Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] 06.12. 2021 звернулася у Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення про зміну розміру аліментів, що визначено за рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.10.2016 року у справі № 442/5436/16-ц, і стягувати з відповідача [PERSON] , мешканця [ADDRESS] на її користь аліменти на утримання їх дочки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Судові витрати просить покласти на відповідача. Позов обґрунтовано тим, що 27.10.2016 винесено Дрогобицьким міськрайонним судом рішення про стягнення з відповідача - [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання їхньої малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 16.08.2016. Визначеного Дрогобицьким міськрайонним судом розміру аліментів на даний час є недостатнім, дочці необхідні кошти на харчування, придбання одягу, лікування, придбання канцелярських товарів, оскільки дочка перебуває на навчанні у підготовчому класі Дрогобицького ліцею № 3, сплати комунальних послуг та інше. Дочка хворіє, і у неї харчова алергія, а тому відповідно необхідно добирати відповідне харчування, яке також потребує додаткових витрат. Вона на даний час не працює, і тільки час від часу підробляє у підприємців, і відповідно коштів вкрай не вистачає для забезпечення малолітньої дочки, і відповідно самостійно забезпечити всім необхідним для нормальної життєдіяльності їх дитини остання не в змозі, а тому вимушена звернутися до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, оскільки їй стало відомо, що відповідач влаштувався на офіційну роботу та працює в МЧС в м. Дрогобичі. У нього досить висока заробітна плата, матеріально він забезпечений. Відтак, позивачка просить на підставі ст. ст. 180, 182-183 СК України, позов задовольнити. Відповідач у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до нього про зміну способу стягнення аліментів не подав. Заяви та клопотання учасників справи. Заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Коваля Р.Г. від 06.01.2022 після отримання інформації про зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування) відповідача, який не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання щодо розгляду справи по суті призначено на 08 лютого 2022 року о 10.30 год.. Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. У судове засідання щодо розгляду даної справи по суті з`явилась уповноважена представниця позивача - адвокат Ловінська С.С.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Так в судовому засіданні позивач підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просила суд позов задовольнити. Представник позивача - адвокат Ловінська С.С. - позовні вимоги своєї довірительки підтримала повністю, просила суд позов задовольнити, а також стягнути з відповідача в користь її довірительки судові витрати понесені нею під час розгляду даної справи. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У своєму рішенні у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський Суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із зазначенням відповідних доказів. Так, судом встановлено, що14.07.2015 між сторонами у справі у відділі РАДСу м. Дрогобича, актовий запис № 285. За час перебування у зазначеному шлюбі у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є малолітньою, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області від 25.02.2016 (а.с.4). Судом також встановлено, що малолітня дочка сторін - [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу між сторонами по справі проживає з позивачем за її зареєстрованим місцем проживання, а також перебуває на її утриманні. Судом також встановлено, що [PERSON] хворіє, і у неї харчова алергія, а тому відповідно необхідно добирати відповідне харчування, яке також потребує додаткових витрат, що стверджується висновком огляду дитини лікарем педіатром від 29.11.2011 (а.с.6). Позивач на даний час не працює, і тільки час від часу підробляє у підприємців, і відповідно коштів вкрай не вистачає для забезпечення малолітньої дочки, і відповідно самостійно забезпечити всім необхідним для нормальної життєдіяльності їхньої дитини з відповідачем остання не в змозі. Норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо збільшення/зменшення аліментів, зміни способу стягнення аліментів, визначених за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини 1989 року встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. За змістом ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183 СК України. Висновок суду за результатами розгляду справи. Оскільки судом встановлено, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , то на нього покладений обов`язок утримувати свою дочку до досягнення нею повноліття. Будь-які докази на підтвердження поганого стану здоров`я відповідача чи наявності у нього на утриманні інших малолітніх чи неповнолітніх дітей, або ж непрацездатних членів сім`ї, у матеріалах справи відсутні. Судом не здобуто також доказів з приводу наявності у сторін рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, або ж придбання ними нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Відтак, враховуючи обставини, які мають значення при визначенні розміру аліментів, а також беручи до уваги волю позивача як особи, на чию користь будуть стягуватися аліменти на малолітню дитину, суд вважає за необхідне та можливе стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на їх малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у частці від заробітку (доходу) - у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягувати із дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття,але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Такий розмір аліментів суд вважає достатнім для забезпечення гармонійного розвитку зазначеної дитини, з огляду на що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру (про стягнення аліментів на дитину) на підставі пункту 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то, на підставі ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, такий судовий збір, у розмірі 908 грн., слід стягнути з відповідача у дохід держави. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн. понесених нею судових витрат у справі, що стверджується актами виконаних робіт адвоката Ловінської С.С.

Outcome: approved