Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

18.11.2021 позивач ФОП\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь ФОП\~ [PERSON] матеріальну шкоду за договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність в сумі 70\~846,00\~грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.07.2020 [PERSON] був прийнятий на посаду менеджера (управителя) в оптовій торгівлі ФОП\~ [PERSON] на підставі трудового договору. 01.07.2020 з [PERSON] укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 23.09.2020 ФОП\~ [PERSON] як власник виявив недостачу ввірених [PERSON] товарно?матеріальних цінностей на суму 70\~846,00\~грн. У той же день [PERSON] написав розписку, якою визнав свою вину у недостачі товарно?матеріальних цінностей та зобов`язався віддати грошові кошти в сумі 70\~846,00\~грн до 01.12.2020. 01.09.2020 [PERSON] був звільнений з займаної посади у ФОП\~ [PERSON] . Посилаючись на ст.ст.\~130, 134, 135?1 КЗпП України, враховуючи наявність письмового договору про повну матеріальну відповідальність, ФОП\~ [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] повну шкоду, заподіяну недостачею товарно?матеріальних цінностей у повному розмірі. 22.11.2021 ухвалою Червонозаводського районного суду м.\~Харкова відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Відповідач своїм правом надання відзиву не скористався, відзиву на позовну заяву не надав. 15.02.2022 протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Папай\~С.\~О. про долучення до матеріалів справи копію рішення Червонозаводського районного суду м.\~Харкова від 08.09.2021 по справі №\~646/2804/21. У судовому засіданні позивач ФОП\~ [PERSON] та його представник адвокат Лисенко\~В.\~І. позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача наголошував, що позовні вимоги у даній справі ґрунтуються на положеннях КЗпП України і є відмінними від цивільної справи №\~646/2804/21. Представник відповідача адвоката Папай\~С.\~О. проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач ФОП\~ [PERSON] вже звертався з позовом про стягнення вказаної суми з [PERSON] , зазначаючи, що між сторонами існували правовідносини позики, і рішенням суду у справі №\~646/2804/21 у задоволенні його позовних вимог було відмовлено. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 01.07.2020 згідно з наказом (розпорядженням) ФОП\~ [PERSON] №\~300620/1 від 30.06.2020 про прийняття на роботу [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду менеджера (управителя) в оптовій торгівлі ФОП\~ [PERSON] 01.07.2020 між ФОП\~ [PERSON] та [PERSON] укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідно до ст.ст.\~130, 134, 135?1 КЗпП України. Пунктом 1 вказаного договору передбачено, що матеріально відповідальна особа, виконуючи роботу, безпосередньо пов`язану з прийманням, здачею та зберіганням матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності ввірених їй власником ТЦМ грошових коштів, отриманих від реалізації ТМЦ та у зв`язку з викладеним зобов`язується, у тому числі, у випадку порчі, недостачі чи знищення матеріальних цінностей з вини матеріально-відповідальної особи, відшкодувати власнику ТВЦ матеріальний збиток. 01.09.2020 згідно з наказом (розпорядженням) ФОП\~ [PERSON] №\~О10920 [PERSON] був звільнений з посади менеджера (управителя) в оптовій торгівлі ФОП\~ [PERSON] на підставі п.\~1 ст.\~36 КЗпП України за угодою сторін. 23.09.2020 [PERSON] склав розписку, згідно з якою зобов`язався віддати суму коштів у розмірі 70\~846,00\~грн строком до 01.12.2020 без зазначення даних кредитора. Відповідно до копії рішення Червонозаводського районного суду м.\~Харкова від 08.09.2021 по справі №\~646/2804/21 у задоволенні позову ФОП\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 70\~846,00\~грн відмовлено. В обґрунтування позову у зазначеній справі позивач [PERSON] посилався на те, що між сторонами склалися правовідносини позики. Рішення суду мотивовано тим, що розписка від 23.09.2020 не відповідає встановленим чинним законодавствам вимогам до боргового документу та взагалі не містить інформації про позичальника. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до такого висновку. Працівники несуть\~матеріальну відповідальність\~за шкоду,\~заподіяну підприємству,\~установі,\~організації внаслідок\~порушення покладених\~на них\~трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством (ч.\~1,\~2 ст.\~130 КЗпП України). Відповідно до\~законодавства працівники\~несуть матеріальну\~відповідальність у\~повному розмірі\~шкоди,\~заподіяної з\~їх вини\~підприємству,\~установі,\~організації,\~у випадках,\~коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.\~135?1 цього Кодексу укладений письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (п.\~1 ч.\~1 ст.\~134 КЗпП України). Розмір заподіяної\~підприємству,\~установі,\~організації шкоди\~визначається за\~фактичними втратами,\~на підставі\~даних бухгалтерського\~обліку,\~виходячи з\~балансової вартості\~(собівартості)\~матеріальних цінностей\~за вирахуванням\~зносу згідно\~з установленими\~нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди (ч.\~1, 2 ст.\~135?3 КЗпП України). Відповідно до п.\~7 Розділу І Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 №\~879, проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, у разі зміни матеріально відповідальних осіб. Матеріально відповідальні особи дають в інвентаризаційному описі розписки про те, що до початку інвентаризації всі прибуткові та видаткові документи на активи здані в бухгалтерію, що всі цінності, які надійшли під їх відповідальність, оприбутковані, а ті, що вибули, списані (п.\~6 Розділу ІІ Положення №\~879). Згідно з роз`ясненнями Мінсоцполітики у листі від 24.07.2013 №\~8117/0/14-13/06 у день звільнення (в день приймання?передачі справ) матеріально відповідальна особа зобов`язана передати матеріальні цінності, за які вона несе відповідальність. При цьому складаються акти приймання?передачі матеріальних цінностей. Суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений (ч.\~1 ст.\~137 КЗпП України). Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу (ст.\~138 КЗпП України). Відповідно до абз.\~2 п.\~3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №\~14 від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» у кожному випадку суд зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. З матеріалів справи суд встановив, що сторони у справі перебували у трудових відносинах у період з 01.07.2020 до 01.09.2020, коли [PERSON] був звільнений з посади менеджера в оптовій торгівлі ФОП\~ [PERSON] . Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі або прямого умислу або необережності (халатність, недбалість); дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню; між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв`язок. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст.\~138 КЗпП України). Відповідно до вимог ст.ст.\~76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як стверджує позивач, 23.09.2020, тобто після звільнення [PERSON] , позивач виявив недостачу ввірених відповідачу товарно?матеріальних цінностей, на підтвердження чого посилається на розписку від 23.09.2020. Дослідивши зазначену розписку від 23.09.2020, суд встановив, що з неї неможливо встановити дійсну правову природу правовідносин між ФОП\~ [PERSON] та [PERSON] . Вказана розписка взагалі не містить жодної інформації про особу кредитора, підстави і обставини її складання та мету передачі грошових коштів. Більш того, вона була складена 23.09.2020, тобто вже після того як трудові відносини між ФОП\~ [PERSON] та відповідачем припинилися. Крім того, передбачений чинним законодавством, зокрема Положенням №\~879, порядок виявлення та фіксації факту нестачі матеріально?товарних цінностей, ввірений матеріально відповідальному працівнику, взагалі не передбачає такої форми фіксації нестачі як видання працівником розписки. Жодних інших доказів на підтвердження стверджуваної позивачем нестачі ввірених відповідачу товарно?матеріальних цінностей ФОП\~ [PERSON] до суду не надано. Отже, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що звертаючись до суду із зазначеним позовом ФОП\~ [PERSON] не подано жодних доказів в обґрунтування того, якими неправомірними діями (бездіяльністю) відповідач спричинив шкоду, у чому полягає його вина і чи входило до його посадових обов`язків облік, зберігання отриманого під звіт майна, який причинно-наслідковий зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю відповідачів і шкодою, яка настала. Позивач взагалі не надав жодних доказів на підтвердження факту вручення [PERSON] певних товарно?матеріальних цінностей на відповідну суму, як і факту виявлення їх недостачі та обставин такого виявлення, що має бути оформлено у відповідності до приписів законодавства. У зв`язку з зазначеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову ФОП\~ [PERSON] у зв`язку з його недоведеністю. Додатково суд також зауважує, що позивач допустився суперечливої поведінки в цьому процесі, коли стверджував, що спірна розписка від 23.09.2020 була видана [PERSON] на підтвердження своєї вини у нестачі товарно?матеріальних цінностей, та в рамках судової справи №\~646/2804/21, де позивач стверджував, що спірна розписка від 23.09.2020 є доказом існування між сторонами правовідносин позики. Європейський суд з прав людини визначив (справа «Холіч проти України»), що «естопель означає категоричне заперечення такої поведінки сторони в процесі, якою вона перекреслює те, що попередньо було нею визнано в цьому або іншому судовому процесі». Тим самим сутність процесуального естопелю (venire contra factum proprium) полягає в законодавчій забороні на відмову від ухваленої раніше та сформульованої уповноваженою особою позиції офіційно з будь-якого питання. По суті, йдеться про заборону непослідовної поведінки в процесі. Тобто, така поведінка позивача, є свідченням суперечливої поведінки сторони, яка не відповідає встановленим ст.\~3 ЦК України та ч.\~1 ст.\~44 ЦПК України принципам розумності та добросовісності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed