Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

30 листопада 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] 14 вересня 2021 року о 08.40 год., на прилеглій території на парковці будинку [ADDRESS] , керуючи автомобілем «ВАЗ 217230», номерний знак [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai Tucson», номерний знак [NUMBER] , який стояв припарковий позаду, під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень, з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Постановою Костянтинівського міськрайонного суду у справі про адміністративне правопорушення №233/4262/21 відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. Страховиком - АТ «СГ «ТАС» позивачці було виплачене страхове відшкодування в сумі 5007,40 грн., яке не повністю покриває спричинену шкоду. Згідно з актом товарознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту становить 12201,23 грн. З урахуванням отриманої суми розмір шкоди становить 7193,83 грн., яку вона, а також та вартість проведеного дослідження в сумі 850,00 грн, просить стягнути з відповідача. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву у якій позов визнав у повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого: Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 14 вересня 2021 року о 08.40 год., на прилеглій території на парковці будинку [ADDRESS] , керуючи автомобілем «ВАЗ 217230», номерний знак [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai Tucson», номерний знак [NUMBER] , який стояв припарковий позаду, під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень, з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Постановою Костянтинівського міськрайонного суду у справі про адміністративне правопорушення №233/4262/21 відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. З тексту вказаної постанови вбачається, що [PERSON] в своїх поясненнях суду свою провину у скоєному ДТП визнав у повному обсязі. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Автомобіль «Hyundai Tucson», номерний знак [NUMBER] належить позивачці [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Діями відповідача позивачці було завдано матеріальну шкоду в сумі 12201,23 гривень що підтверджується Звітом №200/21 експертного товарознавчого дослідження від 14.11.2021 року. Частково сума завданої шкоди позивачці відшкодована АТ «СГ «ТАС» в сумі 5007,40 грн Крім того, позивачка зазнала додаткових витрат по сплаті вартості авто-товарознавчого дослідження в сумі 850,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Аналогічна позиція викладена у пункті 14 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, у якому роз`яснено: «При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Суд вважає, розмір заявленого відшкодування заподіяної майнової шкоди є обґрунтованим та доведеним в розмірі матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ушкодження майна в сумі 7193,83 (12201,23 - 5007,40) грн, яку слід стягнути з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідачем в свою чергу жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог не надано. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Судом встановлено, що позивачем під час звернення до суду з позовом сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн та за проведення експертного дослідження 850,00 грн., які у відповідності до п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, які також слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved