Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

24.11.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ПАРТНЕР ХАУС» (далі - ТОВ «КК «ПАРНЕР ХАУС») звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01 вересня 2019 року по 31 жовтня 2021 року з урахуванням 3-х відсотків річних та інфляційних збитків в загальній сумі 5634,57 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] на підставі Договору № 02/09/19 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01.09.2019 р. На ім`я [PERSON] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] для сплати послуг за управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком, квартира яка належить відповідачу, надає позивач ТОВ «КК «ПАРТНЕР ХАУС». Відповідач оплату послуг з управління багатоквартирним будинком не сплачує, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, за період з 01 вересня 2019 року по 31 жовтня 2021 року, яку позивач просить стягнути з відповідача з урахуванням 3-х відсотків річних та інфляційних збитків в загальній сумі 5634,57 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2021 р. відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні. Представник позивача був повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності за наявними в справі матеріалами. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Повідомлень щодо поважності причин його відсутності, заяви про слухання справи за його відсутністю та відзиву на позов, або зустрічного позову до суду не надходило. За даними Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської відповідач зареєстрований за адресою зазначеною в позові куди і надсилались судові повістки, але поштовий конверт повернувся на адресу суду без вручення із зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Згідно з вимогами ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання, повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважаних причин. Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» ( № 12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб- сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст. ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачами - відповідачами зобов`язання по оплаті наданих послуг з управління багатоквартирним будинком. Судом встановлено, що Рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] від 19.06.2019 року було обрано управителем багатоквартирним будинком - ТОВ «КК «ПАРТНЕР ХАУС». 01.09.2019 року між ТОВ «КК «ПАРТНЕР ХАУС» та уповноваженими загальними зборами співвласників на підписання договору особами, які діяли від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] , укладено Договір №02/09/19 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком . Відповідно до вказаного Договору управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, а співвласник зобов`язується оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 417-VІІІ управитель багатоквартирного будинку - фізична особа-підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Вартість послуг за Договором для співвласників 1 поверху складає 4,26 грн. на місяць за 1 квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення в будинку. Для житлових та нежитлових приміщень вище першого поверху складає 5,15 грн. на місяць за 1 квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення в будинку. Також, відповідно до п.6 Договору передбачено, що співвласник зобов`язаний оплачувати управителю надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим Договором, де плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим (п.11 вказаного Договору). Квартира Відповідача знаходиться вище першого поверху за вищевказаною адресою, у зв`язку з чим, співвласник кожного місяця повинен сплачувати за надані послуги з управління багатоквартирним будинком : з 01 вересня 2019 р. - 343,40 грн. на місяць , виходячи із загальної площі квартири. Дана сума розраховується за формулою : тариф х загальну площу квартири (5,15 грн. х 67,78 кв.м. = 348,04 грн.) , оскільки відповідно до статті 360 ЦК України, а саме співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Також даний обов`язок визначений у ч. 2 ст. 7 Закону № 417-VІІІ, а саме, кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Відповідно до ч. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. № 2189-VIII, індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на відповідача - [PERSON] . Позивач надав відповідачу послуги з управління багатоквартирним будинком за Договором за період з 01 вересня 2019 р. по 31 жовтня 2021 р. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до вказаного закону, термін «житлово-комунальні послуги» визначається як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За вимогою ч.3 ст.815 ЦК України наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, є зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Заборгованість по даних послугах відповідача, за розрахунком позивача за період з 01 вересня 2019 р. по 31 жовтня 2021 р. становить 5634,57 грн., яка складається : з боргу - 5220,60 грн., інфляційних збитків - 281,56 грн., 3-х відсотків річних - 132,41 грн. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд вважає, що відповідач як споживач комунальних послуг в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконував своїх зобов`язання щодо оплати послуг з управління багатоквартирним будинком, у зв`язку з чим за період з 01.09.2019 р. по 31.10.2021 р.утворилась заборгованість в розмірі 5634, 57 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. При цьому, суд виходить з того, що з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідач до позивача не звертався, факт отримання вказаних послуг ним не оспорений, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідач здійснював оплату нерегулярно та не в повному обсязі. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум окремо по кожному виду послуг за кожен місяць, суми заборгованості наростаючим підсумком. Доказів, які б спростовували цей розрахунок, відповідачем не надано, тому суд приймає його за основу при ухваленні судового рішення. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що даний позов слід задовольнити повністю оскільки він визнаний відповідачем. В порядку ст.141 ЦПК України, з урахуванням повного задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2270,00 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.

Outcome: approved