Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною посилаючись на те, що сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . З 2019 року відповідач з донькою переїхала мешкати до м. Лисичанськ, Луганської області. З цього часу позивач спочатку стала обмежувати, а потім перешкоджати позивачу приймати участь у вихованні доньки, побаченню та спільному проведенню дозвілля. Такими діями відповідач порушує права не тільки позивача , а й малолітньої дитини. Просив усунути йому перешкоди, встановити графік спілкування з донькою: кожні другі та четверті вихідні дні кожного місяця (субота, неділя) позивач має право зустрічатися із дитиною без присутності та супроводу матері [PERSON] і будь-яких третіх осіб зі сторони матері, із правом забирати дитину на ночівлю за місцем свого фактичного проживання у м. Полтаві; позивач має право зустрічатися з донькою та проводити з нею час, у строк не менше 1/2 частини канікулярного періоду (осіннього, зимового, весняного, літнього) на його початку, без присутності та супроводу матері і будь-яких третіх осіб зі сторони матері, із правом забирати дитину на ночівлю за місцем свого фактичного проживання та за межі Полтавської області; у кожен день народження дитини, а саме 12 квітня позивач має право проводити його спільно разом з дитиною або якщо ця дата припадає на будній день, то у перший за кожною датою вихідний день; у інші святкові дні, а саме Новий Рік; Великдень; 1 травня - День праці; l червня- Міжнародний день захисту дітей; 24 серпня - День Незалежності України; 14 жовтня -Дня захисника України, позивач має право зустрічатися з дитиною та спільно проводити із нею час із можливістю забирати доньку на ночівлю, за місцем свого фактичного проживання, без присутності та супроводу матері - [PERSON] і будь-яких третіх осіб зі сторони матері; з метою оздоровлення дитини щороку в канікулярний період спільно відпочивати з [PERSON] , [INFO] на території України, з урахуванням стану здоров`я дитини, без присутності та перешкод з боку матері [PERSON] і будь-яких третіх осіб зі сторони матері; у разі хвороби дитини дотримуватись у часі спілкування рекомендаціям лікаря; тимчасовий виїзд дитини за межі України може здійснюватися виключно за нотаріально посвідченою письмовою згодою одного з батьків, в залежності від того з ким здійснює виїзд дитини, яку батьки надсилають за 5 (п`ять) календарних днів до виїзду на адресу один одного. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06 жовтня 2021 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 26.10.2021 року залучено як третю особу службу у справах дітей Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району. Ухвалою суду від 07 грудня 2021 року закрито підготовче провадження. Судове засідання проведено в режимі відео конференції. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, обставини, що викладені в відповіді на відзив. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що враховуючи вік дитини, віддаленість місця проживання позивача від її місця мешкання вона заперечує виїзд дитини без її супроводу за межі м. Лисичанськ. Надала суду відзив, який підтримала в судовому засіданні. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок органу оіпки та піклування Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є сторони по справі. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] проживає в м. Полтава, відповідач [PERSON] разом з малолітньою донькою - у м. Лисичанськ, Луганської області. Згідно судового наказу Київського районного суду м. Полтави від 12.06.2019 року з позивача на користь відповідача на утримання [PERSON] стягуються аліменти в розмірі ј частини заробітку. Заборгованість по аліментам відсутня. Підставою звернення до суду стало те, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі батька у вихованні доньки, позивач не має можливості спілкуватися з донькою та приймати участь у її вихованні. Згідно ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дані положення законодавства повністю знайшли відображення і з Положеннями Конвенції ООН " Про права дитини" від 20 листопада 1989 року. При вирішенні спору щодо забезпечення реалізації права доступу до дитини, участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини, з урахування конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. Рішеннями в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ,у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року, Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, а самеспорів щодо забезпечення реалізації права доступу до дитини, що має на меті визначення порядку спілкування з дитиною одного з батьків, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (стаття 19 СК України). Згідно висновку органу опіки та піклування Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , 2018 року народження, місце та час їх спілкування визначено за доцільне визначити наступний порядок до досягнення дитиною шестирічного наступним чином: -перша та третя субота кожного місяця, друга та четверта неділя кожного місяця з 10:00 до 14:00 години без присутності матері за місцем проживання дитини з можливістю відвідування культурно-масових,спортивних та розважальних заходів з урахуванням епідеміологічної ситуації в Луганській області; -святкові дні та дні народження доньки батько зустрічається з дитиною та спільно проводить з нею час кожного непарного року без присутності матері за місцем проживанням дитини без порушення її режиму дня та відпочинку; -спільний відпочинок влітку з дитиною, батьки вирішують самостійно між собою, враховуючи рівність їх прав та обов`язків, а також виходячи з найкращих інтересів дитини; -тимчасовий виїзд дитини за межі України з одним із батьків з метою її оздоровлення та відпочинку може здійснюватися за попередньою домовленістю між батьками; -у разі хвороби дитини, якщо це припадає на день зустрічі, зустріч підлягає перенесенню на іншу, погоджену між батьками дату, враховуючи інтереси дитини, стан її здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до віку дитини; -необмежене спілкування з дитиною особисто засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням режиму дня дитини; Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. На підставі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. За змістом ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і принаймні в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. У матеріалах справи відсутні дані щодо негативного впливу батька - позивача по справі, на розвиток дитини. З матеріалів справи вбачається наявність непорозуміння сторін щодо участі у вихованні дитини, у деяких питаннях мають місце конфліктні ситуації. Разом з тим, національні і європейські норми права визначають право дитини, яка розлучається з одним із батьків, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти. Суд бере до уваги, що постійним місцем проживання дитини [PERSON] є м. Лисичанськ, Луганської області, дитина прижилася у своєму середовищі, відвідує дошкільний навчальний заклад. Також суд приймає до уваги, що станом на день розгляду справи [PERSON] виповнилось три роки, що свідчить про досягнення нею певного ступеня розвитку, який дозволяє їй перебувати визначений час окремо від матері за умови належного догляду зі сторони батька. Можливість перебування дитини без присутності матері протягом тривалого часу за місцем проживання позивача є передчасним. Що стосується надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України, то чинним законодавством передбачений порядок тимчасового виїзду дитини за межі України з безумовним дотриманням встановлених вимог. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХП та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (далі - Правила). Відповідно до пункту 3 вказаних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. Згідно ч.2 cт.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином , вирішення питання щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон урегульовано діючим законодавством і встановлення у рішенні суду зазначеного порядку є недоцільним. До того ж, на даний час позовної вимоги, яка є конкретизована щодо часу виїзду, країни та мети поїздки позивачем не заявлено. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не може у повній мірі погодитись з висновком органу опіки та піклування Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , 2018 року народження, який має рекомендаційний характер, оскільки встановлення способу участі батька, який проживає у м. Полтаві , у спілкуванні з дочкою , яка проживає в м. Лисичанськ, Луганської області, кожного тижня у вихідний день, враховуючи відстань у 500 км між містами заздалегідь є неспроможним із врахуванням місця проживання позивача та малоолітної дитини. Щотижневий приїзд позивача буде, у тому числі й надмірним фінансовим навантаженням для позивача, враховуючи час та вартість таких поїздок щотижня. Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, суд враховує принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, а також інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини та її розпорядок дня, активне та стабільне бажання батька на участь у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою, відсутність обставин, які б могли бути підставою для обмеження права батька на спілкування з дитиною, необхідність її спілкування як з батьком, так і з матір`ю, які не можуть самостійно визначити порядок участі у вихованні доньки, розпорядок дня дитини, суд дійшов висновку про можливість визначення порядку періодичних побачень батька з дитиною без присутності матері, а саме зустрічей кожної першої та третьої суботи, неділі місяця з 10 години до 18 години в загальнодоступних громадських місцях (місцях дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртках, скверах, парках тощо), без присутності матері, з урахуванням погодних умов, режиму дня, стану здоров`я та бажання дитини. Що стосується проведення часу позивача з донькою протягом Ѕ частини канікулярного періоду протягом року з виїздом за межі м. Лисичанськ Луганської області , без присутності матері ,то враховуючи вік дитини, дана позовна вимога є передчасною. Крім того, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Проведення днів народження [PERSON] та інших свят лише з батьком, буде порушувати у свою чергу права матері дитини, а тому суд дійшов ло висновку щодо можливості позивача відвідування дитини в день народження, період свят за місцем проживання дитини, за попередньою домовленістю між батьками, за бажанням дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial