Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в листопаді 2021 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Позов мотивовано тим, що 15.09.2002 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . 18.10.2011 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] . Відповідно до довідки № 1210 від 20.10.2021 року [PERSON] є студенткою Інституту журналістики Київського університету імені Бориса Грінченка і навчається на ІІ курсі денної форми навчання за спеціальністю «Журналістика». У зв`язку з навчанням дочка потребує додаткових коштів на навчання: проїзд, проживання, харчування, придбання підручників та ін. Відповідач жодної участі в утриманні дочки не приймає. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви на період навчання, але не більше ніж до досягнення дочкою 23 років, а також витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. Позивач [PERSON] згідно заяви позов підтримала. Відповідач [PERSON] позов визнав в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, оскільки має на утриманні неповнолітнього сина від іншого шлюбу, заперечив щодо стягнення судових витрат. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач), відповідний актовий запис № 3389, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 10.12.2003 року. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.08.2011 року. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 01.12.2011 року шлюб між батьками позивача було розірвано. 18.10.2011 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , відповідний актовий запис № 2961, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 18.10.2011 року. Відповідно до довідки № 1210 від 20.10.2021 року [PERSON] є студенткою Інституту журналістики Київського університету імені Бориса Грінченка і навчається на ІІ курсі денної форми навчання за спеціальністю «Журналістика», освітня програма «Журналістика». Початок навчання 21 вересня 2020 року. Термін закінчення навчального закладу 30 червня 2024 року. З довідки про доходи, наданої відповідачем [PERSON] , останній працює в ТОВ «Кріон - Авто» з 18.10.2018 року на посаді комірника. Загальна сума доходу за період з 01.06.2021 року по 30.11.2021 року за винятком утримань становить 31729,16 грн. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Статтею 199 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із\~ст. 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України\~встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються\~главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті\~199,\~200,\~201\~цього\~Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Як роз`яснено в п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу . Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України\~виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідач є здоровою особою працездатного віку та не надав доказів про те, що він не може надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання. При визначенні суми, яку потребує син відповідача на період навчання суд враховує обставини, визначені в\~ст. 182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що він є працездатним, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення. Також суд враховує розмір ймовірної вартості витрат на навчання, оплату переїзду до місця навчання та у зворотному напрямку; на засоби індивідуальної гігієни, на харчування та на одяг дитини, ту обставину, що дочка відповідача, як повнолітня особа, повинна і самостійно приймати заходи до власного матеріального забезпечення та визначає їх у розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 23.11.2021 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача судових витрат, на правову допомогу, суд виходить з наступного. Між [PERSON] та адвокатом Докійчук Н.О. 18.10.2021 року був укладений договір № 300/21-ц про надання професійної правничої допомоги, згідно з яким клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбаченим даним договором. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 300/27-ц від 18.10.2021 року [PERSON] було сплачено 3000,00 грн. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, № 33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, № 37246/04). Відтак, ураховуючи засади виваженості, розумності та справедливості, суд приходить до висновку до задоволення вимоги про стягнення судових витрат з [PERSON] в розмірі 2000,00 грн. з урахуванням складності справи; виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved