Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , ТОВ « СК «Гардіан» про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 22.06.2021 р. о 16.00 годин [PERSON] , керуючи автомобілем ГАЗ 27051, д/н [NUMBER] , в порушення п. 13.1 ПДР України не вибрав безпечний інтервал та скоїв наїзд на автомобіль Шкода д/н [NUMBER] , який був під управлінням третьої особи по справі [PERSON] та який належить їй на праві власності . Постановою Красноармійського міськрайонного суду від 07.07.2021 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 122-4, 130 ч. 4 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 34000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки. Відповідно до висновку експерта № 29 від 30.06.2021 р. вартість матеріальних збитків, заподіяних позивачу становить 6548,94 грн., розмір витрат на проведення експертизи, який підлягає відшкодуванню склав 3000 грн. 13.09.2021р. позивачу частково відшкодовано матеріальних збитків за рахунок ТВД « СК «Гардіан» у розмірі 5720,83 грн, Невиплачена сума матеріальних збитків становить 828,11 грн. Оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 152883 від 22.06.2021 р. автомобіль ГАЗ 27051 д/н [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] , позивачка просить стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на свою користь в якості відшкодування матеріальних збитків 828, 11 грн., а також витрати на проведення експертизи у розмірі 3000 грн., понесений судовий збір в сумі 908 грн. Позивачка [PERSON] та третя особа по справі [PERSON] в судове засідання не з`явились, просили справу розглядати без їх участі ( а. с. 53,54). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день і час слухання справи повідомлялись належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, не надали відзив на позовну заяву ( а.с. 50-52). Представник третьої особи ТДВ СК «Гардіан» в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. ( а.с. 49,55) Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідачі двічі не з`явились в судове засідання, не повідомили про причини своєї неявки, не надали відзив на позовну заяву, а позивачка не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка по справі [PERSON] є власником транспортного засобу Skoda SuherB, державний номер [NUMBER] ( а.с. 7). Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 152883 від 22.06.2021 р. та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 07.07.2021 р. водій [PERSON] , керував автомобілем ГАЗ 27051 д/н [NUMBER] , рухаючись у напрямку проїзду Шахтобудівников, та, порушуючи п. 13.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечний інтервал та скоїв наїзд на стоячий на правій стороні автомобіль Skoda SuherB, д/н [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. ( а. с. 8-11). Постановою Красноармійського міськрайонного суду від 07.07.2021 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124,122-4,130 ч. 4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки. ( а.с.10-11). Як встановлено в судовому засіданні, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.06.2021 р., автомобіль позивачки зазнав механічні пошкодження: деформація заднього правого крила з пошкодженням фарби, бампер з правої сторони, правий задній диск. Згідно висновку експерта № 29 за результатами автотоварознавчого дослідження вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику Skoda SuherB, державний номер [NUMBER] . На момент проведення дослідження, становить 6548,94 грн. ( а. с. 12-17). З матералів справи вбачається, що позивачка по справі [PERSON] від ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» отримала в рахунок відшкодування матеріальних збитків страхову суму -5692,23 грн ( а.с. 30) За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1,2,5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху України встановлено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 01 березня 2018 року в справі № 201/14573/16-ц. Аналогічні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов`язань- деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. ( Правові висновки Верховного Суду від 21.12.2020 року в справі № 911/ 286/20). Якщо потерпілий звернуся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою ( страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Отже, розмір страхової виплати ( страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми ( ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі, і частково відшкодувала шкоду згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату ( страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди) відповідальності. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15ц, від 21.02.2020 року у справі № 755/5374/18, від 22.04.2020 року у справі № 756/2632/17. Одним із способів захисту цивільних прав, відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України визначено відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення ї цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю , завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на положення ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] керував транспортним засобом, маючи посвідчення водія п/в [NUMBER] , тимчасовий дозвіл на право керування [NUMBER] , тому саме він є суб`єктом цивільно-правової відповідальності за завдану позивачці шкоду. Інших даних, які б спростовували зазначене, судом не встановлено. Постановою про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності від 07.07.2021 року [PERSON] визнано винним в недотриманні Правил дорожнього руху України, що утворив склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4, 130 ч. 4 КУпАП . Як вбачається з матералів справи, позивачка отримала від ТДВ « СК «Гардіан» суму страхового відшкодування в розмірі 5720 грн., та в подальшому пред`явила вимогу до відповідачів по справі про стягнення різниці між фактичними збитками в сумі 6548,94 грн. та сумою страхового відшкодування, яка становить 828,11 грн. Відомостей щодо встановленого ТДВ «СК «Гардіан» ліміту страхової відповідальності матеріали справи не містять. Отже, з відповідача по справі [PERSON] , який на момент дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом і визнаний винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль позивачки зазнав механічні пошкодження, підлягає стягненню на користь останньої матеріальні збитки у розмірі 828, 11 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 3000 грн, що відповідає вищезазначеним нормам права. Позовні вимоги, заявлені до [PERSON] задоволенню не підлягають за вищенаведеними підставами, як заявлені до неналежного відповідача. Окрім того, в позовні заяві позивачем зазначено в якості відповідача [PERSON] , в той час, згідно матеріалів справи власником транспортного засобу ГАЗ 27051,д/н [NUMBER] є [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки необхідно стягнути понесений судовий збір в сумі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved