Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій Орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини його доходу щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, та передати дитину Органу опіки та піклування для подальшого її влаштування. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Відповідач є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Мати дитини - [PERSON] померла [INFO] . Відповідач від виконання батьківських обов`язків у відношенні сина ухиляється, самоусунувся від його виховання, не піклується про сина, не забезпечує його, зловживає спиртними напоями, веде бродячий спосіб життя. 18.08.2021 року дитину було знайдено на вулиці покинуту, після чого влаштовано до педіатричного відділення лікарні. 24.08.2021 року за клопотанням Служби у справах дітей дитину направлено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м.Краматорськ, а з 26.08.2021 року через потребу у спеціалізованому лікуванні дитина перебувала у дитячому відділенні Обласної психіатричної лікарні м.Слов`янськ. Відповідач жодного разу не поцікавився долею сина та станом його здоров`я, не відвідував його. Відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ухилення від батьківських обов`язків, з цього приводу з ним неодноразово проводились профілактичні бесіди. Позитивних висновків для себе відповідач не робить, продовжує ухилятися від батьківських обов`язків та зловживати спиртними напоями. Дитина через ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків за останні роки неодноразово перебувала у центрах соціально-психологічної реабілітації дітей міст Добропілля, Велика Новосілка та Краматорська. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, що узгоджується з ч.4 ст.19, ст.274 ЦПК України (а.с.20). Позивач Орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради в судове засідання не з`явився, його представником подано заяву про розгляд справи без участі представника, на задоволенні позову позивач наполягає (а.с.42). Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав заяву, якою просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.41). Третя особа, яка бере участь на стороні позивача, - Служба у справах дітей Покровської міської ради до суду не прибула, подала заяву про розгляд справи у відсутність її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.43). Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, доходить наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6.). [INFO] мати дитини померла, про що було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). Актом від 18.08.2021 року, складеним начальником СЮП ВП Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, зафіксовано виявлення 18.08.2021 року о 21.00 годині дитини чоловічої статі, худорлявої статури, біля під`їзду будинку [ADDRESS] , який повідомив, що він - [PERSON] , [INFO] , раніше проживав з батьком та мачухою в м.Мирнограді, проте через зловживання батьком спиртними напоями мачуха вигнала їх, останній місяць вони з батьком мешкають по знайомим. Дитину передано завідуючій педіатричним відділенням Покровської КЛІЛ (а.с.7). [INFO] дитину [PERSON] , [INFO] , передано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Краматорської міської ради у зв`язку з тим, що дитина опинилась у складних життєвих умовах, про що черговим з режиму центру було складено акт прийому дитини (а.с.8). Відповідно до листа Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Краматорської міської ради від 08.09.2021 року №01-17/315 малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває у центрі з 24.08.2021 року за клопотанням Служби у справах дітей Покровської міської ради. На даний час (час складення листа) хлопчик потребує спеціалізованого лікування та знаходиться у дитячому відділенні КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м.Слов`янськ». Під час перебування малолітнього у центрі реабілітації його батько [PERSON] жодного разу не телефонував, не цікавився станом здоров`я, розвитком та емоційним станом хлопчика, не відвідував його (а.с.9). За змістом актів прийому дитини від 04.04.2015 року та 09.07.2018 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із складними життєвими обставинами влаштовувався до Великоновосілківського центру соціально-психологічної реабілітації дітей та Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради (а.с.10,11). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05.11.2020 року у задоволенні позову Органу опіки та піклування виконкому Мирноградської міської ради до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів було відмовлено, оскільки судом було встановлено, що достатніх підстав, передбачених ст.ст.164,170 СК України, для відібрання дитини у батька немає, відповідач має бажання та наміри виховувати свою дитину належним чином, приймати участь у його вихованні щоденно, він працює та має можливість матеріально утримувати дитину, позитивно характеризується за місцем роботи та місцем проживання. Судом були враховані покази свідка та самої дитини, яка бажала проживати з батьком, сумувала за ним та зазначала, що краще жити з батьком, ніж у притулку (а.с.14-16). З листа Покровського РУП ГУНП в Донецькій області від 07.09.2021 року №31758/301 вбачається, що відповідач, починаючи з квітня 2020 року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.184 КУпАП, ч.ч.1, 2 ст.178 КУпАП, ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.12). Відповідач з 23.01.2017 року зареєстрований за адресою: Донецька область, Покровський район, с.Солоне (а.с.4, 35). 10.09.2021 року, з урахуванням того, що відповідач, незважаючи на проведену профілактичну роботу, не зробив позитивних висновків та продовжує ухилятися від виконання батьківських обов`язків, на даний час його фактичне місце проживання невідоме, засоби зв`язку відсутні, позивачем за підписом міського голови складено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні до його сина [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.155 СК України). Статтею 164 СК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дослідженими письмовими доказами, які є належними та допустимими, підтверджується, що відповідач вихованням сина не займається, необхідного харчування та медичного догляду не забезпечує, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, тобто свідомо та добровільно ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання своєї дитини. Знаючи, що дитина влаштована до центру реабілітації, відповідач жодного разу не приїхав до вказаного закладу за дитиною та не забрав її, жодним чином не виявляв щодо неї батьківського піклування, не цікавився її здоров`ям, не вживав заходів задля побачення з дитиною, не надавав матеріальної допомоги. Після ухвалення судом рішення про відмову у відібранні дитини без позбавлення батьківських прав відповідач не зробив для себе позитивних висновків, не здійснив виявлене бажання та наміри виховувати свого сина належним чином та пронехтував бажання своєї дитини проживати з рідним батьком. Хлопчик позбавлений материнського піклування та залишився наданий сам собі. Відповідачем до суду подана заява про визнання ним позову, що свідчить про те, що відповідач свідомо не виявляє бажання займатись вихованням рідної дитини та погоджується з тим, аби його позбавити батьківських прав по відношенню до сина. В силу ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Отже, оскільки відповідачем не спростований та визнаний факт ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, суд задовольняє позовні вимоги Органу опіки та піклування Покровської міської ради, який скористався даним правом та звернувся до суду з позовом, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON] . Суд одночасно зауважує, що відповідно до ст.169 СК України застосовуваний захід не є виключно безстроковим та відповідач має право у випадку зміни його поведінки на поновлення своїх батьківських прав. Також суд зазначає, що за змістом ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину; у разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Тож, з позбавленням відповідача батьківських прав втрачаються особисті немайнові права щодо дитини та відповідач звільняється від обов`язків щодо її виховання, проте за ним зберігається обов`язок щодо утримання дитини. Відповідно до ст.27 вищенаведеної Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки відсутні докази того, що відповідач працює, має незадовільний стан здоров`я або незадовільне матеріальне становище, або має на утриманні інших осіб, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, позовні вимоги він визнав в повному обсязі, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на дитину в заявленому позивачем розмірі, а саме, в розмірі 1/3 частини сукупного доходу відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 13.09.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , зобов`язавши одночасно позивача на виконання вимог ст.166 СК України відкрити рахунок на ім`я дитини в АТ «Ощадбанк». В силу ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини; той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини; неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування (ст.186 СК України). Рішення суду у справах про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць (ч.1 ст.430 ЦПК України). Щодо вимоги позивача про передання йому дитини для подальшого її влаштування суд зазначає таке. Відповідно до ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим; якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Отже, малолітній [PERSON] , [INFO] , в силу ст. 167 СК України має бути переданий на опікування органу опіки та піклування. Дитина, яка була передана, в тому числі, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього (ч.6 ст.167 СК України). Згідно з п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України у резолютивній частині рішення має бути зазначено про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, враховуючи вимоги якої, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 908 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 164-167, 180, 182, 191 СК України,

Outcome: approved