Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернулася до суду з заявою, у якій просила: - встановити факт про те, що заявник, [INFO] , є дочкою [PERSON] , 1937 р.н., який помер [INFO] ; - встановити факт спільного постійного проживання заявника разом із спадкодавцем її батьком [PERSON] , 1937 р.н., по [ADDRESS] , в період з березня 2002 та на час відкриття спадщини [INFO] . Заявник обґрунтовує свою заяву наступними обставинами. [INFO] помер батько заявника [PERSON] , який до дня своєї смерті проживав в с. Пісочин, Липовецього р-ну, Вінницької обл. Після його смерті, залишилось спадкове майно, що складається із права власності на земельну ділянку площею 2,5476 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Іваньківської сільської ради, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №197350 зареєстрованого за №55 від 30.09.2004, який за життя мого батька було виготовлено та ним не отримано. Після смерті батька заявник спадщину прийняла згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Інші спадкоємці відсутні. В даний час виникла необхідність оформити спадщину, яка відкрилась після смерті батька заявника, однак при зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття падщини у зв`язку із тим, що наявні документи не підтверджують родинні відносини із батьком, оскільки в свідоцтві про народження заявника в графі «батько» зазначено його по батькові як - « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть його по батькові зазначено як - " [PERSON] ". Вказані обставини перешкоджають заявнику в даний час звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, перешкодою для звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори стало те, що з березня 2002 року до часу відкриття спадщини [INFO] заявник постійно проживала разом із своїм батьком в його будинку по [ADDRESS] , без реєстрації, де й здійснювала догляд за ним до дня його смерті, оскільки батько внаслідок свого віку та хворобливого стану не міг самостійно пересуватись, та відповідно прийняла спадщину, однак у визначений законом строк не звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, а запис про реєстрацію місця проживання в паспорті не підтверджує акту прийняття спадщини, а тому нотаріус не може нотаріально переоформити спадщину. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 10.12.2021 призначено розгляд справи в порядку окремого провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено заінтересованій особі строк для подання відзиву на заяву. Також, витребувано від Липовецької державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи до майна " [PERSON] " Заінтересованою особою у визначений судом строк відзиву на заяву не подано, однак у своїй заяві від 12.01.2022 представник зазначив, що проти задоволення заяви не заперечує, та просить розглядати справу без участі представника. У судове засідання заявник не з`явилась, однак у своїй заяві просила суд про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримала та просила її задовольнити. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно зі свідоцтвом про народження заявника в графі «батько» зазначено його по батькові як - « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть його по батькові зазначено як - " [PERSON] ". Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу заявник змінила своє прізвище з [PERSON] на " [PERSON] ". Як вбачається з листа відділу Держгеокадастру від 15.11.2021 гр. [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай)на підставі якого виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №197350 зареєстрованого за №55 від 30.09.2004, і який за його життя ним не отримано. Згідно довідки, виданої Липовецькою міською радою від 09.11.2021 зазначено, що [PERSON] 1937 р.н., який помер [INFO] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] . Крім того, згідно з довідкою виданої Липовецькою міською радою від 09.11.2021 з березня 2002 року до часу дня смерті [PERSON] [INFO] заявник постійно проживала разом із своїм батьком в його будинку по [ADDRESS] , без реєстрації, де й здійснювала догляд за ним до дня його смерті й продовжувала проживати у вказаному будинку до березня 2005 року. Суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). В силу вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Як визначено в п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами, а також у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Предметом розгляду даної заяви є встановлення факту родинних відносин та факту постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Отже, з огляду на особливість окремого провадження, в порядку якого розглядається дана справа щодо підтвердження наявності юридичного факту, в даному судовому процесі заявнику необхідно було довести чи дійсно заявник, [INFO] , є дочкою [PERSON] , 1937 р.н., який помер [INFO] , а також чи дійсно заявник спільно постійно проживала разом із спадкодавцем її батьком [PERSON] , 1937 р.н., по [ADDRESS] , в період з березня 2002 та на час відкриття спадщини [INFO] . Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 за №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ. Відповідно до ст.ст. 2 та 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 10 ст. 6 вищезазначеного Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно з положеннями ст. 2 Закону не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суд вважає, що надані заявником докази та наведені доводи й аргументи підтверджують факт за встановленням якого вона звернулася до суду. Встановлення даного факту заявнику необхідно в подальшому для реалізації своїх спадкових прав. Також, визначені ч. 3 ст. 1268 ЦК України обставини, підтверджуються належними та допустимими доказами, які вказують на те, що заявник постійно проживала разом зі своїм батьком, за адресою: [ADDRESS] , в період з березня 2002 та на час відкриття спадщини [INFO] . Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду не надано та в ході судового процесу судом не встановлено. Крім того, представником заінтересованої особи подано через канцелярію суду заяву, в якій не заперечували проти задоволення заявлених вимог, що не буде порушувати прав та інтересів інших осіб. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги про встановлення факту про те, що заявник, [INFO] , є дочкою [PERSON] , 1937 р.н., який помер [INFO] та встановлення факту спільного постійного проживання заявника разом із спадкодавцем її батьком [PERSON] , 1937 р.н., по [ADDRESS] , в період з березня 2002 та на час відкриття спадщини [INFO] , ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved