Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Ірпінського міського суду Київської області про визнання [PERSON] безвісно відсутнім, посилаючись на те, що вона разом із [PERSON] , який є її колишнім чоловіком та дітьми від даного шлюбу - [PERSON] і [PERSON] , мають у спільній сумісній власності квартиру [ADDRESS] . Шлюб заявника з [PERSON] розірвано рішенням Ірпінського міського суду від 20.07.2012 року, хоча подружні відносини було припинено значно раніше. З початку 2013 року заявник з її дітьми - [PERSON] та [PERSON] за згодою з [PERSON] повернулись жити у квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] виїхав квартири. Від того часу його місцезнаходження або місце роботи ані заявнику, ані дітям не відомі, щонайменше чотири роки тому [PERSON] змінив номер телефону і не підтримує зв`язок зі своїми дітьми, з 2010 року не брав участі у забезпеченні неповнолітнього на той час сина [PERSON] , 1998 року народження. Заявник вказує, що [PERSON] не проживав в квартирі [ADDRESS] з 2013 року і не сплачував ніяких комунальних платежів на утримання спільної власності - квартири, та будь які відомості про його місцезнаходження і засоби зв`язку з 2013 року у неї відсутні. Також нічого не відомо про його місцезнаходження і засоби зв`язку вже чотири роки і її трьом дітям, будь-які стосунки між ними і [PERSON] обірвані, будь-хто із знайомих давно не бачив його в Ірпені взагалі. У даний час в провадженні судді Ірпінського міського суду Київської області знаходиться цивільна справа №367/9644/19 за позовом Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради до заявника, а також до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як до співвідповідачів про стягнення заборгованості за комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] . За наведених вище обставин для забезпечення виконання обов`язків щодо утримання майна спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] , [PERSON] вимушена звернутися до суду із заявою про визнання [PERSON] безвісно відсутнім, оскільки про місце перебування і засоби зв`язку [PERSON] у співвласників квартири немає відомостей набагато більше року. Також просить суд встановити опіку над часткою майна [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , яка не була виділена та відокремлена у будь-який спосіб для забезпечення обов`язків по утриманню зазначеного майна. В судовому засіданні [PERSON] підтримала подану заяву, просила її задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] підтримала подану заяву, просила її задовольнити. Заінтересована особа\~ [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився,про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься від представника [PERSON] про розгляд справи у його відсутність, заяву про визнання особи безвісно відсутньою підтримує. Представники заінтересованих осіб Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради, Комунального підприємства «Управління житлово-комунального\~господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення заявника та заінтересованої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 04 грудня 1996 року, квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності гр. [PERSON] та членам сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтво видане на згідно з розпорядженням від 13 вересня 1996 року № 96. 20 липня 2012 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23.04.1982р відділом РАЦС Московського р-ну м.Києва, актовий запис № 300. Згідно відповіді відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 13.04.2021 № 4640/109/1402/04-21, на запит Ірпінського міського суду Київської області, вбачається, що у провадженні СКП відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, оперативно-розшукова справа «Розшук» відносно гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , не перебуває. Інформація щодо звернення до відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області гр. [PERSON] або інших зацікавлених осіб, стосовно зникнення безвісти гр. [PERSON] , відсутня. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС України у м. Києві від 28.10.2021 вбачається, що місце проживання [PERSON] знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді Ірпінського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.11.2021 № 2318/21.27-28 на запит Ірпінського міського суду Київської області, суду повідомлено про відсутність у відділі та за даними ДРАЦСГ актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] . Із листа Головного управління ДПС у Київській області від 26.11.2021 № 28438/5/10-36-12-03 вбачається, що відсутні відомості з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період з 01.10.2019 по 30.09.2021. Відповідно до ст. 15 ЦК України,кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України,суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадах. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Предметом доказування у справі про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою є обставини, які підтверджують відсутність відомостей про місцеперебування особи у місці її постійного проживання протягом одного року, вживання заявником заходів до розшуку особи, неможливість встановлення місця знаходження даної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 1 ст. 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 306 ЦК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 серпня 2019 року у цивільній справі №225/2576/17 (провадження №61-30491св18), безвісна відсутність це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалось встановити місця її знаходження (переживання). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставою для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісною відсутньою. Положення статті 43 ЦК України передбачають перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (постанова Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц). Таким чином, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Під час розгляду справи суду необхідно з`ясувати місце постійного проживання особи на час її зникнення, заходи, які приймала заявник для встановлення місцезнаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд зазначає, що саме на заявника покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав заяви довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх вимог і відповідно, що наявні підстави для застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, заявник повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини. Як вбачається із поданої до суду заяви про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, підставою для звернення заявника із вказаною заявою є необхідність забезпечити виконання обов`язків щодо утримання майна, спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] . Однак, суд зазначає, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б у достатній мірі надавали змогу підтвердити факт безвісної відсутності [PERSON] . Заявник не повідомив про наявність в нього складнощів в отриманні доказів на підтвердження вимог поданої заяви. Згідно з ч. 2ст. 294 ЦПК України, з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Так, згідно відповіді відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 13.04.2021 № 4640/109/1402/04-21, на запит Ірпінського міського суду Київської області, вбачається, що у провадженні СКП відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, оперативно-розшукова справа «Розшук» відносно гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , не перебуває. Інформація щодо звернення до відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області гр. [PERSON] або інших зацікавлених осіб, стосовно зникнення безвісти гр. [PERSON] , відсутня. Згідно відповіді Ірпінського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.11.2021 № 2318/21.27-28 на запит Ірпінського міського суду Київської області, суду повідомлено про відсутність у відділі та за даними ДРАЦСГ актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] . Із листа Головного управління ДПС у Київській області від 26.11.2021 № 28438/5/10-36-12-03 вбачається, що відсутні відомості з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про суми виплачених доїодів та утриманих податків [PERSON] за період з 01.10.2019 по 30.09.2021. Суд зазначає, що визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, а тому, мають бути вжиті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку. Процес розшуку безвісно відсутніх осіб регулюється такими нормативно-правовими актами законодавчого рівня, як Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, закони України «Про Національну поліцію» та «Про оперативну-розшукову діяльність». Так, статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб; початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. Згідно з ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Стаття 18 цього Закону встановлює, що заява про розшук особи, зниклої безвісти, подається до відповідного територіального органу Національної поліції України. Суд звертає увагу на те, що за вимогами Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», розшук припиняється тільки після встановлення місця перебування особи, зниклої безвісти, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи з повідомленням про це родичів та заявника, якщо заявник не є родичем. Одночасно, суд враховує, що доказів подання заяви про розшук [PERSON] до поліції, а також доказів заведення розшукової справи та відкриття кримінального провадження з приводу зникнення [PERSON] суду не надано. Отже, враховуючи вимоги чинного законодавства, заявник повинен у судовому засіданні довести обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи. Так, в якості підтвердження своїх вимог, заявник посилається на обставини, що з початку 2013 року заявник та її діти жодного разу не бачили [PERSON] та відомостей про його місцезнаходження немає. В судовому засіданні заявник пояснила, що не приймала жодних заходів щодо розшуку [PERSON] , не зверталася до поліції та родичів, а визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідне для встановлення опіки над часткою у спільній сумісній власності. Як було зазначено вище, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування (ч. 1ст. 43 ЦК України). Таким чином, можливість визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою обумовлена тривалою відсутністю у місці постійного проживання. Відповідно до доктрини цивільного права у випадку визнання фізичної особи безвісно відсутньою має місце умовна презумпція смерті (немає підстав вважати її живою), а у випадку оголошення її померлою - безумовна презумпція смерті (є підстави, що дають припустити її смерть). В матеріалах цивільної справи відсутні також докази на підтвердження того, що заявник вживала заходи, спрямовані на розшук [PERSON] , зокрема, що вона звернулась з відповідною заявою до місцевого правоохоронного органу. Відсутні також докази на підтвердження того, що на підставі поданої заяви була заведена оперативно-розшукова справа, за результатом якої не вдалось відшукати [PERSON] . До того ж, в матеріалах справи відсутня інформація, що заявник вичерпала всі можливості для вирішення даного питання, за для якого звернулась із вказаною заявою, зокрема, до заяви заявник надає лише довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, копію паспорта [PERSON] , копію витягу з розпорядження виконавчого комітету Ірпінської міської ради народних депутатів, копію свідоцтва про право власності на житло, дублікати квитанцій щодо сплати за послуги з управління багатоквартирним будинком, копію рішення Ірпінського міського суду Київської області про розірвання шлюбу. Зазначені докази не можуть свідчити про те, що особа є дійсно безвісно відсутньою. З огляду на зазначене, суд вважає, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б могли у своїй сукупності свідчити про наявність обставин, які входять до предмету доказування в даному випадку. Надані заявником докази не доводять в достатній мірі всієї сукупності обставин, необхідних для визнання фізичної особи безвісно відсутньою, викладених вст. 43 ЦК України. Сам по собі факт непроживання вказаної вище особи за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність у заявника відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання цієї особи безвісно відсутньою. Водночас, суд звертає увагу на те, що правові наслідки визнання фізичної особи безвісно відсутньою є більш об`ємними за своїм правовим змістом, оскільки, відповідно до ст. 44 ЦК України, тягнуть за собою також обмеження права власності такої особи, яке є непорушним та абсолютним, зокрема, шляхом встановлення опіки над майном особи, яка визнана безвісно відсутньою, виконання опікуном цивільних прав та обов`язків, а саме погашення зобов`язань за рахунок майна такої особи. Суд зазначає, що необхідність визнання особи безвісно відсутньою повинна бути достатньо вагомою та такою, що не може бути досягнута за рахунок інших процедур. Зі змісту\~статті 44 ЦК України, на підставі рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою нотаріус за останнім місцем її проживання описує належне їй майно та встановлює над ним опіку. Опікун управляє майном в інтересах особи, яка визнана безвісно відсутньою, приймає виконання цивільних обов`язків на користь особи, яка визнана безвісно відсутньою. Відповідно до \~ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Системний аналіз наведених правових норм, дає підстави вважати, що рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою після набрання ним законної сили є підставою для опису майна безвісно відсутньої особи нотаріусом та для прийняття ним рішення про встановлення опіки над майном цієї особи, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] в частині призначення її опікуном над майном [PERSON] , оскільки в даному випадку встановлення опіки над майном особи, якщо вона визнана в судовому порядку безвісно відсутньою, відноситься до компетенції органів нотаріату. Виходячи з встановлених обставин, наданих доказів та вимог закону, вбачається, що при розгляді справи не встановлено наявності юридичного складу для визнання [PERSON] безвісно відсутнім та про встановлення опіки над майном, а тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви [PERSON] , заінтересовані особи: Відділ державної\~реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, Комунально-побутове підприємство «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради, Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання безвісно відсутньою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed