Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування позову вказавши наступне. Позивач у період з жовтня 2014 року по вересень 2016 року позивач відпустив відповідачу теплову енергію на суму 9 931,09 гривень, на підставі укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203189 від 01.11.2008 року у нежиле приміщення № 64, розташоване за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із неналежним виконанням умов договору, за відповідачем утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку, а також судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 29.06.2021 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позову, на виконання якої 19.07.2021 року позивачем подано суду відповідну заяву. Ухвалою суду від 26.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 20.12.2021 року позивачем подано заяву, відповідно до якої позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 203189 від 01.11.2008 року за період з жовтня 2014 року по вересень 2016 року у розмірі 9 931,09 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270гривень. У судове засідання представник позивача не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачу у справі [PERSON] на праві приватної власності належало нежиле приміщення № 64, розташоване за адресою: [ADDRESS] , з моменту реєстрації права 12.06.2008 року, на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І., і до відчуження майна 18.04.2017 року, на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна № 332 від 18.04.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бондар Ю.В., що підтверджується, відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 14-15). Згідно із Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної - особи підприємця Серія [NUMBER] [PERSON] 26.01.1999 року була зареєстрована фізичною особою-підприємцем за ідентифікаційним номером 2024519688 (а.с. 9). 01.11.2008 року між Концерном «Міські теплові мережі» та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203189 у нежиле приміщення № 64, розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24-31). Згідно з пунктом 1.1 Договору, виконавець зобов`язався відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами в терміни та порядку, встановленими цим договором. Згідно з додатком №1 до Договору „Теплопостачальна організація" відпускає Споживачу теплову енергію в гарячій воді в обсягах Q рік = 4,32 Гкал з додержанням визначених договором умов. Згідно з Додатком № 5 до Договору, тарифи за послуги за Гкал становлять: плата за одиницю приєднаного теплового навантаження за місяць протягом року - 10 225,032 (з ПДВ) гривень; плата за спожиту теплову енергію - 309,384 (з ПДВ) гривень. Згідно з п.5.1 Договору, облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом. Згідно з п.6.2 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Відповідно до п.п. 6.3, 6.4 Договору, підставою для розрахунків Споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. На підставі укладеного договору позивач у період з жовтня 2014 року по вересень 2016 року відпустив відповідачу теплову енергію на суму 9 931,09 гривня, що підтверджується актами приймання-передачі та розрахунками наявними в матеріалах справи. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Заборгованість Відповідача перед Теплопостачальною організацією по оплаті за відпущену теплову енергію становить 9 931,09 гривня, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем (а.с. 44), та на час розгляду справи залишається не погашеною, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків (а.с. 48). Розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості відповідачем не спростовано, заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини не надано, та не надано даних щодо погашення заборгованості. Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові. Статтею 1 Закону України „Про теплопостачання" визначено, що виробництво теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору. Відповідно до ст. 19 Закону України „Про теплопостачання", діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Теплогенеруючі організації, які використовують різні технології виробництва теплової енергії, мають рівні права доступу на ринок теплової енергії. Споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. У разі якщо така організація не є теплотранспортуючою, то теплотранспортуюча організація не має права відмовити теплогенеруючій організації у транспортуванні теплової енергії, якщо це дозволяють технічні можливості системи. Теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості по отриманим послугам, які було надано позивачем у вищезазначене нежитлове приміщення, відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 9 931,09 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 270 гривень, які підтверджені платіжним дорученням № 10684 від 13.07.2021 року (а.с. 100).

Outcome: approved