Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

28 липня 2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю з Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до Четвертої державного нотаріуса Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом та зобов`язання вчинити певні дії, треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позовна заява обґрунтована тим, що після смерті чоловіка позивачки [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася спадщина на автомобіль марки СНЕRY T11 TIGGO, легковий універсал - В, випуску 2008 року, номер шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] , зареєстрований 03.06.2008 року ВРЕВ № 1 ГУМВСУ Харків, який належить спадкодавцю, [PERSON] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , виданого 03.06.2008 року ВРЕВ №1 ГУМВСУ Харків; гаражного боксу № [NUMBER] (чотири тире нуль сорок сім) на четвертому поверсі літ. «А- 4», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; загальною площею 18,9 кв.м. 10 вересня 2019 року державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Х.М. видала на вищезазначене спадкове майно, свідоцтва про право на спадщину згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцям, а саме: його батьку - [PERSON] на 1/5 частку, його матері - [PERSON] на 1/5 частку, дружині [PERSON] на 1/5 частку, його доньці - [PERSON] на 1/5 частку, його доньці [PERSON] на 1/5 частку. Після смерті [INFO] [PERSON] , позивач звернулася до нотаріальної контори з приводу подання заяви про прийняття спадщини після померлого в інтересах неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Однак їй було повідомлено, що спадщина, яка була оформлена після смерті [PERSON] була невірно розподілена. А тому при бажанні для відновлення своїх порушених прав вона має можливість звернутися до суду. Бо іншої можливості з огляду на смерть одного зі спадкоємців немає. Оригінали документів про право власності на майно, знаходяться в матеріалах спадкової справи № 893/2018 Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори. В свідоцтвах про право на спадщину за законом, які були видані спадкоємцям, нотаріус засвідчив коли і на якій підставі було зареєстровано право власності. Зазначає, що з чоловіком зареєстровали шлюб в червні 1999 року. Автомобіль придбали в 2008 році, а гаражний бокс в 2013 році. З цього випливає, що нотаріус мав би в першу чергу видати дружині померлого свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, а потім частку померлого розподілити між спадкоємцями. Але замість цього все майно було розподілене між спадкоємцями першої черги в рівних частках. Позивач просила суд зобов`язати державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, Козелько Т.М. внести зміни до свідоцтв про право на спадщину за законом видані: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованих в реєстрах № 1-791, № 1-793, № 1-795, № 1-797, № 1-799, № 1-801, № 1-802, № 1-803, № 1-804, № 1-805, номер спадкової справи № 893/2018, дата видачі 10 вересня 2019 року в частині про зміну частки спадкового майна з 1/5 частки на 1/10 частку. Зобов`язати державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, Козелько Т.М. видати [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , що мешкає та зареєстрована: [ADDRESS] , свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, Козелько Т.М. відзиву на позовну заяву не подала, однак надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутністю, зазначила також, що внести зміни до свідоцтв про право на спадщину немає можливості, зазначила, що необхідно замінити відповідача на належного, а також залучити орган опіки та піклування. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали просили задовольнити. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 вересня 2019 року державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. спадкоємцям померлого [PERSON] , 1979 року народження, який помер [INFO] , видано свідоцтва про право на спадщину за законом щодо належного померлому майна - автомобіль марки СНЕRY T11 TIGGO, легковий універсал - В, випуску 2008 року, номер шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] , зареєстрований 03.06.2008 року ВРЕВ № 1 ГУМВСУ Харків, який належить спадкодавцю, [PERSON] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , виданого 03.06.2008 року ВРЕВ №1 ГУМВСУ Харків, та гаражний бокс № [NUMBER] (чотири тире нуль сорок сім) на четвертому поверсі літ. «А- 4», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; загальною площею 18,9 кв.м., а саме - видано дружині [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №1-791, про право на спадщину 1/5 частки автомобіля, та свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №1-804, про право на спадщину 1/5 частки гаражного боксу; - видано дочці [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №1-793, про право на спадщину 1/5 частки автомобіля, та свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №1-803, про право на спадщину 1/5 частки гаражного боксу; - видано дочці [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №1-795, про право на спадщину 1/5 частки автомобіля, та свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №1-805, про право на спадщину 1/5 частки гаражного боксу; - видано матері [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №1-797, про право на спадщину 1/5 частки автомобіля, та свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №1-802, про право на спадщину 1/5 частки гаражного боксу; - видано батьку [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №1-799, про право на спадщину 1/5 частки автомобіля, та свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №1-801, про право на спадщину 1/5 частки гаражного боксу. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Положеннями глави 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. Позивач звертаючись до суду з цим позовом посилається на те, що нотаріус мав би в першу чергу видати дружині померлого свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки спадкове майно було набуто в шлюбі, а потім частку померлого розподілити між спадкоємцями. Але замість цього все майно було розподілене між спадкоємцями першої черги в рівних частках. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Таким чином предметом позову у цій справі є внесення змін до свідоцтво про право на спадщину за законом. У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 208/2353/18 (провадження № 61-10734св19) вказано, що «Верховним Судом жодним чином не заперечується передбачене статтею 50 Закону України «Про нотаріат» право заінтересованої особи оскаржити до суду в порядку позовного провадження нотаріальну дію. Однак, при такому оскарженні нотаріус буде належним відповідачем у справі лише, коли у позові йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства, тобто коли у позивача відсутній спір про право з іншою особою, крім нотаріуса. Якщо наявний спір про право цивільне між позивачем та іншою особою (наприклад, іншим спадкоємцем), то належним відповідачем у такій справі буде саме інший спадкоємець, а не нотаріус, оскільки цивільна відповідальність за незаконно посвідчений правочин покладається не на нотаріуса, а на спадкоємця, на користь якого він вчинений. Сам же нотаріус може бути залучений судом як третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача». Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] , звертаючись до суду із позовом не зазначила відповідачами інших спадкоємців, яким видано свідоцтва про право на спадщину, про внесення змін до яких вона зазначила у позовних вимогах. Разом з тим нотаріус є належним відповідачем у даній справі, оскільки він не оспорює право позивача на спадщину. Заяв та клопотань у передбачений ЦПК України спосіб і строк про залучення до участі у справі в якості відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позивачка, яка брала участь у розгляді справи, не заявляла, хоча судом під час підготовчого судового засідання їй роз`яснювалися положення статті 51 ЦПК України, доводилися до відома доводи державного нотаріуса, яка наголосила на необхідності залучення належних відповідачів. Однак, позивачем у встановлений законом строк не було заявлено клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення до участі у справі співвідповідачів, як то передбачено положеннями ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України. Водночас суд позбавлений можливості без відповідного клопотання позивача, поданого у передбачений ст. 51 ЦПК України строк, самостійно заміняти первісного відповідача належним відповідачем або залучати до участі у справі співвідповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем позов пред`явлений до неналежного відповідача, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог саме на цій підставі. При цьому, позивач не позбавлений права звернутися до суду з аналогічним позовом до належних учасників справи, а саме до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з аналогічними вимогами, тому її право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не порушено. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: dismissed