Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання договору оренди належної позивачці земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі. На обґрунтування своїх вимог позивачка в позовній заяві зазначила, що 25.08.2014 року між сторонами був укладений договір оренди землі. В оренду була передана земельна ділянка площею 5,3134 га (кадастровий номер 4820610000:07:000:0606). Вказаний договір оренди є строковим та укладеним на 25 років. Відповідно до умов вказаного договору відповідач зобов`язався сплачувати орендодавцю орендну плату щорічно в розмірі 3 % нормативної грошової оцінки землі. Але орендну плату, починаючи з 2016 року відповідач не сплачує. Внаслідок цих обставин позивач просив розірвати вказаний договір оренди землі. Крім того, у зв`язку з несплатою орендної плати утворилась заборгованість по орендній платі інфляційним та передбачена п. 14 договору оренди пеня. Загалом заборгованість за вказаними нарахуваннями становить 55643,93 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позов надійшов до суду 03.12.2021 року. Ухвалою від 16.12.2021 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 28.12.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, оскільки відповідач наперед сплатив орендодавцю орендну плату в сумі 85000 грн, про що була складена розписка про отримання позивачем вказаної суми в позику та сторони між собою домовились, що вказана сума буде враховуватись щорічно в рахунок виплати орендної плати протягом 15 років. Позивачка позов підтримала та просила його задовольнити, вказуючи, що дійсно складала відповідну розписку про отримання від відповідача грошей в позику, але вказані кошти стосувались боргів її чоловіка перед відповідачем та не стосувались плати наперед за оренду землі позивачки. При цьому, в судовому засіданні позивачка визнала ту обставину, що вона орендну плату за перший рік оренди отримала в натуральній формі - 500 кг. зерна, наступного року вона отримала 10000 грн в рахунок орендної плати за 5 років включно до 2020 року. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши наявні в справі матеріали (копію договору оренди землі від 25.08.2014 року; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.02.2017 року; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.08.2014 року; копію витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.11.2021 року; копію розписки [PERSON] від 08.02.2016 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4820610000:07:000:0606 площею 5,3134 га, розташованої на території Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області. 25.08.2014 року між сторонами укладений договір оренди землі, відповідно до якого позивач передала належну їй земельну ділянку відповідачу в оренду на 25 років з умовою сплати орендної плати до 01 грудня кожного року в розмірі 3 % нормативної грошової оцінки землі, що на дату укладення договору становило 1402,86 грн. Згідно з п. 10 договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Відповідно до п.14 договору оренди землі у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожен день прострочення. Право оренди відповідача було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.02.2017 року номер запису 19189878. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Починаючи з 2016 року та в наступні роки відповідач орендну плату позивачу не сплачував. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з загальним правилом, визначеним ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата та її розмір віднесені до істотних умов договору оренди землі. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до п. "д" ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Згідно з п. 36 договору його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу сторони внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до постанови Верховного Суду від 07.10.2020 року №313/780/19 та постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року №183/262/17 підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Заперечення відповідача проти позову щодо того, що він наперед сплатив орендодавцю орендну плату в сумі 85000 грн, про що була складена розписка, не можуть бути прийняті судом у зв`язку з наступним. Зі змісту наданої відповідачем розписки слідує, що 08.02.2016 року [PERSON] складенням даної розписки підтверджує факт отримання в позику грошової суми в розмірі 85000 грн. від [PERSON] строком до 01.02.2031 року. За такого, даною розпискою підтверджується те, що позивач отримала від відповідача в позику грошові кошти з терміном їх повернення - 01.02.2031 року. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, дійсно сторони договору можуть здійснити новацію боргу. Так відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики. Але подібна новація не може бути здійснена в такий спосіб, за якого кредитор у відповідному первісному зобов`язанні стане боржником в новаційному зобов`язанні. При цьому, в зобов`язанні, яке виникло на підставі договору оренди землі, та стосується обов`язку орендаря по оплаті орендної плати на користь орендодавця, орендодавець (позивач по справі), який має право вимагати сплату орендної плати, є кредитором, а орендар (відповідач по справі), який має обов`язок зі сплати орендної плати, - боржником. Натомість у позиковому зобов`язанні, позичальник, який має обов`язок з повернення коштів (позивач по справі), є боржником, а позикодавець (відповідач по справі) - кредитором, який має право вимагати повернення суми позики. Тому розписка позивача про отримання від відповідача грошових коштів у позику не є доказом того, що відповідач виконав наперед свій обов`язок по оплаті орендної плати за отриману в оренду земельну ділянку позивача. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] також не підтверджують цього, оскільки з їх показань слідує, що у вказану в розписці суму була врахована вартість отриманого від відповідача чоловіком позивача майна та грошових коштів на інші потреби. За такого, розписка про отримання грошових коштів в позику не є тим доказом, який підтверджує сплату орендної плати у вказаному в ній розмірі наперед. При цьому, відповідно до ст. 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За такого, орендар мав право виконати свій обов`язок по оплаті орендної плати в певній частині достроково наперед і за таких обставин відсутні підстави для висновку про те, що, сплативши орендодавцю орендну плату на кілька років наперед та не виплачуючи таку орендну плату щорічно за вказані роки, орендар порушив умови договору щодо внесення плати за оренду землі. Натомість, як вказано вище, в судовому засіданні позивачка визнала ту обставину, що вона орендну плату за перший рік оренди отримала в натуральній формі - 500 кг. зерна, наступного року вона отримала 10000 грн в рахунок орендної плати за 5 років включно до 2020 року. Визнання позивачем вказаних обставин відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України не потребує їх підтвердження доказами і такі факти не підлягають доказуванню. Отже відповідач виконав свій обов`язок по сплаті орендної плати позивачу до 2020 року включно. Натомість невиконаним обов`язком відповідача щодо сплати орендної плати є несплата орендної плати за 2021 рік, яка відповідно до п. 11 договору оренди землі має вноситись до 1 грудня кожного року. Проте така несплата орендної плати за один рік не утворює повторності чи систематичності і не може бути підставою для розірвання договору оренди землі. У зв`язку з цим в задоволенні позовної вимоги про розірвання договору оренди землі належить відмовити. За такого, оскільки відповідач не виконав свій обов`язок по сплаті орендної плати за 2021 рік і строк виконання такого зобов`язання на час пред`явлення позову настав, то вказане є підставою для стягнення заборгованості з орендної плати за 2021 рік у передбаченому договором розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі в сумі 4100,52 грн. (136683,86 грн. х 3%). Вимоги ж про стягнення орендної плати за період з 2016 по 2020 роки за вказаних вище обставин не підлягають задоволенню, так само у зв`язку з достроковим виконанням відповідачем обов`язку по сплаті орендної плати за вказаний період не можуть бути стягнуті нараховані на орендну плату за 2016-2020 роки неустойка (пеня) та інфляційні. З врахуванням викладеного, позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню орендна плата за 2021 рік, в задоволенні ж вимог про розірвання договору оренди землі та про стягнення заборгованості по орендній платі за 2016-2020 роки належить відмовити. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім витрати на оплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем загалом сплачений судовий збір в сумі 1816 грн. за дві позовні вимоги (про розірвання договору оренди та про стягнення грошових коштів), тобто по 908 грн. за кожну вимогу. Оскільки позовна вимога про розірвання договору оренди землі не підлягає задоволенню, то і судовий збір за вказаною вимогою в сумі 908 грн. не підлягає розподілу між сторонами. Що стосується розподілу судового збору в сумі 908 грн. за позовними вимогами про стягнення грошових коштів, то загальна ціна позову в цій частині становила 55643,93 грн., натомість задоволенню підлягають вимоги на суму 4100,52 грн., що становить 7% від загальної ціни позову. Отже з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягає стягненню на відшкодування витрат по сплаті судового збору 63,56 грн. (908 х 7%). На підставі викладеного,

Outcome: partial