Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

08 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Новомосковської міської ради, третя особа [PERSON] про визнання незаконним рішення та його скасування. В обґрунтування позову вказав, що він та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року, яке набрало законної сили, зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON] ; визначено [PERSON] порядок участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] шляхом встановлення графіку спілкування. Не зважаючи на це, [PERSON] продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та умисно не виконує судове рішення, яке знаходиться на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби та за невиконання якого відкрито виконавче провадження № 1202104035000047 від 13 січня 2021 року, у якому його визнано потерпілим. 14 вересня 2021 року за заявою [PERSON] служба у справах дітей надала висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 20 вересня 2021 року № 654/0/6-21, про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] для його тимчасового виїзду за межі України. Позивач вважає указане рішення органу місцевого самоврядування незаконним, прийнятим без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та таким, що підлягає скасуванню, оскільки Виконавчий комітет Новомосковської міської ради порушив установлений законом порядок прийняття рішення, не отримавши та не врахувавши пояснень батька з цього приводу. Крім того, [PERSON] , з огляду на вказані вище обставини невиконання нею судового рішення від 17 січня 2020 року, не є особою, на яку поширюється дія частини п`ятої статті 157 СК України та не може самостійно вирішувати питання тимчасового виїзду дитини сторін за межі України. Усупереч наведеному, оскаржуване рішення виконавчого комітету надає відповідачу можливість покинути територію України із спільною дитиною без згоди батька. Наведене, на переконання позивача, зумовлює незаконність рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 20 вересня 2021 року № 654/0/6-21 та необхідність його скасування. Відповідач Виконавчий комітет Новомосковської міської ради, не погоджуючись з позовом, подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що відповідачем дотримана процедура прийняття рішення і воно прийнято без порушень діючого законодавства України. Позивач [PERSON] відповіді на відзив не подав. Третя особа [PERSON] про розгляд справи судом повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, пояснень щодо позову або відзиву не подала. Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі з її розглядом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши письмові докази у справі, зазначає таке. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року, яке набрало законної сили 12 лютого 2019 року, зокрема, відібрано малолітнього [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , у його батька - [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , без позбавлення його батьківських прав та передано малолітнього [PERSON] , [INFO] , його матері - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року у справі № 183/5863/18, яке набрало законної сили, зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON] ; визначено [PERSON] порядок участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] шляхом встановлення графіку спілкування. 07 липня 2020 року державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження № 62478613 на підставі виконавчого листа №183/5863/18, виданого 30 червня 2020 року. Під час виконавчого провадження, державним виконавцем складено Акти від 09 вересня 2020 року, 30 вересня 2020 року, 03 жовтня 2020 року, 14 жовтня 2020 року, 19 листопада 2020 року, 26 листопада 2020 року, в яких зазначено, що [PERSON] рішення суду не виконує. З приводу невиконання [PERSON] зазначеного вище рішення суду від 17 січня 2020 року, внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування про вчинення злочину, передбаченого ст. 382 КК України, та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому за № 1202104035000047 від 13 січня 2021 року. У цьому кримінальному провадженні позивача [PERSON] визнано потерпілим. 14 вересня 2021 року за заявою [PERSON] служба у справах дітей Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області надала висновок, затверджений рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 20 вересня 2021 року № 654/0/6-21 про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] для їх тимчасового виїзду за межі України. Заявника повідомлено про необхідність інформування служби у справах дітей про повернення дитини в Україну протягом місяця з дня в`їзду в Україну та про відповідальність, передбачену ч. 7 ст. 184 КУпАП за умисне порушення встановленого законом обмеження щодо строку перебування дитини за межами України. Указано, що це рішення пред`являється під час перетинання державного кордону України та діє протягом одного року з дня набрання ним законної сили. Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила). Указані Правила передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17-ц (провадження № 14-244цс18) сформулювала висновок, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Статтю 157 СК України доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 2234-VIII від 07 грудня 2017 року. Відповідно до частини п`ятої статті 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Відповідно до пункту 72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року (в редакції на час ухвалення оспорюваного рішення виконкому, далі - Порядок), для підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України (лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей), той з батьків, з ким проживає дитина, подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини такі документи: заяву; копію паспорта заявника; копію паспорта дитини (у разі наявності); довідку про реєстрацію місця проживання заявника (у разі коли в паспорті відсутні дані про реєстрацію місця проживання); довідку про реєстрацію місця проживання дитини; копію свідоцтва про народження дитини; копію рішення суду про розірвання шлюбу (у разі наявності); підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України (у разі наявності); копію документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (подається для тимчасового виїзду за межі України дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа або паліативної допомоги). Служба у справах дітей за результатами розгляду зазначених документів, відвідування дитини за місцем її проживання, проведення бесіди з тим із батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі можливості її проведення), або бесіди з дитиною, яка досягла 14 років, готує висновок про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно до додатком 13 та один з таких проектів рішень/розпоряджень районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади: про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України; про відмову у затвердженні такого висновку. Підставами для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України є: неподання заявником документів, передбачених цим пунктом; наявність рішення суду, в якому визначено місце проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини; встановлення під час відвідування дитини, бесіди з дитиною, яка досягла 14 років, недостовірних відомостей, поданих заявником, щодо місця її проживання. Районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом семи робочих днів з дня подання заяви приймає рішення/розпорядження про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно з додатком 14 або відмову в його затвердженні, яке оформлюється на бланку органу, який його видає. Служба у справах дітей в день прийняття рішення/розпорядження інформує про нього: заявника - засобами телефонного зв`язку; того з батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі коли місце його проживання відоме) - шляхом надсилання йому копії рішення/розпорядження рекомендованим листом. У разі коли протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення/розпорядження його не оскаржено, воно набирає законної сили і його копія, завірена в установленому порядку, видається заявнику для пред`явлення під час перетинання державного кордону України. Рішення/розпорядження діє протягом одного року з дня набрання ним законної сили. Суд приходить до висновку, що [PERSON] подала документ, передбачені пунктом 72-1 Порядку, а питання щодо підтвердження місця проживання дитини вирішено з дотриманням установленої процедури. Спір між сторонами щодо місця проживання дитини на час прийняття цього рішення виконавчим комітетом вирішений судом. Разом з тим, вирішуючи цей спір, застосуванню підлягає норма ч. 5 ст. 157 СК України, що врегульовує спірні правовідносини, а отже, підлягає застосуванню. Судом установлено і підтверджено матеріалами справи, що до [PERSON] застосовувалися заходи примусового виконання судового рішення щодо участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , а відтак відповідно до частини п`ятої статті 157 СК України [PERSON] не має права самостійно вирішувати питання про тимчасовий виїзд дитини за межі України на підставі висновку органу опіки та піклування про підтвердження місця проживання дитини. За таких обставин рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 654/0/6-21 від 20 вересня 2021 року про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, [PERSON] , для його тимчасового виїзду за межі України суперечить ч. 5 ст. 157 СК України. Водночас зміст пункту 72-1, яким доповнено Порядок згідно з Постановою КМУ № 620 від 22 вересня 2018 року саме з метою встановлення механізму реалізації ч. 5 ст. 157 СК України, в частині підстав для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України, не відповідають нормі закону - ч. 5 ст. 157 СК України. У зв`язку з цим застосуванню підлягає загальний колізійний принцип, за яким у разі суперечності (колізії) законодавства застосовується норма закону (ч. 5 ст. 157 СК України), що має вищу юридичну силу порівняно з нормами підзаконного нормативного акта (Порядку). З урахуванням наведеного наявні підстави для визнання незаконним оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 654/0/6-21 від 20 вересня 2021 року. Разом з цим, на час розгляду цієї справи судом, указане рішення виконкому Новомосковської міської ради не набрало законної сили внаслідок його оскарження [PERSON] , а отже, не породжує жодних правових наслідків, а тому відсутні підстави для його скасування. На підставі викладеного,

Outcome: partial