Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та застосування наслідків розірвання договору. В обґрунтування вимог вказує, що 28 грудня 2007 року вона уклала договір довічного утримання з [PERSON] та [PERSON] , відповідно до умов якого останнім було передано у власність будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав їй на праві приватної власності. Договір посвідчено приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Зінчук Галиною Тихонівною та зареєстровано в реєстрі за №2472. Згідно договору відповідачі зобов`язувались до дня смерті доглядати позивача та виконувати передбачені ним обов`язки. Набувачі виконували свої зобов`язання у повному обсязі до грудня 2013 року. На даний час [PERSON] виїхала за межі Волинської області, а [PERSON] хоч і проживає в м. Луцьку, проте ніякого догляду за позивачем не здійснює. Отже, відповідачами порушено умови договору. З огляду на наведене, позивач просить розірвати вказаний договір довічного утримання із застосуванням наслідків його розірвання та скасуванням накладеного обтяження у вигляді заборони відчуження житлового будинку [ADDRESS] , а також стягнути з відповідачів суму судового збору. Ухвалою суду від 07 грудня 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. Представник позивача в письмовій заяві просить здійснювати розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про визнання позову у повному обсязі, наслідки подачі вказаної заяви їй відомі. Відповідач [PERSON] у письмовій заяві просить здійснювати розгляд справи без її участі. Правом подачі відзиву на позов не скористалась. Приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Зінчук Галина Тихонівна в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, пояснень чи заяв на адресу суду не подавала. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач була одноосібним власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на житловий будинок серії [NUMBER] від 26 вересня 2001 року, видане на підставі рішення виконкому Підгайцівської сільської ради №54 від 26 вересня 2001 року (а.с.5), витяг з реєстру прав власності на нерухоме мано № 17181050 від 24 грудня 2007 року (а.с.6). Крім того, їй також належить земельна ділянка (кадастровий номер 0722884800:01:001:7883; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,15 га, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 07 листопада 2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №12402808 від 07 листопада 2013 року (а.с.7, 8). 27 грудня 2007 року між сторонами було укладено договір довічного утримання (догляду), що посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Зінчук Галиною Тихонівною та зареєстрований в реєстрі за № 2472 (а.с.9), відповідно до умов якого [PERSON] , як відчужувач майна, передала в постійне користування та володіння [PERSON] та [PERSON] (в подальшому [PERSON] ), як набувачам майна, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (по 53/100 частки та 47/100 частки відповідно), а набувачі майна взяли на себе обов`язок щодо догляду за [PERSON] (забезпечення її безоплатним пожиттєвим проживанням та користуванням цілим відчужуваним будинком, з достатнім освітленням та опаленням; харчуванням; придатним для носіння одягом та взуттям; медичним доглядом та медикаментами; здійснення догляду та надання необхідної допомоги по прибиранню та поточному ремонті житла; щомісячна виплата в рівних долях до дня її смерті не пізніше 20-го числа грошової суми у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (п. 4.1. Договору). Відповідно до п. 9.2. Договору на частки житлового будинку накладається заборона відчуження. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі виконували умови договору до грудня 2013 року (купували продукти, ліки, медикаменти та речі; розпочали робити ремонт в одній із кімнат будинку). З грудня 2013 року по дату звернення позивачем до суду з позовом обов`язки, передбачені договором [PERSON] та [PERSON] не виконуються. Доказів на спростування вказаного стороною відповідача не надано. [PERSON] на даний момент проживає за межами Волинської області та працює на посаді начальника сектора моніторингу відділу поліції №1 Хмельницького РУП ГУНП. Відповідно до довідки № 3434 від 12 листопада 2021 року єдиною зареєстрованою особою в будинку [ADDRESS] , яка самостійно там проживає, є [PERSON] (а.с.13). Згідно ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ст.745 ЦК України). Частиною першою статті 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. В силу ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Вказане узгоджується з положеннями п. 9.1. Договору (а.с.9, зворот). Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц (провадження № 61-6725св18). Надаючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, наведеними сторонами доводами по суті предмету позову, а також заяві відповідача [PERSON] про визнання позову, суд, з урахуванням правової природи розглядуваного договору та його істотних умов, які узгоджені сторонами при його підписанні, вважає доведеним факт того, що після укладання договору довічного утримання (протягом останніх семи років) відповідачі не виконували взяті на себе зобов`язання. При встановленні обставин неналежного виконання стороною відповідача обов`язків за договором довічного утримання, суд враховує відсутність допустимих доказів, які б мали підтвердити факт належного виконання умов договору. Відтак, враховуючи характер спірних правовідносин, відсутність належних доказів на спростування доводів позивача, позицію відповідачів, беручи до уваги умови договору довічного утримання, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову. Правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду) передбачено положеннями ст.756 ЦК України, відповідно до яких, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Таким чином, наслідком розірвання договору довічного утримання, укладеного між сторонами 28 грудня 2007 року, є повернення у власність позивача житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З огляду на наведене, вимога про скасування заборони відчуження вищевказаного об`єкту нерухомості також підлягає до задоволення, оскільки правових підстав для збереження застосованих заходів обтяження майна немає. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved