Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

У липні 2021 [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , а також виділити телевізор «LED», вартість якого з урахуванням розміру кредиту становить 16322,00 грн., стягнути з [PERSON] на свою користь 1/2 частку боргу за споживчим кредитом у розмірі 7647,50 грн. У лютому 2022 року позовні вимоги в частині виділу телевізору та стягнення суми боргу [PERSON] залишила без розгляду. В іншій частині свій позов [PERSON] підтримала, в його обґрунтування зазначила, що 15 липня 2005 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. У період шлюбу 09 грудня 2008 року сторонами за спільні гроші було придбано житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] , на земельній ділянці. Також 24 грудня 2020 року подружжя придбало житловий будинок [ADDRESS] . У лютому 2021 року сім`я розпалася, подальше спільне життя з відповідачем суперечить інтересам [PERSON] , примирення між ними неможливе. На думку позивачки, будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, проте має бути переданий в результаті поділу саме позивачці у зв`язку із тим, що є більшим за своєю площею та більше пристосований для проживання в ньому всіх дітей, які проживають з позивачкою. [PERSON] у добровільному порядку поділити нерухоме майно не бажає, а тому позивачка була вимушена звернутися до суду та просила визнати за нею право власності на житловий будинок, [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та її представник за договором про надання правової (правничої) допомоги, адвокат Гуртовий М.Б., у судове засідання не з`явились, надали заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 15 липня 2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції донецької області, про що складено актовий запис № 408. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 грудня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Жигановою Л.С., [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , який складається із житлового будинку літ. А-1, загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м., з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. Г-1, сарай літ. Д-1, убиральні літ. В-1, огорожи № 1, розташований на приватній земельній ділянці, площею 0,1500 га. Отже предметом поділу є спірне нерухоме майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , який був придбаний відповідачем в період шлюбу та спільного проживання із позивачкою, що не заперечувалось обома сторонами спору. Як вбачається з довідки № 173, виданої 27.01.2022 року керівництвом Сартанської селищної військово-цивільної адміністрації Маріупольського району Донецької області, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом із дітьми. Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Статтею 51 Конституції України закріплено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17, від 24.03.2021 року у справі № 501/2211/18. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Враховуючи вказані положення законодавства та встановлену законом презумпцію спільності набутого під час шлюбу майна, а також зважаючи на рівність часток подружжя у спільному майні та відсутності законних підстав для відступу від засади рівності часток подружжя, суд доходить висновку про можливість поділу спірного майна шляхом визнання за позивачкою 1/2 ідеальної частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: partial