Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

02 серпня 2021 року позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовної заяви посилався на те, що згідно відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2020 року договором дарування [PERSON] подарувала 1/2 частки квартири номер [ADDRESS] громадянину України [PERSON] засвідчено приватним нотаріусом Ткаченко І.П., нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу. Іншими власниками 1/2 частини квартири номер [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . Здійснення його прав, що випливають із спільної часткової власності на зазначену квартиру, унеможливлюється через відсутність згоди співвласників щодо визначення порядку володіння, користування, розпорядження квартирою, що перебуває у спільній частковій власності. Ним неодноразово робилися пропозиції щодо досягнення домовленості із зазначеного питання, пропонувалося укласти відповідний договір, що, однак, не мало жодних позитивних результатів. Відповідач припинив оплату комунальних послуг з жовтня 2020 року. На його пропозиції щодо вирішення вказаного питання відповіді не отримував. Сплачена ним сума за комунальні послуги в квартирі по [ADDRESS] складає на момент подання позовної заяви 10393 грн. 82 коп., 50 відсотків складає 5196 грн. 91 коп. просить суд стягнути з [PERSON] 50 відсотків витрат по сплаті комунальних послуг в квартирі по [ADDRESS] за жовтень 2020 - травень 2021 року, а саме в розмірі 5196 грн. 91 коп. 08 вересня 2021 р. позивачем подана до суду заява про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху. 19 жовтня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси продовжено позивачу строк для усунення недоліків відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 жовтня 2021 року. 21 жовтня 2021 року позивач скерував до суду заяву про усунення недолів з позовною заявою. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 25 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. 19 листопада 2021 року відповідач скерував до суду відзив на позов. У відзиві відповідач заперечує щодо позовних вимог із посиланням на те, що відповідач є співвласником квартири, проте в ній жодного дня не проживав та комунальними послугами не користувався. Позивачем не надано документів або інших доказів проживання в квартирі та факт користування комунальними послугами відповідачем. Проте на відміну від відповідача, неповнолітній син позивача, який не лише є власником ј квартири, але постійно в ній проживає та відповідно користується комунальними послугами. Позивач перешкоджає вселенню відповідача в квартиру. 05 січня 2022 року позивач звернувся з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти за здійснення оплати комунальних послуг за період з жовтня 2020 року по листопада 2021 року в сумі 7 143,49 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Пояснив, що ним одноосібно оплачені комунальні послуги по спільній з відповідачем квартирі, чим виконаний солідарний з іншгим співвласником відповідний обов`язок і тому пред`явлений даний позов до іншого співвласника в порядку регресу. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позовних вимог просить відмовити з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги ? регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18), 19 серпня 2020 року у справі справа № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20). Судом установлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за позивачем [PERSON] (1/4 частка) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.04.2019 року, неповнолітнім сином позивача [PERSON] (1/4 частка) на підставі договору дарування частки квартири від 13.08.2019 року, відповідачем [PERSON] (1/2 частка) на підставі договору дарування від 07.10.2020 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, сторони є співвласниками оспорюваної квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Досліджені судом оригінали квитанцій про оплату за житлово-комунальні послуги свідчать про те, що позивачем підтверджено фактичну сплату ним за надані житлово-комунальні послуги у квартирі [ADDRESS] за період із жовтня 2020 року по листопад 2021 року включно в розмірі 14 286 грн. 98 коп. Відповідачем [PERSON] жодних доказів оплати таких послуг суду не надано. Отже, позивач сплатив замість відповідача грошові кошти за комінальні послуги по спільній квартирі, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума вказаних коштів у розмірі, пропорційному частці відповідача у праві власності на квартиру 14 286 грн. 98 коп./2 = 7 143 грн. 49 коп. Доводи відповідача про фактичне не користування комунальними послугами через перешкоди у доступі до квартири та відсутність між сторонами угоди щодо розподілу витрат на утримання спірної квартири суд вважає такими, що не обгрунтовують заперечення проти позову, виходячи з такого. Згідно пояснень позивача, відповідач відвідує спільну квартиру на свій розсуд і будь-яких перешкод у доступі до квартири та користування комунальними послугами йому ніхто не створює. Аргументи відповідача про створення перешкод не підтверджені об`єктивним доказами. Крім того, у постановах Верховного Суду від 2 квітня 2020 р. у справі № 757/29813/17-ц, 25 червня 2020 року у справі 520/16591/16-ц сформульована правова позиція про те, щообов`язок по утриманню майна, включаючи обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг, покладається законом на відповідача як на власника частини квартири незалежно від факту його реєстрації чи проживання у житловому приміщенні. Відсутність між співвласниками договірних відносин щодо розподілу витрат на утримання спірної квартири, не є підставою для відмови у стягненні з співвласниками витрат за вказані послуги. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 19 серпня 2020 року у справі справа № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20). Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позов у повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору відповідно до Закону "Про судовий збір".

Outcome: approved