Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису від 18 травня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем зареєстрованого в реєстрі за № 43767 таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 18.05.2021 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 43767, яким стягнуто [PERSON] на користь ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором в розмірі 8550,22 гривень, яка складається 7595,99 гривень - заборгованість за сумою кредиту, 904,23 гривень - заборгованість по відсоткам, 50,00 гривень - влата за вчиення виконавчого напису. З оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що такий вчинено на кредитному договорі № 716330497 від 06.11.2018 року, який укладений між Кляп та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Стягнення заборгованості проводиться за період з 03.04.2019 року по 30.04.2021 року. Даний договір укладений у простій формі, нотаріально не посвідчувався. Зазначає, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 (справа № К/800/7651/17), Постанову КМ України від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Крім того заборгованість за кредитним договором не є безспірною. Оскільки як вбачається з виконавчого напису № 43767, таким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором в розмірі 8550,22 гривень, яка складається 7595,99 гривень - заборгованість за сумою кредиту, 904,23 гривень - заборгованість по відсоткам, 50,00 гривень - влата за вчиення виконавчого напису. З оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що такий вчинено на кредитному договорі № 716330497 від 06.08.2018 року, який укладений між Кляп та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Стягнення заборгованості проводиться за період з 03.04.2019 року по 30.04.2021 року. Проте, згідно до п.1.2 Договору кредиту № 716330497 від 06.11.2018 року, кредит надається строком на 8 днів з 06.08.2018 року по 14.08.2018 року. З урахуванням вказаного, строк кредитування сплив 14.08.2018 року. Тому, право відповідача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося з 14.08.2018 року. А тому, враховуючи наведені обставини, просить суд визнати виконавчий напис від 18 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем зареєстрованого в реєстрі за № 43767 таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 10.12.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Представник відповідача 05.01.2022 року подав відзив, в якому позовні вимоги не визнав та пояснив, що нотаріус при вчиненні виконавчого документа не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку та Порядку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому виконавчий напис вчинено відповідно до вимог законодавства. Тому підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, немає. Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 18.05.2021 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 43767, яким стягнуто [PERSON] на користь ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором в розмірі 8550,22 гривень, яка складається 7595,99 гривень - заборгованість за сумою кредиту, 904,23 гривень - заборгованість по відсоткам, 50,00 гривень - влата за вчиення виконавчого напису. З оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що такий вчинено на кредитному договорі № 716330497 від 06.08.2018 року, який укладений між Кляп та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Стягнення заборгованості проводиться за період з 03.04.2019 року по 30.04.2021 року. Даний договір укладений у простій формі, нотаріально не посвідчувався (а.с. 24). Вказаний виконавчий напис за заявою ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» було пред`явлено до виконання, у зв`язку з чим приватним виконавцем 10.11.2021 року було відкрито виконавче провадження, 10.11.2021 року винесено постанову про арешт коштів боржника, 15.11.2021 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.10-20). З`ясовуючи питання щодо правомірності вчиненого приватним нотаріусом виконавчого напису, суд виходить із наступного. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Крім того, відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, № 1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус також при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Згідно до п.1.2 Договору кредиту № 716330497 від 06.11.2018 року, кредит надається строком на 8 днів з 06.08.2018 року по 14.08.2018 року. З урахуванням вказаного, строк кредитування сплив 14.08.2018 року (а.с.21-23). Тому, право відповідача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося з 14.08.2018 року. Однак, заборгованість стягнуто за період з 03.04.2019 року по 30.04.2021 року. Таким чином право відповідача нараховувати відсотки припинилося зі спливом строку кредитування (а.с. 21-23), зазначене свідчить, що грошова сума кредитної заборгованості не є безспірною, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію (яка продубльована в наступних за нею постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 675/869/16-ц, від 31 жовтня 2018 року по справі № 155/1315/15-ц та ін.) про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно частини другої статті 1050 ЦК України. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 (справа № К/800/7651/17), Постанову КМ України від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 43767 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного суду у справі № 910/10374/17 від 21.09.2021 року. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити та визнати виконавчий напис від 18 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем зареєстрований в реєстрі за № 43767 таким, що не підлягає виконанню. Згідно статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved