Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебувала в шлюбі, зареєстрованому 24 січня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №61. Від шлюбу спільних дітей не має. Позивачка зазначала, що за час шлюбу вони з відповідачем на підставі договорів купівлі-продажу від 14 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Фроловою Р.В., зареєстрованого в реєстрі за №2052 придбали в різних частках домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] та складається з: літ. А житловий будинок, житловою площею 50,1 кв.м., загальною площею 108,2 кв.м., №1 3 - огорожі, І мостіння, що знаходиться на земельній ділянці, площею 195,0 кв.м., яка находиться у фактичному користуванні продавця. Вказувала, що їй на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 листопада 2013 року належить 9/10 частин домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , яке складається: літ. А житловий будинок, житловою площею 50,1 кв.м., загальною площею 108,2 кв.м., №1-огорожі, І мостіння, що знаходиться на земельній ділянці, площею 195 кв.м., яка находиться у фактичному користуванні продавця. 14 листопада 2013 року її право власності на 9/10 частин домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Інша частина, а саме 1/10 вказаного домоволодіння, належить на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Фроловою Р.В., зареєстрованого в реєстрі за №2048 - відповідачу [PERSON] , право власності якого 14 листопада 2013 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Стверджувала, що в спірному домоволодінні крім неї зареєстровані та проживають її двоє дітей від попереднього шлюбу, один з яких є малолітнім. Зазначала, що відповідач в домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS] , зареєстрований, але в останні роки не проживає, оскільки працює та знаходиться на території Російської Федерації, в Україні перебуває тільки коли знаходиться у відпустці. При цьому, приїжджаючи на відпочинок, відповідач зловживає спиртними напоями та лякає її дітей. В результаті, вона разом з дітьми вимушена орендувати інше житло і переселятися туди на весь час, поки відповідач знаходився в Україні. Вказувала, що всі витрати по утриманню домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] та оплаті комунальних платежів, несе вона, оскільки відповідач відмовляється від оплати витрати по утриманню домоволодіння, та комунальних послуг, посилаючись на те, що він приїжджає в Україну на короткий термін для відпочинку між працею, а вона з дітьми проживаємо постійно, і тому повинна самостійно оплачувати всі витрати на утримання будинку та спожиті комунальні послуги. На пропозицію продати домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , відповідач відмовлявся. Стверджувала. що оскільки вона з відповідачем однією сім`єю не проживає, шлюбні відносини між ними припинені, то останньому було запропоновано продати домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , але відповідач відмовився. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2021 року шлюб між ними розірваний. \~ \~ \~ \~Посилаючись на дані обставини, позивачка просила суд припинити право власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на 1/10 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке в цілому складається з : літ. «А» житловий будинок, №1-3 огорожі, І-мостіння, загальною площею 108,2 кв.м., житловою площею - 50,1 кв.м, розташоване на земельній ділянці, площею 195,0 кв.м., з компенсацією вартості даної частки в розмірі 143909,00 грн., що була внесена [PERSON] та зберігається на депозитному рахунку територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, відповідно до квитанції від 09 вересня 2021 року за №151210040; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 7942351 від 14 листопада 2013 року про державну реєстрацію права власності за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на об`єкт нерухомого майна, а саме: 1/10 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке в цілому складається з : літ. «А» житловий будинок, №1-3 огорожі, І-мостіння, загальною площею 108,2 кв.м., житловою площею - 50,1 кв.м, розташоване на земельній ділянці, площею 195,0 кв.м.; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на об`єкт нерухомого майна, а саме: 1/10 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке в цілому складається з: літ. «А» житловий будинок, №1-3 огорожі, І-мостіння, загальною площею 108,2 кв.м., житловою площею - 50,1 кв.м, розташоване на земельній ділянці, площею 195,0 кв.м.; визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] право власності на 1/10 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке в цілому складається з: літ. «А» житловий будинок, №1-3 огорожі, І-мостіння, загальною площею 108,2 кв.м., житловою площею - 50,1 кв.м, розташоване на земельній ділянці, площею 195,0 кв.м.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року по справі було відкрито провадження та призначено судове засідання. Розгляд справи було вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 89-91). Позивачка та її представник, діючий за ордером від 17 вересня 2021 року, в судове засідання не з`явились, надали заяву про підтримання позовних вимог та просили суд провести розгляд справи за їх відсутністю. Не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с. 104, 108, 117). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст.128 ЦПК України (а.с. 98,105). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до\~ст. 275 ЦПК України\~суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 26 книги третьої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 24 січня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №61, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 14). Від шлюбу у сторін спільних дітей не має. З матеріалів справи вбачається, що у позивачки є двоє дітей від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 15, 16). Діти проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2021 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с. 29-31). Встановлено, що в період шлюбу сторони на підставі договорів купівлі-продажу від 14 листопада 2013 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] , зареєстрованих в реєстрах за №2946, №2948 придбали в різних частках домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] та складається з: літ. А житловий будинок, житловою площею 50,1 кв.м., загальною площею 108,2 кв.м., №1 3 - огорожі, І мостіння, що знаходиться на земельній ділянці, площею 195,0 кв.м., яка находиться у фактичному користуванні продавця (а.с. 17, 21). Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 листопада 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Фроловою Р.В., зареєстрованого в реєстрах за №2946 позивачці належить на праві власності 9/10 часток домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , яке складається: літ. А житловий будинок, житловою площею 50,1 кв.м., загальною площею 108,2 кв.м., № І-огорожі, І мостіння, що знаходиться на земельній ділянці, площею 195 кв.м., яка находиться у фактичному користуванні продавця (а.с. 17). 14 листопада 2013 року право власності [PERSON] на 9/10 часток домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 18). Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 листопада 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Фроловою Р.В., зареєстрованого в реєстрах за №2948 відповідачу належить на праві власності 1/10 частка домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , яке складається: літ. А житловий будинок, житловою площею 50,1 кв.м., загальною площею 108,2 кв.м., №І-огорожі, І мостіння, що знаходиться на земельній ділянці, площею 195 кв.м., яка находиться у фактичному користуванні продавця (а.с. 21). 14 листопада 2013 року право власності [PERSON] на 1/10 частку домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 22). Відповідно до технічного паспорту від 08 серпня 2019 року домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] складається з: трьох житлових кімнат, площею 27,6 кв.м., 11,2 кв.м., 11,3 кв.м., кабінету, площею 22,3 кв.м., трьох коридорів, площею 3,2 кв.м., 2,3 кв.м.,10,8 кв.м., кухні, площею14,7 кв.м., ванни, площею 3,1 кв.м., туалету, площею 1,7 кв.м.,загальною площею 108,2 кв.м., у тому числі житлова 50,1 кв.м. , 1-3 огорожі, І-мостіння (а.с. 23-27). З довідки-характеристики від 19 серпня 2021 року за №1908/21, виданої ФОП [PERSON] вбачається. що розробити варіанти розподілу домоволодіння за адресою : [ADDRESS] , між співвласниками [PERSON] , частка якого становить 1/10 частину та [PERSON] , частка якої становить 9/10 частин, з урахуванням їх часток у спільній частковій власності та вимог нормативно правових актів неможливо (а.с. 32, 33, 34, 35). Встановлено, що ринкова вартість 1/10 частини домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] станом на 26 серпня 2021 року складає 143909,00 грн., що підтверджується звітом ТОВ «ІКБ «Тріада» про незалежну оцінку майна та висновком про вартість майна від 26 серпня 2021 року (а.с.36, 37-85). Встановлено, що [PERSON] , [INFO] є громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспортом від 03 лютого 2014 року (а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що 21 жовтня 2015 року [PERSON] отримав посвідку на постійне проживання в Україні (а.с. 12). Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 01 жовтня 2021 року [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 14 листопада 2015 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 88). З змісту позовної заяви позивачки вбачається, що відповідач в домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS] , зареєстрований, але в останні роки не проживає, оскільки працює та знаходиться на території Російської Федерації, в Україні перебуває тільки коли знаходиться у відпустці. При цьому, приїжджаючи на відпочинок, відповідач зловживає спиртними напоями та лякає її дітей. В результаті, позивачка разом з дітьми вимушена орендувати інше житло і переселятися туди на весь час, поки відповідач знаходився в Україні. На підтвердження факту зловживання відповідачем спиртними напоями позивачка надала суду виписку з м/к №2816 БМЦ ОНМедУ ВАПІТ про те, що [PERSON] з 06 червня 2021 року по 08 червня 2021 року був госпіталізований з діагнозом «Гостре отруєння невідомими псіхотропними на фоні алкогольного сп`яніння. Кома.» (а.с.28). Крім того, дані обставини свідчать про те, що домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] не є единим та постійним житлом відповідача, оскільки останній використовує його тільки для відпочинку коли знаходиться в Україні у відпустці. На пропозицію щодо продажу спірного домоволодіння, відповідач відмовився, тим самим перешкоджає позивачці у розпорядженні своєю часткою спірного домоволодіння. Згідно із ч. ч. 1, 2, 4 ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 317\~ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. За ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.1 ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою\~статті 358 ЦК України\~передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У ч. 1\~ст.\~346\~ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Згідно із\~ст. 365 ЦК України\~право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених підпунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України, алеза умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-2925цс15 положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів по справі. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. З урахуванням закріплених в п. 6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим,\~суди мають встановити наступне:\~чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. У постанові від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що відсутність у\~статті 365 ЦК України\~конструкції «за наявності одночасно» свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пп.1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої\~статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених підпунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. Подібні за змістом правові висновки Верховний Суд навів у постановах від 18 липня 2019 року у справі №210/2236/15-ц, 19 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17, 26 грудня 2019 року у справі №303/4849/16-ц. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу на праві власності належить 1/10 частки домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , а позивачці 9/10 частин вказаного домоволодіння. Відповідно до висновку експерта частка відповідача у праві власності на домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] є незначною та її неможливо виділити в натурі. Отже, суд вважає, що припинення права власності відповідача на 1/10 частки домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , не завдасть істотної шкоди інтересам останнього. Встановлено, що позивачкою відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України було внесено 143909,00грн. на депозитний рахунок суду, як компенсація вартості 1/10 частки домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачу, що підтверджується квитанцією №151210040 від 09 вересня 2021 року (а.с.1). За таких обставин, суд прийшов до висновку що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст.\~263\~ЦПК України судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір\~у справі\~складає 1437,09\~грн.,\~який був\~сплачений позивачкою\~при зверненні\~до суду\~(а.с.\~2-3).

Outcome: approved