Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

У вересні 2017 року позивач Національний університет харчових технологій звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа на боці відповідачів без самостійних вимог на предмет спору: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тарасівська 9-В» про зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №380283 від 14.05.2018 позивач Національний університет харчових технологій є постійним користувачем земельної ділянки загальною площею 0,7272 га, кадастровий номер 8000000000:76:063:0016, розташованої на [ADDRESS] , та [ADDRESS] . Так, по [ADDRESS] знаходиться офісно-житловий будинок з паркінгом, власниками якого відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказаний офісно-житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:76:063:0003, власником якої відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тарасівська 9-В». Вказаний офісно-житловий будинок не відповідає вимогам п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та частково знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:76:063:0016, що належить на праві постійного користування позивачу. Зазначене обмежує права позивача володіти та користуватися вказаною земельною ділянкою, оскільки останній не має можливості встановити паркан, вести роботи для благоустрою своєї території та використовувати свою земельну ділянку для обслуговування університету. У зв`язку з наведеним, позивач просить зобов`язати відповідачів звільнити земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:76:063:0016 від частини офісно-житлового будинку з паркінгом та його елементів (відмостки, балконів), які накладаються на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:76:063:0016, та привести розташування офісно-житлового будинку з паркінгом та його елементів (відмостки, балконів) у відповідність з вимогами п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.09.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 25.05.2018 вказана цивільна справа розподілена судді Шкірай М.І. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.05.2018 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. 04.07.2018 до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволені позову, так як позивач є неналежним землекористувачем, оскільки відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.05.2012 у справі № 2-а/8868/11/2670, залишеного без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019, визнано протиправним та скасовано п. 2 рішення Київської міської ради від 27.12.2007 №1608/4441 Про надання Національному університету харчових технологій земельної ділянки для будівництва навчально-адміністративного корпусу та торговельно-офісного центру з підземним паркінгом та майданчиком для паркування по [ADDRESS] , та [ADDRESS] . Окрім цього, зазначає, що відповідачі є лише власниками житлових квартир у вказаному офісно-житловому будинку, а не суб`єктами, що є відповідальними за дотримання будівельних норм при будівництві житлових будинків. З моменту набуття у право власності квартир жоден з відповідачів не вчиняв будь-яких будівельних та/або оздоблювальних робіт, що могли б призвести до порушення державних будівельних норм. Додатково наголошує, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2018 у справі № 826/19680/16 відмовлено у задоволення позову Національного університету харчових технологій до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що спростовує твердження позивача про невідповідність офісно-житлового будинку по [ADDRESS] державним будівельним нормам. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідачів: [PERSON] та [PERSON] про розгляд цієї справи, проте вони не скористалися своїми процесуальними правами та відзив не подали. 24.12.2018 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку із розпорядженням керівника апарату суду від 14.12.18 №4742. Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 24.12.2018 вказана цивільна справа розподілена судді Мазуру Ю.Ю. 15.07.2020 до суду надійшли доповнення до відзиву, відповідно до яких представник відповідача [PERSON] - [PERSON] зазначила, що відповідач [PERSON] не є особою, яка порушила права та інтереси позивача, оскільки правонаступництво у даних правовідносинах не допускається, а особою, відповідальною за дотримання будівельних норм під час спорудження об`єкта будівництва є замовник будівництва. У судове засідання з`явився представник позивача Національного університету харчових технологій - Балацький І.В., позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] з`явилася в судове засідання, заперечила проти задоволення позовних вимог та просила врахувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.05.2012 у справі № 2-а/8868/11/2670 та рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2018 у справі № 826/19650/16, відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Статтею 92 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. У ч. 1 ст. 125 ЗК України (редакція, що діяла на час виникнення правовідносин) визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 126 ЗК України (редакція, що діяла на час виникнення правовідносин)). Таким чином, державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Із Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №380283 від 14.05.2018 вбачається, що позивач Національний університет харчових технологій на підставі рішення Київської міської ради від 27.12.2007 № 1608/4441 є постійним користувачем земельної ділянки загальною площею 0,7272 га кадастровий номер 8000000000:76:063:0016, розташованої на [ADDRESS] , та [ADDRESS] . Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.05.2012 у справі № 2-а/8868/11/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019, визнано протиправним та скасовано п. 2 рішення Київської міської ради від 27.12.2007 №1608/4441 Про надання Національному університету харчових технологій земельної ділянки для будівництва навчально-адміністративного корпусу та торговельно-офісного центру з підземним паркінгом та майданчиком для паркування по [ADDRESS] , та [ADDRESS] . Разом з тим, суду не надано жодного доказу, що Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №380283 від 14.05.2018, який посвідчує право позивача на постійне користування земельною ділянкою загальною площею 0,7272 га кадастровий номер 8000000000:76:063:0016, розташованої на [ADDRESS] , та [ADDRESS] , визнано недійсним у встановленому законом порядку. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.07.2017 № 93074889 по [ADDRESS] знаходиться земельна ділянка загальною площею 0,0434 га з кадастровим номером 8000000000:76:063:0003, цільове призначення: для житлової і комерційної забудови, власником якої є Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тарасівська 9-В». Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.07.2017 № 93074889 на вказаній земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:76:063:0003 по [ADDRESS] побудована група нежитлових приміщень № 4, загальною площею 330,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 384065680000, що належить на праві власності [PERSON] ; група нежитлових приміщень № 3, загальною площею 114,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 383992880000, що належить на праві власності [PERSON] ; група нежитлових приміщень № 2, загальною площею 104 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 383837280000, що належить на праві власності [PERSON] . Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Норма про непорушність права власності стосується всіх її форм, тоді як ст.41 Конституції України передбачає непорушність лише права приватної власності. Пунктом "г" ч. 1 ст. 91 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше одного метра. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Так, із наданого висновку КНСЕУ комплексного експертного земельно-технічного та будівельно-технічного дослідження від 11.11.2016 №1983 вбачається, що офісно-житловий будинок з паркінгом по [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:76:063:0003, частково розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:76:063:0016, що розташована на [ADDRESS] , та [ADDRESS] , що не відповідає вимогам п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Наданий позивачем висновок КНСЕУ комплексного експертного земельно-технічного та будівельно-технічного дослідження від 11.11.2016 №1983 у розумінні ст. ст. 76-79 ЦПК України є належним та допустимим доказом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Посилання відповідача на те, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2018 у справі № 826/19680/16, яким відмовлено у задоволення позову Національного університету харчових технологій до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, спростовує твердження позивача про невідповідність офісно-житлового будинку по [ADDRESS] державним будівельним нормам, суд вважає необґрунтованим, оскільки під час розгляду вказаної адміністративної справи судом було оцінено дії Державної архітектурно-будівельної інспекції України під час реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації на відповідність вимогам чинного законодавства України, судом було не враховано висновок КНСЕУ комплексного експертного земельно-технічного та будівельно-технічного дослідження від 11.11.2016 №1983 у зв`язку тим, що він був складений набагато пізніше моменту реєстрації декларації, про що зазначено у тексті рішення. Жодного належного та допустимого доказу на спростування твердження позивача щодо порушення його прав відповідачами до суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Положеннями ч. 2 ст. 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, відповідачами порушено право позивача володіти та користуватися земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:76:063:0016, що розташована на [ADDRESS] , та [ADDRESS] . За правовою позицією Верховного Суду України від 12.07.2013 у справі № 6-32цс13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 90 ЗК України) Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків . Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом : відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є співрозмірним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Виходячи зі змісту порушеного права позивача, відсутності обґрунтованих належними доказами доводів відповідачів про можливість усунення порушення прав позивача іншим співмірним способом і враховуючи положення ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд вважає, що правомірним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідачів звільнити земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:76:063:0016 від частини офісно-житлового будинку з паркінгом та його елементів (відмостки, балконів), які накладаються на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:76:063:0016, та привести розташування офісно-житлового будинку з паркінгом та його елементів (відмостки, балконів) у відповідність з вимогами п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 3200,00 грн. слід стягнути з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved