Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з нею, як матір`ю дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.06.2021. Від спільного шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина, але відповідач аліменти не сплачує, не приймає участі у розвитку дитини, навчанні, вихованні, не приймає участь у додаткових витратах на дитину. Позивач зазначає, що вона не має проблем із здоров`ям, матеріальний рівень є достатнім для забезпечення нормального розвитку дитини, за місцем проживання характеризується позитивно, відношення до дитини є виключно добрим, до своїх батьківських обов`язків ставиться відповідально, допомагає сину у навчанні, відвідує батьківські збори, слідкує за його здоров`ям, повноцінним харчуванням, з сином має стабільний емоційний та психологічний контакт, прихильність сина до неї є більшою ніж до батька. Тому вважає, що проживання сина разом з нею повністю відповідає його інтересам. При цьому, вказала, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином та готова усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена участі батьків у її житті. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.09.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 27.01.2022, про яке сторони повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, сторони не з`явилися. Представник позивача надала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач причин неявки суду не повідомив та правом на подання відзиву не скористався. Направлена на його адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Третя особа свого представника у судове засідання не направила, причини його неявки не повідомила. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.06.2021. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №514, сторони записані батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту про проживання від 24.11.2020, за підписами сусідів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] разом з позивачем проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності позивачу та її матері [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 13.08.2007 Як вбачається з відповіді на адвокатський запит Миколаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів №39 імені Ю.І. Макарова №72-у від 12.04.2021за період навчання дитини відповідач жодного разу не приходив до школи, не спілкувався з класним керівником та вчителями, батьківські збори не відвідував. мати дитини протягом навчання дитини систематично цікавиться успіхами сина, відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок з класним керівником і вчителями. Згідно відповіді Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» №01-13/678 від 04.06.2021 [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , задекларований у лікаря сімейної медицини [PERSON] , довіреною особою згідно декларації є його мати. З моменту підписання декларації за медичною допомогою до сімейного лікаря не звертались. Як слідує із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини №6130/02.02.01-22/14/21 від 30.08.2021 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. З висновку вбачається, що позивач проживає з сином за вищевказаною адресою, повністю утримує та опікується дитиною, за місцем проживання характеризується позитивно. В квартирі дотримуються санітарно-гігієнічні норми, чисто та прибрано. [PERSON] в повній мірі забезпечений усім необхідним для повноцінного розвитку дитини відповідного віку, для нього об лаштоване окреме спальне місце та місце для навчання. Крім того, 14.05.2021 фахівцями Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді здійснено відвідування вказаної у заяві адреси відповідача, під час якого, через омофон під`їзду, жінка, яка представилась його матір`ю, повідомила, що її син за даною адресою більше року не проживає, місце його перебування їй не відоме. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.01.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини . Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно частин першої та другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] мешкає за місцем проживання матері, де, згідно висновку органу опіки і піклування, для нього створені всі необхідні умови для гармонійного розвитку. Враховуючи відсутність належних заперечень відповідача щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, з урахуванням того, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме її інтересам, з метою забезпечення стабільних та гармонійних умов життя, повного та всебічного розвитку, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню. При цьому, суд наголошує, що проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини та звертає увагу сторін на положення статті 157 СК України, згідно якої встановлено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Крім того, в разі зміни обставин які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.

Outcome: approved