Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Представник позивача адвокат Черевко С.А. у жовтні 2021 року звернувся до суду з указаним позовом в інтересах [PERSON], який мотивує тим, що сторони зареєстровали шлюб 03.06.2011 року, від якого мають спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя [PERSON] та [PERSON] не склалося, через різні погляди на життя та сімейні відносини наслідком чого стало припинення шлюбних відносин між подружжям та розірвання шлюбу. На початку 2020 року відповідачка повідомила позивача про своє бажання припинити шлюбні відносини, а 05.03.2020 року відповідачка залишила спільне з позивачем та дітьми місце проживання, а синів залишила проживати з батьком за адресою: [ADDRESS]. Рішенням суду від 23.07.2020 року шлюб між подружжям був розірваний. Відповідачка після залишення місця проживання чоловіка та дітей та на час вирішення питання розірвання шлюбу проживала у м.Тростянці. Відповідачка проявляє значну пасивність у вихованні дітей, рідко з ними спілкується, матеріальної участі у забезпеченні дітей не бере. Діти більш прихильні до батька, мають з ним тісний психологічний зв'язок, він займається їх вихованням та утриманням, бере активну участь у їхньому житті. У дітей сформувались сталі соціальні зв'язки у м.Суми. Стан здоров'я [PERSON] та [PERSON] не мають будь-яких особливостей, які можуть впливати на визначення місця проживання дітей. Якнайкращим інтересам дітей на думку позивача буде відповідати визначення місця проживання дітей саме з ним, оскільки ним створені всі умови повноцінного виховання та гармонійного розвитку. Будинок [ADDRESS] належить батькам позивача, він обладнаний всім необхідним для комфортного проживання дітей, які мають окремі кімнати для навчання та відпочинку, окремі спільні місця, окремі кімнати для ігор, спорту, забезпечені всім необхідним одягом та харчуванням. Дозволу на реєстрацію синів за місцем їх фактичного проживання відповідачка не надає, сини залишаються зареєстрованими у квартирі по [ADDRESS], яка надежить [PERSON]. [PERSON] має постійні доходи, роботу та достатнє матеріальне становище для утримання дітей. Незважаючи на указані обставини відповідачка виражає незгоду з тим, щоб діти залишились проживати з батьком. У позасудовому порядку вирішити спір щодо місця проживання дітей [PERSON] відмовляється, кореспонденцію не приймає. На прохання позивача надати та нотаріально оформлений дозвіл на виїзд дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення відповідачка відмовила, листи, які їй надсилались приватним нотаріусом [PERSON] не отримала. Також відповідачка не отримала лист-запрошення для явки до експертної установи з метою участі у проведенні судової психологічної експертизи. В ході експертного психологічного дослідження проведеного експертом Бабич С.Л. старший син сторін справи [PERSON], який за рівнем розвитку вже може висловити свою думку, висловив бажання проживати з батьком та молодшим братом [PERSON]. Посилаючись на указані обставини, ураховуючи особисту прихильність дітей до батька, ставлення позивача до дітей та своїх батьківських обовязків, представник позивача адвокат Черевко С.А. просить судвизначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з їх батьком [PERSON], [INFO] за адресою місця проживання [PERSON]: [ADDRESS]. Стислий виклад заперечень відповідача Відповідачка у судове засідання повторно не з'явилася, повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду, у тому числі шляхом розміщення публікації про її виклик до суду на веб-порталі судової влади. Від відповідачки не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду остання не повідомила. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Стислий виклад позиції третіх осіб Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради письмових пояснень не надіслала, надала висновок по суті спору відповідно до вимог статті 19 Сімейного кодексу України. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою суду від 19.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19.11.2021 року відкладено підготовче судове засідання та зобов'язано Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради як орган опіки та піклування надати до суду письмовий висновок з питання визначення місця проживання малолітніх дітей сторін. Ухвалою суду від 10.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Протокольною ухвалою суду від 28.01.2022 у зв'язку з неявкою відповідачки судовий розгляд відкладено. Протокольною ухвалою суду від 17.02.2022 року у зв'язку з повторною неявкою відповідачки зі згоди позивача ухвалено рішення про заочний розгляд справи Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що сторони з 03.06.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 23.07.2020 року, що набрало законної сили 25.05.2020 року був розірваний (а.с.26, 29-30 том 1). У шлюбі [PERSON] та [PERSON] народились сини - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 27, 28 том 1). Позивач разом з дітьми зареєстровані за адресою: [ADDRESS] у квартирі, яка належить позивачу на підставі договору-дарування квартири від 22.07.2021 року (а.с.34, 35-36, 37-43 том 1). Фактично позивач з дітьми проживає за адресою: [ADDRESS]. Умови проживання дітей з позивачем за указаною адресою неодноразово обстежувались представниками Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, які відповідно до складеного Акту визнані належними для комфортного проживання дітей (а.с.31 том 1). Відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.95 том 2). Місце фактичного проживання [PERSON] та наявність умов для проживання з нею дітей судом не установлено. Позивач [PERSON] працює директором ТОВ «АВІС-Україна» з 03.03.2017 року, отримує стабільний дохід, за місцем роботи, проживання характеризується позитивно (а.с.44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51 том 1). Син сторін [PERSON] навчається у 3-Р класі Сумської спеціалізованої школи І ступеня №30 «Унікум» Сумської міської ради, характеризується як дисциплінований, відповідальний учень, з другого класу вихованням сина більше цікавиться батько [PERSON], мати [PERSON] під час навчання сина в 2 класі рідко з'являлася у школі, батьківські збори не відвідувала (а.с.52, 53-59 том 1). [PERSON] з березня 2020 року відвідує Сумський дошкільний заклад (Центр розвитку дитини) № 28 «Ювілейний» Сумської міської ради, дитину приводять та забирають дідусь, бабуся, тато (а.с.56 том 1). У серпні 2020 року у зв'язку з погіршенням відносин між подружжям та помітним тривожним та пригніченим настроєм дітей за зверненням позивача практичним психологом [PERSON] було проведено обстеження психоемоційного стану [PERSON] та [PERSON]. За змістом висновку психолога у родині, в якій проживають діти, створені всі умови для їх повноцінного виховання та підтримки стану здоров'я дітей завдяки зусиллям батька та бабусі з дідусем. Емоційний зв'язок дітей з батьком очевидний, він усвідомлює свою відповідальність за дітей та бере активну участь в їхньому житті (а.с.57-59 том 1). Відповідно до амбулаторних карт [PERSON] та [PERSON] їх стан здоров'я задовільний, останні проходять регулярне медичне обстеження (а.с.60-205 том 1). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права При вирішенні спору суд керується положеннями Конституції України, Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими нормативно-правовими актами. Згідно з частинами другою, восьмою, дев'ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов'язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Повертаючись до обставин цієї справи слід зазначити, що аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини, правових висновків Верховного Суду щодо застосування указаних норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - і якщо це не порушуватиме права та інтереси дитини - підлягають врахуванню інтереси батьків. У Конвенції про права дитини, яка є частиною національного законодавства, реалізовано примат інтересів дитини понад усім. За висновком Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 20.12.2021 № 2805/271-26, який наданий на запит суду указаний орган вважає за можливе визначити, ураховуючи думку [PERSON], який досяг 10 років, місцем проживання дітей сторін з батьком (а.с.114-115 том 2). Досліджені судом докази та установлені на їх підставі обставини, які відповідно до вимог статті 12, 13, 81 ЦПК України не були спростовані відповідачкою, на переконання суду свідчать про обґрунтованість висновку органу опіки та піклування від 20.12.2021 № 2805/271-26та відповідність його якнайкращим інтересам сина сторін [PERSON], виходячи з таких мотивів. Так, відповідно до вимог статті 161 Сімейного кодексу України суд бере до уваги ставлення сторін у справі до виконання своїх батьківських обов'язків. Дослідженими судом письмовими доказами, показаннями допитаних свідків [PERSON], [PERSON], а також висновком судової психологічної експертизи від 15.03.2021 № 809 проведеної судовим експертом Сумського відділення ННЦ «Інститут судових експертиз ім.Засл. проф.М.С,Бокаріуса» Бабич С.Л. (а.с.14-51 том 2) підтверджується пасивність матері [PERSON] у питаннях виховання та розвитку синів, на що також вказує її неявка для участі в експертизі для визначення її індивідуально-психологічних особливостей, стилю виховної поведінки, ступені її чутливості до потреб дитини, здатність задовольнити їх потреби тощо. У результаті експертного психологічного дослідження позивача [PERSON] у останнього діагностовано усталено рівнозначну позицію по відношенню до дітей, виявлена безумовна любов та прийняття дітей, усвідомлене розуміння батьківства як найвищої соціальної цінності. За результати дослідження наданих вихідних даних та безпосереднього психологічного обстеження позивача та [PERSON], який в силу віку вже може бути об'єктом такого дослідження, експерт Бабич С.Л. дійшла висновку, що позивач [PERSON] створює в умовах порушених з відповідачкою сімейних відносин оптимальні можливості для подальшого гармонійного психічного розвитку дітей в умовах психологічного комфорту. [PERSON] має високу мотивацію активної батьківської позиції та показує здатність задовольнити потреби дітей, культивує атмосферу доброзичливості, безпеки, підтримки та любові, застосовує авторитетний стиль виховання (гармонійне поєднання турботи, підтримки, керування та контролю), що забезпечує умови всебічного та гармонійного розвитку дітей в умовах повноцінного режиму та системної організації життя у звичному та комфортному соціальному середовищі. Отже, виходячи з викладеного, установлення пасивності поведінки відповідачки у всіх питаннях, які стосуються життя дітей, ураховуючи ставлення позивача до своїх батьківських обов'язків, його позитивні особисті якості, особисту прихильність дітей до батька, наявність між ними сильного емоційного зв'язку, створення позивачем спокійного та стійкого середовища для проживання синів, ураховуючи сталі соціальні зв'язки, які сформувались у дітей за місцем їх проживання з батьком, суд дійшов висновку про те, що визначення місця проживання [PERSON] та [PERSON] з позивачем відповідатиме їх найкращим інтересам. Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та головне обов'язок піклуватись про здоров'я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. За таких обставин, вимоги представника позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У вимогах позовної заяви зазначено про визначення місце проживання дітей сторін з батьком за адресою: [ADDRESS]. У цьому контексті суд вважає необхідним зауважити про таке. Згідно із частиною 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Проте при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої дитини за Сімейним кодексом України та ЦК України поняття місця проживання має інший зміст. Це - не конкретна адреса і не конкретний населений пункт із вказівкою на будинок, а саме особа, з якою має проживати дитина. Відповідно до статті 161 Сімейного кодексу України це може бути один із батьків, баба, дід або інші родичі дитини, а також орган опіки та піклування. На переконання суду визначення місця проживання дитини за конкретною адресою суперечитиме статті 33 Конституції України та статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за якими кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання на її території. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Позивачем при зверненні з цим позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. Відповідно до статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 908,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved