Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Плутос» на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6 600,00 грн, різницю за невиплату мінімальної заробітної плати в сумі 9 223,60 грн, середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення в сумі 40 000,00 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що у період з 23.06.2020 по 24.09.2020 працював на посаді начальника відділу постачання Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Плутос». Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 6 771,02 грн. Позивач звільнився 24.09.2020. В день звільнення відповідач не здійснив виплату належних коштів. Позивач 19.04.2021 звернувся до керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Плутос» письмово з вимогою виплатити належні йому кошти. Відповідачу вручений такий лист 21.04.2021, але відповіді не надано. Позивач зазначає, що у зв`язку з його звільненням, було нараховано до виплати 6 000,00 грн - невиплачена заробітна плата, та не розрахована компенсація за невикористану оплачувану тарифну відпустку, яка складає «приблизно» 600,00 грн. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню 6 600,00 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, з нього підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку, який на момент звернення до суду складає 40 000,00 грн. Таке ставлення керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Плутос» до позивача, спричинило йому моральні страждання, а тому позивач вважає, що з відповідача слід стягнути суму моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. Позивач змушений звернутися до суду з цим позовом та просить стягнути вказані суми з відповідача на свою користь. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2021 задоволено клопотання позивача про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Плутос» довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану тарифну відпустку [PERSON] . З боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Плутос» вказана вище ухвала суду не виконана, інформацію про заборгованість по заробітній платі [PERSON] не надано. Ухвалою судді від 02.06.2021 визначено вказану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив, відповідно до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із такого. Із копії трудової книжки серії [NUMBER] видно, що 23.06.2020 [PERSON] прийнятий на посаду начальника відділу постачання до «Плутос», Наказ № 116-к від 22.06.2020 (а.с.6). Також, із копії трудової книжки серії [NUMBER] видно, що 24.09.2020 [PERSON] звільнений за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, Наказ № 132-к від 24.09.2020 (а.с.6). Позивачем надано копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 14.12.2020 (а.с.7). Проте надані суду відомості не можуть бути використані у якості належного доказу, оскільки не мають даних, які б давали суду можливість встановити розмір заборгованості по заробітній платі, її період, розмір заборгованості за невикористану відпустку, а також не мають визначених необхідних сум для розрахунку середнього заробітку. Жодних розрахункових листів по заробітній платі з боку позивача суду не надано. Надану позивачем копію відповіді з Головного управління Держпраці у Харківській області від 25.11.2020 суд не бере до уваги, як належний доказ, оскільки така відповідь містить інформацію станом на 25.11.2020, а позивач звернувся до суду з цим позовом 25.05.2021. Більш того, викладена у відповіді інформація та суми не відповідають вимогам позову та різниться з сумами, зазначеними позивачем у позові. Актуальна інформація станом на день звернення позивача до суду з цим позовом, з боку останнього не надана. У своєму позові позивач вказує суму компенсації за невикористану оплачувану тарифну відпустку як «приблизно 600,00 грн», що є неприпустимим, доказів, які б підтверджували наявність такої заборгованості суду не надано. Також, позивач у позовній заяві не наводить повних та детальних розрахунків заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь період затримки. Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх вимог, ніж зазначені копія відомостей, копія відповіді та копія трудової книжки, з боку позивача суду не надано. Частиною 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що всупереч вказаним вимогам чинного законодавства, з боку позивача не доведено те, що у відповідача перед позивачем дійсно існує зазначена в позові заборгованість по заробітній платі, та наявність підстав для стягнення, на підставі ст. 117 Кодексу законів про працю України, з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. Так, у підтвердження того, що відповідач має заборгованість по заробітній платі перед позивачем, з боку останнього надано суду такі докази як: копія трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.6), копія відомостей (а.с.7), копія відповіді (а.с.8), копія паспорту (а.с.9), копія картки фізичної особи - платника податків ДПІ в Московському районі м. Харкова, копія заяви (а.с.11), копія підтвердження поштового відправлення (а.с.12). Разом з тим, ці докази жодним чином не доводять, що у відповідача перед позивачем дійсно існує заборгованість по заробітній платі станом на звернення до суду з цим позовом, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, та наявність підстав для стягнення, на підставі ст. 117 Кодексу законів про працю України, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. Беручи до уваги викладене вище, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, тому у суду відсутні підстави для задоволення інших позовних вимог. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed