Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 23 листопада 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Дніпровського базового відділення про визнання дій такими, що порушують права споживача, припинення дій (бездіяльності), визнання права на отримання інформації та зобов`язання вчинити певні дії в якій позивач просила: ?Визнати дії (бездіяльність) АТ «Райфайзен Банк Аваль» про відмову в наданні необхідної інформації споживачу [PERSON] , стороні у кредитному договорі №014/138380/3173/73 від 17 жовтня 2007 року, як дії, які порушують цивільні права та інтереси позивача як споживача, сторони кредитного договору; ?Припинити дії (бездіяльність) АТ «Райфайзен Банк Аваль», які порушують права та інтереси особи, позивача - споживача [PERSON] , як сторони у кредитному договорі №014/138380/3173/73 від 17 жовтня 2007 року, на отримання інформації по кредитному договору №014/138380/3173/73; ?Визнати право позивача - споживача [PERSON] на право отримання інформації, а саме копій необхідних документів які мають відношення до кредитного договору №014/138380/3173/73 від 17 жовтня 2007 року; ?Зобов`язати АТ «Райфайзен Банк Аваль» виконати свій обов`язок та надати усі необхідні копії документів, що мають відношення до кредитного договору №014/138380/3173/73 стороні кредитного договору [PERSON] (а.с.1-5). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 24 листопада 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 12). Ухвалою судді від 25 листопад 2020 року указану цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Дніпровського базового відділення про визнання дій такими, що порушують права споживача, припинення дій (бездіяльності), визнання права на отримання інформації та зобов`язання вчинити певні дії було передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва (а.с. 14-15). 11 лютого 2021 року постановою Дніпровського апеляційного суду ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року про передачу справи на розгляд до іншого суду - скасовано і направлено справу для продовження розгляду до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с.39-41). Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу 18 лютого 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 44). Ухвалою судді від 23 лютого 2021 року відкрито провадження у справі [PERSON] до Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Дніпровського базового відділення про визнання дій такими, що порушують права споживача, припинення дій (бездіяльності), визнання права на отримання інформації та зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 45-46). Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 17 жовтня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено валютний кредитний договір №014/138380/3173/73 на загальну суму 49 850,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5% річних із кінцевим терміном повернення 17 жовтня 2013 року. Протягом 2007 року та 2008 року [PERSON] щомісячно сплачувала обов`язкові платежі відповідно до кредитного договору з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», але у зв`язку з погіршенням фінансового стану родини, хвороби, відсутності роботи та шахрайських дій з боку третіх осіб, у позивача утворилася заборгованість по валютному кредитному договору №014/138380/3173/73 від 17 жовтня 2007 року. За увесь період від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , як до споживача - божника, ніяких паперових поштових листів із вимогами щодо негайного повернення суми кредиту не надходило. Проте на початку 2020 року, після дзвінка з невизначеного телефонного номеру, невідома особа представилася працівником департаменту стягнення боргів TOB «Вердикт Капітал» та повідомила позивачу про те, що правонаступником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є ТОВ «Вердикт Капітал». 04 травня 2020 року вона звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з заявою про отримання копії заочного рішення суду від 2013 року, яке згодом отримала. Дійсно, у провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа від 2013 року за №199/2186/13-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 1 454 220,79 грн, за кредитним договором №014/138380/3173/73 від 17 жовтня 2007 року, але у зв`язку зі спливом 5 річного терміну зберігання, справа у 2019 році була знищена, а у суді залишилися лише процесуальні документи суду. 29 травня 2020 року вона, як сторона кредитного договору та споживач фінансових послуг, звернулась до центрального базового відділення АТ «Райфайзен Банк Аваль» з заявою щодо отримання письмової інформації, копії кредитної справи по валютному кредитному договору №014/138380/3173/73 від 17 жовтня 2007 року, на загальну суму 49 850 доларів США. 05 червня 2020 року нею було отримано формальну відповідь від АТ «Райфайзен Банк Аваль» в якій фактично відмовлено в отриманні інформації, а саме відмовлено в надані копії кредитного договору, копії роздруківки її платежів за період з 2007 по 2008 роки. Відповідач в своєму листі повідомив їй, що у 2019 році, її валютна кредитна справа передана ТОВ «Вердикт Капітал», однак жодного письмового підтвердження надано не було. 26 червня 2020 року вона знову письмово звернулася до відповідача з проханням надати їй копію валютного кредитного договору, а також усі копії її кредитної справи, як сторони у валютному кредитному договорі № 014/138380/173/73, а саме: копію валютного кредитного договору № 014/138380/173/73 від 17 жовтня 2007 року на загальну суму 49 850 доларів США; копію роздруківки її щомісячних платежів по валютному кредитному договору№ 014/138380/173/73 від 17 жовтня 2007 року за період з 17 жовтня 2007 року до 12 серпня 2013 року; копію розрахунку суми боргу, що були надані суду, для заочного рішення суду від 19 червня 2013 року на загальну суму 1 454 220,79 грн., а саме: дані про непогашення суми валютного кредиту, дані про несплачені проценти по валютному кредиту, дані про нараховану пеню по валютному кредиту, дані про нараховані штрафи по валютному кредиту, дані про зміну річного процентної ставки по валютному кредиту; копію витягу з договору відступлення права вимоги від 2019 року, яка подавалась до Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська представником АТ «Райфайзен Банк Аваль», якщо така подія відбулася; копію договору між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» про відступлення права вимоги у валютному кредитному договорі № 014/138380/173/73, якщо така подія відбулася; копію витягу додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги у валютному кредитному договорі № 014/138380/173/73, якщо така подія відбулася; копію платіжного доручення за договором про відступлення прав вимоги у валютному договорі № 014/138380/173/73, якщо така подія відбулася; копію фінансового документа АТ «Райфайзен Банк Аваль» про отримання коштів у повному обсязі по угоді факторингу, від ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до суми боргу [PERSON] згідно заочного рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2013 року по справі №199/2186/13 яка склала 1 454 220,79 грн. 03 липня 2020 року вона вдруге отримала формальну відповідь - відмову, ніяких письмових підтверджень факту відступлення права вимоги до ТОВ «Вердикт Капітал» ні у першій відповіді ні у другій відповіді відповідачем не надано, тому позивач вважає вищезазначене порушенням її прав та законних інтересів як споживача та як сторони по кредитному договору №014/138380/3173/73 від 17 жовтня 2007 року (а.с. 1-5). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 30 серпня 2021 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» про заміну сторони у справі на правонаступника у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Дніпровського базового відділення про визнання дій такими, що порушують права споживача, припинення дій (бездіяльності), визнання права на отримання інформації та зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 94-95). Ухвалою суду від 30 серпня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 96-98). 29 листопад 2021 року ухвалою суду у задоволенні заяви представника Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» про заміну сторони у справі на правонаступника у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Дніпровського базового відділення про визнання дій такими, що порушують права споживача, припинення дій (бездіяльності), визнання права на отримання інформації та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (а.с. 140-141). Позивач в судове засідання не з`явилася 30 серпня, 20 вересня та 13 жовтня 2021 року надала клопотання, у яких просила задовольнити позов у повному обсязі, розглядати справу за її відсутності (а.с. 90-91, 113-114, 117-118 ). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 17 лютого 2022 року надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечували, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом 05 червня 2020 року [PERSON] отримала відповідь АТ «Райфайзен Банк Аваль» стосовно надання інформації по кредитному договору, що право вимоги за кредитним договором укладеним між нею та банком, відступлено на користь ТОВ «Вердикт Капітал» про що її було письмово проінформовано (а.с. 8-9). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує право на справедливий судовий розгляд. Так, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені ЗУ "Про захист прав споживачів". У ст. 55ЗУ "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вбачається, що положення п.п. 22, 23 ст.1, ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів" із подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п.19 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Тобто, права на інформацію є про продукцію передбачено законодавством про захист прав споживачів. В даному випадку продукція це надання послуги споживчого кредитування. У Рішенні Конституційного Суду України Справа N 1-26/2011 від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011, зазначено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів (стаття 1, частина четверта статті 13, частини перша, четверта статті 42 Конституції України) (254к/96-ВР). В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України(254к/96-ВР) має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України(254к/96-ВР) і повинні відповідати їй (частини перша, друга статті 8 Основного Закону України) (254к/96-ВР). У рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року по справі N 1-26/2011, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення Закону (закон "Про захист прав споживачів"), які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положень Закону "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Таким чином, вимоги законодавства про захист прав споживачів розповсюджуються на всі правовідносини, що діють між сторонами як при підписанні кредитного договору, так і впродовж усього строку його дії. Верховний суд України в постанові по справі N 758/9298/15-ц, вказав, що "Уст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності фінансової установи. Фінансові установи зобов`язані на вимогу клієнта в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", надати таку інформацію. Згідно з п. 4 ч. 1ст. 12-1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові установи повинні розкривати інформацію, що надається клієнтам відповідно до ст. 12 цього Закону. Частиною четвертою статті 55 Конституції України унормовано, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Усилу ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно вимог до ст.ст.6,12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" клієнт має право доступу до інформації щодо кредитного договору. Згідно з положеннями ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів", крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Законута пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 2, 4, 8, 9, 10 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено суду факт порушення саме відповідачем її прав та інтересів, за захистом якого вона звернулася до суду, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed