Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

09.04.2021 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Просив ухвалити рішення, яким: - визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та його, [PERSON] : земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2624010100:02:001:0814, площею 0,06 га., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , ринковою вартістю 279038 грн. 00 коп. та житловий будинок [ADDRESS] , ринковою вартістю 2981298 грн. 00 коп.; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: запис №591214 від 08.04.2013 року про право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна №36589226240, а саме земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2624010100:02:001:0814, площею 0,06 га., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] та запис №21098271 від 22.06.2017 року про право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна №1284916426240, а саме житловий будинок [ADDRESS] ; - визнати за ним, [PERSON] та [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на: 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2624010100:02:001:0814, площею 0,06 га., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , ринковою вартістю 279038 грн. 00 коп. та на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , ринковою вартістю 2981298 грн. 00 коп. 01.06.2021 року відповідач [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про збільшення частки у майні подружжя та визнання права власності на Ѕ частку транспортного засобу. Просить суд визнати за нею, [PERSON] , право власності на 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] та відповідну частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2624010100:02:001:0814, площею 0,06 га., яка знаходиться за даною адресою, а також право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Аudi А4», 2015 року випуску. Згідно ухвали Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2021 року постановлено прийняти до спільного розгляду зустрічний позов\~[PERSON] до [PERSON] про збільшення частки у майні подружжя та визнання права власності на Ѕ частку транспортного засобу, з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В судовому засіданні представник позивача-відповідача, адвокат Куций О.С., вимоги [PERSON] підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити з підстав наведених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Представник відповідача-позивача, адвокат Павликівська Г.М. в судовому засіданні вимоги [PERSON] підтримала з підстав, наведених у зустрічній позовній заяві та просила їх задоволити. Відносно первісного позову зазначила, що визнає його частково, зокрема щодо визнання за позивачем права власності на ј частку спірних земельної ділянки та житлового будинку, а в решті вимог просила відмовити з підстав, наведених у зустрічному позові. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно із ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Із\~змісту\~положень глав 7 та 8\~СК України, вбачається, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого\~регулюється питання розпорядження таким майном. У відповідності до ч.1\~ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Статтею 12\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 2 ст.77\~ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджуют заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У своїх позовних вимогах позивач-відповідач вказує, що 26.02.1998 року він зареєстрував у відділі реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області шлюб із [PERSON] , актовий запис №22, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.12). Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.08.2018 року даний шлюб між сторонами було розірвано (а.с.13). В результаті спільного проживання у [PERSON] та [PERSON] народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] і син [PERSON] , [INFO] . Також позивач-відповідач зазначає, що після укладення шлюбу із [PERSON] , за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.2013 року, нотаріально посвідченого за №165, вони придбали земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2624010100:02:001:0814, площею 0,06 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість якої станом на 18.02.2021 року становить 279038 грн. 00 грн. (а.с.18-35). Право власності на дану земельну ділянку зареєстроване за відповідачем-позивачем [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за №251221534 від 04.04.2021 року (а.с.14-15). На вказаній земельній ділянці сторони по справі розпочали побудову житлового будинку [ADDRESS] , будівництво якого закінчили у 2017 році. Загальна площа зазначеного будинку становить - 257,60 кв.м., житлова площа - 146,90 кв.м., ринкова вартість, станом на 18.02.2021 року, згідно звіту про оцінку майна становить 2981298 грн. 00 коп. (а.с.36-58). Право власності на даний житловий будинок також зареєстроване на [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за №251223350 від 04.04.2021 року (16-17). Таким чином, на думку позивача-відповідача він має право на Ѕ частину спірних житлового будинку [ADDRESS] . В свою чергу, відповідач-позивач [PERSON] у вимогах за зустрічним позовом стверджує, що існують обставини, які мають істотне значення для поділу майна і у відповідності до норм чинного законодавства України дають їй право претендувати на більшу частку у праві спільної сумісної власності подружжя, а саме на 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2624010100:02:001:0814, площею 0,06 га., яка знаходиться за даною адресою. Зокрема, [PERSON] вказує на те, що на підставі рішення Надвірнянського районного суду від 22.08.2018 року по справі про розірвання шлюбу, неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з нею. Зазначила, що коштів на утримання дітей колишній чоловік у добровільному порядку не надавав, у зв`язку з чим вона звернулася із позовом про стягнення аліментів. Крім того, їхня дочка [PERSON] вступила до Інституту журналістики Київського національного університету ім.Шевченка, за навчання якої згідно договору №1836 від 11.09.2020 року, укладеного між нею, [PERSON] та КНУ, відповідач-позивач особисто оплачує кошти в сумі 4800 грн. щомісячно, що стверджується квитанціями про оплату, які долучені до матеріалів справи (а.с.88-90). Також на думку відповідача-позивача, істотною обставиною для відступу від рівності часток є те, що земельна ділянка під будівництво, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2624010100:02:001:0814, площею 0,06 га., яка знаходиться за вищевказаною адресою, придбана по договору купівлі-продажу від 08.04.2013 року, який укладено між нею, як покупцем та продавцем [PERSON] (а.с.91-93), за кошти її ( [PERSON] ) батьків, оскільки батьки чоловіка ( [PERSON] ) передали суміжну земельну ділянку, аналогічною площею 0,0600 га., що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю, виданого його матері [PERSON] (а.с.94), яка в подальшому не була оформлена на її колишнього чоловіка, проте на ній побудовано два гаражі, а також велика мурована дроварня, яка огороджена спільно із земельною ділянкою, на якій знаходиться спірний будинок. Крім того, на думку відповідача-позивача, однією з обставин, які дають їй право просити суд про відступ від рівності часток подружжя є те, що будівництво будинковолодіння проведено за кошти її батьків та її особистих коштів від продажу об`єктів нерухомості, які належали їй на праві особистої приватної власності, на підтвердження чого долучено до матеріалів справи копії накладних, актів виконаних робіт, рахунку-фактури, квитанцій, із зазначенням в них витрачених на будівництво та ремонтні роботи коштів. Разом з тим, у своїх вимогах за зустрічним позовом [PERSON] посилається на те, що [PERSON] не включив у спільне майно, яке підлягає поділу автомобіль марки «AUDI A4», 2015 року випуску, вартістю 16000 доларів США, що становить 440000 грн., що зареєстрований за позивачем-відповідачем 12.06.2019 року, який придбаний за їхні спільні кошти шляхом відчуження земельної ділянки площею 0,3225 га., кадастровий номер 26240816001:02:001:0026, для будівництва та обслуговування комплексу дорожнього обслуговування в сумі 425536 грн. 16 коп. (а.с.115, 116). В зв`язку з наведеним, [PERSON] вважає, що вона також має право на Ѕ частину даного автомобіля. Суд констатує, що згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також відповідно до ч.3\~ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно ч.1ст.71\~СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.ч.1,\~2\~ст.70\~СК України,\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ч.3 ст.70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як встановлено судом, спірні земельна ділянка та житловий будинок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , було придбано і побудовано [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі, а саме в 2013 році та 2017 році відповідно. На вказаний час сторони перебували в шлюбі, а тому набуте ними майно за даний період часу є спільною сумісною власністю подружжя. В результаті спільного проживання у [PERSON] та [PERSON] народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] і син [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.08.2018 року даний шлюб між сторонами було розірвано (а.с.13). Суд констатує, що відповідно до вищевказаного рішення, неповнолітніх на час розірвання шлюбу дітей: дочку [PERSON] , [INFO] і сина [PERSON] , [INFO] було залишено проживати із матір`ю [PERSON] , тобто відповідачем-позивачем по даній справі. Судом перевірено, що після укладення шлюбу сторонами по справі, за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.2013 року, було придбано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2624010100:02:001:0814, площею 0,06 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-35). Право власності на дану земельну ділянку зареєстроване за відповідачем-позивачем [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за №251221534 від 04.04.2021 року (а.с.14-15). В подальшому, на вказаній земельній ділянці [PERSON] та [PERSON] розпочали побудову житлового будинку [ADDRESS] , будівництво якого закінчили у 2017 році. Загальна площа зазначеного будинку становить - 257,60 кв.м., житлова площа - 146,90 кв.м. (а.с.52-57). Право власності на даний житловий будинок також зареєстроване за [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за №251223350 від 04.04.2021 року (16-17). Норми СК України, зокрема наведені у статтях 57, 60, встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Як вбачається із позовних вимог позивача-відповідача [PERSON] , він просить визнати за ним право власності на Ѕ частину спірних житлового будинку [ADDRESS] . Разом з тим, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що при вирішенні питання про поділ спільного майна подружжя по даній справі, слід відступити від рівності часток, враховуючи встановлені та наведені вище обставини, що мають істотне значення, зокрема перебування з моменту розірвання шлюбу, на утриманні відповідача-позивача [PERSON] неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , а також дочка сторін посправі - [PERSON] вступила до Інституту журналістики Київського національного університету ім.Шевченка, оплату за навчання якої здійснює [PERSON] . При вирішенні спору про поділ спільного майна подружжя по даній справі, судом перевірено, що право власності на спірне майно зареєстроване за відповідачем-позивачем [PERSON] . З даного приводу суд зазначає наступне. Згідно п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до абз.1 ч.3 ст.14 даного закону, у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, а реєстраційний номер цього об`єкта скасовується. На кожний новостворений об`єкт нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав та формується нова реєстраційна справа, а також присвоюється новий реєстраційний номер кожному з таких об`єктів. Як визначено ч.3 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Таким чином, при вирішенні спору про поділ спільного майна подружжя по даній справі, слід скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №591214 від 08.04.2013 року про право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна №36589226240, а саме на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2624010100:02:001:0814, площею 0,06 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також запис №21098271 від 22.06.2017 року про право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна №1284916426240, - житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 257,60 кв.м., житловою площею 146,90 кв.м., який знаходиться за вищевказаною адресою. З огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задоволити частково, а саме визнати за ним право власності на 1/3 частину земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2624010100:02:001:0814, площею 0,06 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 257,60 кв.м., житловою площею 146,90 кв.м., який знаходиться за даною адресою. В решті позовних вимог [PERSON] , на переконання суду слід відмовити. Відносно позовних вимог зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про збільшення частки у майні подружжя та визнання права власності на Ѕ частину транспортного засобу, суд приходить до наступного висновку. Із зустрічного позову [PERSON] вбачається, що вона просить суд визнати за нею право власності на 3/4 частини спірних житлового будинку [ADDRESS] , а також на Ѕ частину автомобіля марки «Аudi А4», 2015 року випуску. З даного приводу, суд констатує наступне. Оскільки вирішуючи позовні вимоги за первісним позовом, суд прийшов до переконання, що за позивачем-відповідачем [PERSON] слід визнати право власності на 1/3 частину земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2624010100:02:001:0814, площею 0,06 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 257,60 кв.м., житловою площею 146,90 кв.м., який знаходиться за даною адресою, позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом в частині визнання за нею права власності на вказане майно також підлягають до часткового задоволення, визнавши за відповідачем-позивачем право власності на 2/3 частини зазначеного майна. Щодо вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину автомобіля марки «Аudi А4», 2015 року випуску, суд зазначає наступне. Як з`ясовано судом та наведено вище, шлюб між сторонами по даній справі було розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.08.2018 року (а.с.13). Водночас, спірний автомобіль, на Ѕ частину якого претендує відповідач-позивач [PERSON] , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , був зареєстрований за позивачем-відповідачем [PERSON] на праві власності - 12.06.2019 року, тобто після розірвання шлюбу. Згідно ч.ч.1,\~2\~ст.60\~СК України,\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Постановою Пленуму\~Верховного Суду\~України\~від 18.12.2009\~року №14\~«Про судове\~рішення\~у цивільній\~справі» визначено, що суд розглядає цивільні справи в межах\~заявлених\~позивачем\~ вимог\~ та зазначених і доведених ним обставин, здійснює їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини. Враховуючи\~\~ принцип безпосередності\~ судового розгляду, рішення суду обґрунтовується\~\~лише\~доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в\~ тому\~ судовому\~ засіданні,\~в якому ухвалюється рішення. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші\~докази, суд зазначає, що\~доказування не може\~ґрунтуватися на припущеннях». Свої позовні вимоги за зустрічним позовом в даній частині [PERSON] обгрунтовує тим, що автомобіль марки «AUDI A4», 2015 року випуску, вартістю 16000 доларів США, що становить 440000 грн., зареєстрований за позивачем-відповідачем, придбаний за їхні спільні кошти шляхом відчуження земельної ділянки площею 0,3225 га., кадастровий номер 26240816001:02:001:0026, для будівництва та обслуговування комплексу дорожнього обслуговування в сумі 425536 грн. 16 коп. (а.с.115). Даний автомобіль знаходиться у її ( [PERSON] ) користуванні, обслуговується за її кошти і тому вона бажає отримати підтвердження законного права володіння та користування транспортним засобом, вважаючи, що має право на Ѕ частину даного автомобіля. Разом з тим, дослідивши матеріали справи, суд констатує, що стороною відповідача-позивача не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, в розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України, а тому неможливо встановити за які саме грошові кошти було придбано автомобіль марки «AUDI A4», 2015 року випуску, що зареєстрований за позивачем-відповідачем [PERSON] . Таким чином, виходячи із вимог ч.3 ст.368 ЦК України, ст.ст.60, 70 СК України дане майно автомобіль марки «AUDI A4», 2015 року випуску не являється спільною сумісною власністю подружжя по даній справі. При ухваленні рішення у даній справі суд враховує приписи Конституції України (ст.41) щодо гарантії права кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Конвенція про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного\~ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, з огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем-позивачем [PERSON] своїх позовних вимог за зустрічним позовом в цій частині, а тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі наведеного, ст.ст.21, 36, 57, 60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.325, 368 ЦК України,

Outcome: dismissed