Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Третьою особою зазначено - Служба у справах дітей Черкаської міської ради. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що він, [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї житлово-будівельного кооперативу № 92, у вказаній вище квартирі зареєстровані троє осіб: [PERSON] (невістка), [PERSON] (внучка). Також вказує, що [PERSON] та [PERSON] з 2011 роук і по сьогоднішній час, а це близько 09 років, за вказаною вище адресою не проживають, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію, їхніх особистих речей у квартирі немає, і взагалі квартирою вони не цікавляться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням він їм не чинить. Відповідачі добровільно визначили собі інше місце проживання і вказаним житловим приміщенням не користуються понад 01 рік без поважних причин. Як зазначено, комунальні платежі нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі, а оскільки відповідачі їх не сплачують, то йому доводиться сплачувати рахунки, враховуючи ще двох людей, які не мешкають за вказаною адресою. Жодних договорів найму житла сторони не заключали. Будь-яких заяв про те, що відповідачі будуть відсутні за місцем реєстрації та збереження за ними права на користування за цією адресою вони не надсилали. Зважаючи на викладене вище, позивач просить суд, - усунути перешкоду права його власності на квартиру [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування вказаною вище квартирою. Ухвалою суду від 11.08.2021 прийнято позовну заяву, відкрито провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду у відкритому засіданні за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Службу у справах дітей Черкаської міської ради. Крім того, ухвалою суду від 12.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подавши письмову заяву від 07.02.2022 про розгляд справи без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Також зазначив, що судові витрати залишає за собою. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Відзив на позов не подано. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які повідомлялися у встановленому законом порядку про час, дату і місце судового засідання та не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову та проти такого порядку розгляду справи не заперечував позивач, про що заявлено відповідне клопотання. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Черкаської міської ради, у судове засідання не з`явився. До суду надано висновок № 812 від 14.12.2021, відповідно до якого орган опіки та піклування м. Черкаси заперечує проти задоволення позову, оскільки це позбавить дитину права на користування житлом. Враховуючи думку позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини: встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності (частка - 1/1) належить [PERSON] , що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2329391 від 17.12.2003, який видано комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 6, 7). Як вбачається з відповіді управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 20.02.2020 № 2346-2, наданої на запит позивача [PERSON] від 19.02.2020, - відповідно до адресної картки особи за адресою: [ADDRESS] , станом на 20.02.2020, зареєстровані 03 особи (а.с. 9). Зокрема, реєстрація місця проживання відповідачів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , підтверджується відомостями відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 07.07.2021, отриманих судом 14.07.2021 (а.с. 13, 14). Судом також встановлено, що відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом від 04.03.2020, складеним комісією та посвідченим управителем ЖБК-92 [PERSON] (а.с. 8). Крім того, матеріалами справи підтверджено, що відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є відповідно невісткою та онучкою позивача [PERSON] , які, як зазначає позивач, не проживають за місцем реєстрації з 2011 року і по теперішній час, у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до США. Так, відповідно до відомостей із наданого суду запису акту про народження № 43 від 28.03.1974, - [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , про що зроблено актовий запис про смерть № 49 від 11.12.2009. Як вбачається з відомостей із запису акта про укладення шлюбу № 1452 від 31.07.1993, - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, про що видане свідоцтво серії [NUMBER] (прізвище після укладення шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] ). За відомостями актового запису про народження № 369 від 27.04.2004, - [INFO] народилася [PERSON] , про що видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] ( [NUMBER] від 14.02.2012). Батьком дитини зазначений - [PERSON] , [INFO] , матір`ю дитини зазначена - [PERSON] . Що стосується висновку органу опіки і піклування м. Черкаси № 812 від 14.12.2021 щодо заперечень проти задоволення позову, оскільки, як на їх думку, це позбавить дитину права на користування житлом, суд звертає увагу на те, що станом на момент ухвалення даного судового рішення, відповідачка [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття Відповідно до ч. 1 ст. СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Статтею 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері сім`ї та дітей, служби у справах дітей мають право, зокрема представляти у разі необхідності інтереси дітей в судах, у їх відносинах з підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності. Враховуючи положення ч. 1 ст. 47 ЦПК України, відповідачка [PERSON] , [INFO] , досягнувши повноліття, а тому здатна особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність). Таким чином, встановлено, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі з 2011 року, їхніх особистих речей у квартирі немає, добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою вони не мають можливості, оскільки тривалий час проживають за кордоном. Суд вважає, що відповідачі повністю втратили зв`язок з помешканням, оплату за комунальні послуги не здійснюють, не займаються утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачам у користуванні житлом, вони не є членами сім`ї позивача. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідачі не проживають у помешканні з поважних причин. Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 5 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», законними підставами перебування на території України іноземців та осіб без громадянства для реалізації своїх прав на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є підстави, встановлені Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" або Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, мають право вільно та безперешкодно за своїм бажанням пересуватися територією України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, крім обмежень, встановлених статтею 12 цього Закону. Іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, мають право на вибір житла, в якому вони бажають проживати, крім обмежень, встановлених статтею 13 цього Закону. Відповідно до ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IX від 05.11.2021, який набрав чинності з 01.12.2021), зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності (п.2 ч.1 ст.18 ЗУ №1871-IX від 05.11.2021). Орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (п.6 ч.1 ст.24 Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IX від 05.11.2021, який набрав чинності з 01.12.2021). Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачами, тобто останніми створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, наведеними у постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11. Крім того, Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 (справа №521/17805/16-ц) роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України, - положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Слід зазначити, що відповідачами не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову. Під час розгляду справи встановлено, що позивач є одноосібним власником нерухомого майна, про яке йдеться, відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS] , без поважних причин, їхні особисті речі у квартирі відсутні, сторони не є членами сім`ї, комунальні послуги відповідачі не сплачують, не беруть участі в утриманні житла. Договір найму житла між власником квартири та відповідачами, відсутній. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачам користуватися жилим приміщенням. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідачі чинять йому відповідні перешкоди. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, а саме, слід усунути перешкоди позивачу у здійсненні права власності, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . Судові витрати слід залишити за позивачем, враховуючи його заяву. На підставі викладеного та

Outcome: approved