Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

До Рівненського міського суду звернувся [PERSON] із позовною заявою до Головного управління Національної поліції України в Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, третя особа на стороні відповідача - Головного управління Національної поліції України в Рівненській області, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що постановою серії БАА №770729 від 23.03.2021, винесеною поліцейським СРПП ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Хохлюком О.М., його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень. Зазначає, що рішенням Острозького районного суду від 09 квітня 2021 року, постанову серії БАА №770729 від 23.03.2021, винесену поліцейським СРПП ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Хохлюком О.М., скасовано як незаконну, а справу - закрито. Окрім того, вказаний працівник поліції [PERSON] , без достатніх для цього підстав, висловив пропущення, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, мотивуючи це тим, що він поводе себе знервовано. Вказує, що він пояснив, що знервованим він є через те, що упродовж останнього місця його уже двічі зупиняє патруль поліції та, без достатніх для цього підстав висловлює підозру, що він перебуваю у стані сп`яніння, хоча, ані алкоголь, ані наркотичні речовини він не вживає та не вживав, оскільки є віруючою людиною. Однак, вважає, що такі дії працівників поліції спрямовані на схиляння водія, до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та подальшого складання протоколу за ст.130 КУпАП, оскільки більшість водіїв все ж є не обізнаними про настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження такого огляду. Проте, він уже вдруге (23.03.2021) погодився пройти огляд на стан сп`яніння, наголосивши при цьому, що у стані будь-якого сп`яніння не перебуваю, що було несподіванкою для поліцейського. Надалі, його доставили до Рівненського обласного центру психічного здоров`я населення, де його освідували і на стан алкогольного, і на стан наркотичного сп`яніння, про що складено відповідний висновок, згідно якого він у стані сп`яніння не перебуває. Зазначає, що незадовго до 23.03.2021 його також зупиняли працівники поліції та, запропонувавши пройти огляд, на що він погодився, повезли у медичний заклад для такого огляду. Однак, потім, на півдорозі повернулися, мотивувавши це тим, що «у них терміновий виклик». За вказаних обставин вважає, що дії працівників поліції та, зокрема, поліцейського СРПП ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Хохлюка О.М. є явно протизаконними, оскільки останній, без достатніх для цього підстав (відсутність ознак перебування особи у стані сп`яніння), не вказуючи на такі ознаки, вимагає проходження огляду на стан сп`яніння, та надалі схиляє особу до відмови від його проходження, із подальшим складанням протоколу, тим самим вчиняє провокацію до отримання такої відмови та штучним створенням показника результатів своєї службової діяльності. А у випадку, коли особа погоджується на такий огляд, веде себе некоректно, грубить, та розуміючи, що особа не перебуває у стані сп`яніння, все ж направляє на проходження такого огляду із отриманням у подальшому негативного результату. Вказує, що через такі протиправні дії поліцейського Хохлюка О.М., він був обмежений у власній свободі понад три години свого часу, оскільки працівники поліції йому забороняли подальший рух, а також він недоотримав оплату на роботі через неявку на роботу та простій, а також змушений був пояснювати керівникові причину затримки. Тим самим вважає, що [PERSON] порушено його конституційні права на свободу у вільному пересуванні, право на працю та отримання плати за виконану роботу, а також підрив його честі та гідності, що мало проявом висловлення необґрунтованих підозр зі сторони вказаного працівника поліції про вживання ним наркотичних речовин. Враховуючи всі вказані обставини, він у серпні поточного року звернувся зі скаргою на дії працівника поліції до Головного управління Національної поліції в Рівненській області. Водночас, із листа від 24.09.2021 №11/к-151 вбачається, що у діях працівників поліції відсутні ознаки порушень, а «інформація, викладена у його зверненні не знайшла свого обґрунтованого підтвердження». Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовільнити. Представник відповідача Головного управління Національної поліції України в Рівненській області - Никитюк Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав вказаних у письмовому відзиві. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області - Панасюк А.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав вказаних у письмовому відзиві. Третя особа на стороні відповідача - Головного управління Національної поліції України в Рівненській області, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання був повідомлений. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що Постановою серії БАА №770729 від 23.03.2021, винесеною поліцейським СРПП ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Хохлюком О.М., [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень. Рішенням Острозького районного суду від 09 квітня 2021 року, постанову серії БАА №770729 від 23.03.2021, винесену поліцейським СРПП ВП №3 Рівненського РУГІ ГУНГТ в Рівненській області Хохлюком О.М., скасовано, а справу - закрито. Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди та особливим способом заподіяння шкоди, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. За відсутності підстав для застосування ч. 1ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, згідно до ч. 6 цієї статті, така шкода відшкодовується на загальних підставах відповідно до ст. ст. 1173,1174 цього Кодексу. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Згідно п.4 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право у особи на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд погоджується, що обставини ініційованого працівниками відповідача притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. ст. 122 КУпАП, за відсутності на то законних підстав, безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань, зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод. Наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача підтверджені доказами в справі і не спростовані відповідачамм, отже вона підлягає до відшкодування. У зв`язку вищевикладеним, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved