Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард» (далі - АТ «Банк Форвард») про визнання виконавчого напису № 149, вчиненого 29 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною (далі - виконавчий напис № 149) таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовується тим, що з березня 2021 року її пенсійний рахунок було заблоковано, однак будь-якого попередження про це чи інформації про особу, які їх заблокувала, [PERSON] не було відомо. Із автоматизованої системи виконавчих проваджень позивач дізналася, що у приватного виконавця Павелків Т.Л. перебуває на виконанні виконавче провадження про стягнення із [PERSON] в користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором від 3 червня 2013 року № 106810111 підставі виконавчого напису № 149. Зазначає, що будь-яких повідовлень про грошову вимогу відповідач їй не направляв, а оспорюваний виконавчий напис виданий з порушенням, оскільки на час його вчинення не передбачено можливості вчинення написів для стягнення заборгованості за кредитним договором у безспірному порядку. Документи, що підтверджують безспірність заборгованості за договором відсутні і виконавчий напис № 149 вчинений не на підставі нотаріально посвідченого кредитного договору, тому [PERSON] й звернулася до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача АТ «Банк Форвард», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Волинської області Буждиганчук Є.Ю. та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л., будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причин неявки не повідомляли. Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Згідно із копією виконавчого напису від 29 січня 2021 року № 149, вчиненого на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором від 3 червня 2013 року № 106810111, укладеним між [PERSON] і ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», за період з 4 травня 2020 року по 3 червня 2020 року та плати за вчинення виконавчого напису в загальному розмірі 47301,22 грн. Копіями постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. від 19 лютого 2021 року про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні під № 64588728 підтверджено, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. від 29 січня 2021 року № 149 про стягнення з [PERSON] в користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 47301,22 грн. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом ч. 1 ст. 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З системного аналізу вказаних норм слідує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК, статей 50, 87, 88 Закону захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону в такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений позивачем [PERSON] виконавчий напис вчинений нотаріусом 29 січня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався нотаріально посвідчених договорів. У поданому до суду позові [PERSON] не визнала заборгованість вказану у виконавчому написі та вказувала про відсутність укладеного нотаріально посвідченого кредитного договору із ПАТ «Банк Русский Стандарт». До суду від відповідача не надходило заперечень щодо вказаних доводів позивача про неукладення позивачем із ПАТ «Банк Русский Стандарт» нотаріально посвідченого кредитного договору. Крім цього, з наданих суду документів неможливо встановити чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мала безспірну заборгованість перед стягувачем. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання спірного виконавчого напису № 149 таким, що не підлягає виконанню. Таке рішення узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 вересня 2021 року у справа № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Відповідно до ст. 141 ЦПК із відповідача мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 908 грн. Також на відповідача слід покласти сплату судового збору за подання позивачем заяви про забезпечення позову в розмірі 496,20 грн.

Outcome: approved