Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей і сім`ї Роганської селищної ради Харківського району Харківської області про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем до 17.09.2012 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. На початку 2011 року відповідач пішов з сім`ї, та перестав підтримувати матеріально дитину. Рішенням суду від 26.01.2012 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини. Відповідач рішення суду не виконує, аліменти не сплачує, матеріальної допомоги не надає, має заборгованість по аліментах .Вихованням дитини займається позивач. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з дитиною, усунувся від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Ухвалою суду від 13.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 10.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав щодо сина. Представник третьої особи служба у справах дітей і сім`ї Роганської селищної ради Харківського району Харківської області у судовому засіданні підтримала позов. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні було встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 17.09.2012 року заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Батьком дитини є [PERSON] . Дитина проживає разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. З акту обстеження житлово-побутових умов від 02.06.2021 року вбачається, що зі слів сусідів вихованням сина займається його мати [PERSON] . Дитина завжди охайний, спокійний, до старших ставиться з повагою, реагує на зауваження, має друзів. Квартира складається х двох кімнат. Члени сім`ї мають доступ до основних комунальних послуг. Санітарно- гігієнічні норми житла не порушені. Дитина має окреме спальне місце з чистою постільною білизною та місця для навчання та проведення дозвілля, які знаходяться в задовільному стані. Заочним рішенням від 26.01.2012 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі ј частини від усіх видів заробітку, починаючи з 18.10.2011 року і до повноліття дитини. Згідно довідки від 27.04.2021 року №20652 Індустріальний ВДВС у місті Харкові [PERSON] не отримує аліментів з [PERSON] на утримання сина за період 01.10.2020 року по 01.04.2021 року. [PERSON] має заборгованість по аліментам станом на 01.04.2021 року у розмірі 157704,88 грн., що вбачається з розрахунку від 29.04.2021 року №21143. Дитина навчається у 4-А класі ХЗОШ 1-111 ступенів №26 ХМР Харківської області, що вбачається з довідки №18 від 09.04.2021 року. З довідки КНП «Міська поліклініка №9» ХМР від 05.04.2021 року №445 вбачається, що дитина мешкає за адресою: [ADDRESS] , відвідує поліклініку у супроводі матері [PERSON] . Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі ст. 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття ст.164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, одна з яких, передбачена п.2 ч.1 цієї статті - це ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з матір`ю. Судовим розглядом встановлено, що дії відповідача, який не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, взагалі не спілкується з нею, не займається та не цікавиться її здоров`ям та оздоровленням, навчанням та розвитком кругозору, що дозволило б говорити про піклування в розвитку дитини, хоча і має таку можливість, свідчать про те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини і виконувати батьківські обов`язки належним чином потрібно не тільки відносно дитини, яка проживає разом з батьком, а й в такому ж обсязі й відносно дитини, яка проживає окремо. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , [INFO] , тому є підстави для задоволення вимог позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України

Outcome: approved