Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] . таким що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку під [ADDRESS] . Свій позов позивач мотивує тим, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач виселився з будинку за вказаною адресою самостійно, за весь цей час жодних спроб повернутись не було. Відповідач виїхав з спірної житлової площі та в ній не проживає без поважних на те причин, належні йому речу в будинку відсутні. Неодноразові спроби зв`язатись з відповідачем за для самостійного зняття з реєстрації не мали позитивного характеру. Така бездіяльність відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні користування житловим будинком та реалізації права власника на дану житлову площу, а тому позивач вважає, що має всі права на звернення до суду із заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце судового засідання, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Приймаючи до уваги заяву позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з надвірною спорудою під [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 18.02.2003 року, завіреного державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Кифоренко Р.Б. зареєстрованого в реєстрі за №458. [PERSON] , [INFO] змінив прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну прізвища виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №20 від 02.04.2016 року. Відповідно до довідки, виданої Вигодянською сільською радою Біляївського району Одеської області від 18.01.2021 року за вих. №43 встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2009 року по теперішній час. Згідно акту від 18.01.2021 року, складеного комісією в складі депутата Вигодянської сільської ради Шорик В.І., сусідів [PERSON] , [PERSON] склали даний акт в тому, що [PERSON] , [INFO] з 2009 року по теперішній час не проживає в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Особистих речей [PERSON] за вищевказаною адресою не має. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням є однією із форм захисту власником своїх прав. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 року №6-57цс11). Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] належить житловий будинок з надвірною спорудою під [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК України,\~ст. 405 ЦК України). Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири),\~\~якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Підстави для визнання члена сім`ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч.2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до позовних вимог позивачів та наданих письмових доказів, суд вважає доведеним, що відповідач не проживає більше дванадцяти років в житловому будинку, який належить позивачу на праві власності. Доказів на підтвердження поважності причин не проживання в житловому будинку за місцем реєстрації відповідачем суду не подано. З урахуванням викладеного, досліджених по справі доказів, встановлених обставин справи, суд вважає, що позивачем доведено наявність передбачених законом підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 908 грн.

Outcome: approved