Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності відповідно до договору дарування від 28.05.1997 року належить житловий будинок по [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] відповідач по справі. 08.01.2010 року укладений між нею та відповідачем шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу за вказаною адресою відповідач не проживає. Його реєстрація носить формальний характер, що створює перешкоди в реалізації позивачем в повному обсязі своїх прав та охоронюваних законом інтересів власника нерухомого майна. У зв`язку з вищевикладеним, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали\~справи,\~суд прийшов\~до висновку\~щодо задоволення\~позовних вимог,\~виходячи з\~наступного. Відповідно до ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 383\~ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. Разом з тим, згідно ст.\~391\~Цивільного кодексу\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.\~321\~ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.\~379\~ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку від 28.05.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 3-2373 (а.с.12). Відповідно до запису у технічному паспорті на житловий будинок та довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області відповідач [PERSON] є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 08.01.2010 року, що підтверджено відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 08.01.2010 року Відділом РАЦС по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області (а.с.10). Відповідно до\~письмових пояснень\~позивача,\~відповідач не\~мешкає за\~вказаною адресою\~після розірвання\~шлюбу -\~ 08.01.2010 р. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування власністю, що є адекватним змісту порушеного права. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, відповідач за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] не проживає, членом сім`ї власника будинку не являється, договір найму житла між сторонами не укладався. На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, вказане рішення суду є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved