Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

26.08.2021 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] до ТОВ «Діджи Фінанс» із позовом, в якому просив визнати припиненим зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № 200200065 від 26.01.2015 року, укладеним між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» у зв`язку із його виконанням. Позов обґрунтований тим, що 26.01.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір про встановлення кредитного ліміту, відповідно до якого позивач отримав кредит в розмірі 7354 грн. 76 коп. 19.05.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» було укладено договір Факторингу із відступленням прав вимоги за кредитним договором, укладеним із позивачем. В подальшому ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» відступила отримані права ТОВ «Фінансова компанія «Фагор». Позивачем була погашена заборгованість в розмірі 15036, 24 грн. перед новим кредитором. В липні 2021 року до позивача звернулось ТОВ «Діджи Фінанс» з вимогою щодо погашення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що в судовому порядку було визнано відсутнім у ТОВ ФК «Фагор» будь-яких майнових прав до боржників ТОВ «Банк Михайлівський». Не погоджуючись із цим, вважаючи, що заборгованість за кредитним договором від 26.01.2015 року вже погашена, позивач звернувся із відповідними позовними вимогами. В ході розгляді справи представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. В ході розгляді справи представник відповідача заперечував щодо задоволення позову. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про розгляд справи належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у відсутність до суду не подали. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги необхідно залишити без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, та матеріалами цивільної справи підтверджено, що 26.01.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір № 200200065, відповідно до якого позивач отримав кредит. Вказані обставини не заперечувались сторонами у справі. 19 травня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ ФК «ПЛЕЯДА» укладено договір факторингу № 1905, відповідно до якого ПАТ «Банк Михайлівський» відступив ТОВ ФК «ПЛЕЯДА» право вимоги, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 200200065 (а. с. 11). 20 травня 2016 року між ТОВ ФК «ПЛЕЯДА» та ТОВ ФК «Фагор» укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого ТОВ ФК «ПЛЕЯДА» відступив ТОВ ФК «Фагор» право вимоги, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 200200065 (а. с. 8). 02.01.2019 року ТОВ ФК «Фагор» звернулося до [PERSON] із вимогою щодо погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 15 306,24 грн. (а. с. 18). 20.05.2019 року ТОВ ФК «Фагор» підтвердило довідкою погашення [PERSON] заборгованості за кредитом та закриття кредитного договору (а. с. 17). 20 липня 2020 року між ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк Михайлівський» відступив відповідачу права вимогу, в тому числі, і за кредитним договором № 200200065 в тому числі (а. с. 48). Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року визнано недійсними договір факторингу від 20.05.2016 року № 1 та зобов`язано ТОВ ФК «Фагор» передати ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» документи, отримані від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 року № 1905. 16.08.2021 року ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» звернулося до [PERSON] із гарантійним листом, в якому повідомила про факт переходу всіх прав вимоги за кредитним договором № 200200065, яке отримано відповідно до умов договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеного між ТОВ ФК «Фагор» та ПАТ «Банк Михайлівський» (а. с. 16). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 1,2 та 4 ст. 10 ЦПК). Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів України. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Частинами першою та другою статті 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Книгою П`ятою ЦК України, яка регулює загальні положення про зобов`язання. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 598 ЦК України припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведено належними сторонами, щодо належного предмету, у належний спосіб, у належний строк. Вимога виконання зобов`язання належними сторонами сформульована статтею 527 ЦК України. За приписами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відмовляючи [PERSON] в задоволенні позову, суд зауважує на відсутності підстав вважати зобов`язання позивача перед кредитором виконаним належним чином в розумінні статті 527 ЦК України, в зв`язку із прийняттям виконання неналежним кредитором, яким є ТОВ ФК «Фагор». Крім того, відмовляючи в позові, суд звертає увагу на передчасність звернення [PERSON] до суду із відповідним позовом, в зв`язку із тим, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не зверталось до позивача із вимогою щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 200200065 від 26.01.2015 року.

Outcome: dismissed