за умовами договору поруки сам не виконав. До вказаного відзиву [PERSON] долучалась копія договору поруки, який було підписано [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/6901/16-ц, пр. 2-п/334/58/18 від 11 грудня 2018 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 334/6901/16-ц - залишено без задоволення. Згідно з наказом № 36-п від 28 січня 2019 року [PERSON] було звільнено з посади керівника напрямку Відділу передпродажної підготовки кредитів Управління по роботі з проблемною заборгованістю фізичних осіб Департаменту супроводження та реалізації активів 31.01.2019 р. за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП. Постановою Запорізького апеляційного суду від 28 травня 2019 року у цивільній справі № 334/6901/16 пр. 22-ц/807/938/19 було розглянуто апеляційну скаргу [PERSON] на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2017 року. Апеляційний суд, встановивши порушення статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції та статті 10 ЦПК України (у редакції 2004 року), апеляційну скаргу [PERSON] задовольнив, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2017 року у цій справі скасував та прийняв нову постанову, якою в задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Проте, у постанові апеляційного суду не зазначено особу чиїми діями та не конкретизовано якими діями було здійснено порушення прав позивача. Також, судом апеляційної інстанції у вказаному рішенні не було встановлено порушень конституційних прав [PERSON] під час відкриття виконавчого провадження, в якому він є боржником, накладення арешту на майно позивача та внесення його персональних даних до реєстру боржників. Таким чином, позови в 2010 та 2016 р.р., в яких адреса відповідача [PERSON] була зазначена як « [ADDRESS] » не підписував і навіть не готував [PERSON] (а.с. 153-155). Відповідно до відповіді адресно-довідкового підрозділу УДМС в Запорізькій області від 17.02.2017 року на запит Ленінського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] зареєстрований за вказаною у запиті адресою ( [ADDRESS] ) (а.с.86, 159). Відповідно до договорів поруки від 24.10.2007 року та 19.11.2007 року адреса поручителя [PERSON] вказана як: [ADDRESS] (а.с. 199-202) і ці договори підписані позивачем (а.с. 199-202). Під час прослуховування звукозапису судового засідання, яке відбулося 11.12.2018 року в Ленінському районному суді м. Запоріжжя при розгляді заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення, представник банку [PERSON] фактично зазначає, що поручитель [PERSON] змінив адресу своєї реєстрації та не повідомив про це банк, тому повістки та копії рішення суду надходили не на ту адресу. Також, [PERSON] вказує, що копія паспорта громадянина України [PERSON] знаходиться у головному офісі банку - у м. Києві. Як йому повідомили працівники банку з м. Києва у зазначеній копії паспорта є відмітка про реєстрацію [PERSON] в АР Крим, потім по [ADDRESS] . [PERSON] цю копію паспорта не бачив, але попрохав направити її до філії у м. Запоріжжя, якщо буде необхідно, то суд може її витребувати. [PERSON] вказав, що він не може стверджувати, але йому здається, що копія паспорта на ім`я [PERSON] та оригінал паспорта останнього відрізняються один від одного. Із звукозапису судового засідання, яке відбулося 25.06.2020 року у Комунарському районному суді м. Запоріжжя Мамедов І.Р.о. зазначив, що бачив сканкопію паспорта на ім`я [PERSON] , в якому була реєстрація останнього по [ADDRESS] , яку до м. Запоріжжя направляли з головного офісу банка у м. Києві. Аналіз звукозапису судового засідання, яке відбулося 22.12.2020 року у Запорізькому апеляційному суді, свідчить, що [PERSON] зазначив, що «прихованої» копії паспорта на ім`я [PERSON] у нього не було, а вона була у головному офісі банку у м. Києві та направлена на електронну пошту до філії банку у м. Запоріжжі. На підставі даних, які були встановлені під час судових засідань у справах про кредити, в яких [PERSON] був поручителем, він дізнався, що позивач був зареєстрований по [ADDRESS] . Стосовно підробки паспорта на ім`я [PERSON] він не може на цей час сказати чи дійсно була підробка чи ні, так як він бачив лише сканкопію паспорта, де була вказана реєстрації позивача. Відповідно до частини 1 ст. 277 Цивільного кодексу України (далі ЦКУ), фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Враховуючи роз`яснення п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1, єдиним законним шляхом відновити порушені права є встановлення факту розповсюдження недостовірної інформації. Недостовірною вважають інформацію, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в інтернеті чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на свободу дотримання своїх поглядів, одержання і передання інформації та ідей без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до положень статті 277 ЦКУ, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації забезпечується баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Тобто, для розгляду даної категорії справ судам необхідно встановити: чи мало місце поширення відповідачами інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. В судовому засіданні під час огляду оригіналу паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] встановлено, що останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 05.07 року (на штампі стоїть підпис та прізвище [PERSON] , 2018). Проспект Леніна у м. Запоріжжі було перейменовано на проспект Соборний рішенням ЗМР №15 від 19.02.2016 року. Під час прослуховування аудіозаписів судових засідань від 25.06.2020 року у Комунарському районному суді м. Запоріжжя та 22.12.2020 року у Запорізькому апеляційному суді вважаю, що взагалі відсутні підстави стверджувати, що [PERSON] поширював інформацію щодо підроблення [PERSON] свого паспорта. У судовому засіданні, яке відбулося 11.12.2018 року [PERSON] дійсно зазначив, що [PERSON] змінив місце своєї реєстрації і йому здається, що копія паспорта на ім`я позивача, яка була надіслана електронною поштою з головного офісу банку з м. Києва та оригінал паспорта [PERSON] відрізняються один від одного в частині місця реєстрації останнього. Водночас, вважаю, що в даному випадку [PERSON] не стверджував, що паспорт [PERSON] підроблений, а щодо зміни місця реєстрації позивача - ці вислови, на думку суду, є оціночними судженнями, які [PERSON] зробив на підставі тієї інформації, яка була у матеріалах справи. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо поширення [PERSON] недостовірної інформації є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Як передбачено ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Вважаю, що в даному випадку [PERSON] не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому неправомірними діями [PERSON] моральної шкоди, моральних страждань, які стали причиною загострення судинних хвороб, зміни артеріального тиску, безсоння, нервовості, тому у задоволенні позову у цій частині також необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed