Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

У червні 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява в якій позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 12940 грн 06 коп. Вимоги обгрунтовані тим, що 07 вересня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. був зроблений виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі № 3745, щодо звернення стягнення з позивача [PERSON] , на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 01 жовтня 2004 року у розмірі 50 702 (п`ятдесят тисяч сімсот дві) грн. 09 коп., за період з 01 жовтня 2004 року по 30 червня 2016 року, двісті сімдесят дві тисячі вісімсот. Про наявність вказаного виконавчого надпису позивачу стало відомо тільки 01 року з постанови Державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25.03.2020 року (ВП № 59176290). 03 серпня 2020 року рішенням Печерського районного суду міста Києва 757/16992/20-ц позовні вимоги [PERSON] , до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволені в повному обсязі. Визнано виконавчий напис, вчинений 07.09.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 3745 таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 09.07.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. АТ КБ «Приватбанк» після отримання копії позову з додатками направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог на тій підставі, що під час примусового виконання виконавчого напису, позивач жодного разу не оскаржив дії, вчиненні державним виконавцем. Кредитний договір , на виконання якого було вчинено виконавчий напис є дійсним, оскільки його недійсність не встановлена будь-яким судом/судовим рішенням. Кошти, що були сплачені Позивачем в рамках виконавчого провадження, були перераховані Банком на погашення заборгованості за даним договором, шо утворилась внаслідок несвоєчасно виконання Позивачем умов договору з огляду невірним є застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України. Представник третьої особи пояснення до суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено судом, 07 вересня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. був зроблений виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі № 3745, щодо звернення стягнення з позивача [PERSON] , на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 01 жовтня 2004 року у розмірі 50 702 (п`ятдесят тисяч сімсот дві) грн. 09 коп., за період з 01 жовтня 2004 року по 30 червня 2016 року, двісті сімдесят дві тисячі вісімсот. Виконавчий напис був пред`явлений до примусового виконання. В межах зазначеного виконавчого провадження постановою від 25.03.2020 року було звернуто стягнення на заробітну плату боржника - [PERSON] Позивач не погодилась із виконавчим написом нотаріуса та звернулась до суду з позовом про визнання його таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2020 року (справа №757/16992/20-ц) визнано виконавчий напис № 3745 від 07.09.2016 приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем. Рішення набрало законної сили. Суду не було надано копії постанови про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Судом встановлено, що виконавчий напис рішенням суду було визнано таким, що не підлягає виконанню. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20 (провадження №61- 88св21), одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. В той же час відповідач зазначав, що її дії були правомірними, оскільки не оскаржувались в судовому порядку. Однак суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача оскільки після визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачу мають бути повернуті всі кошти, які стягнуті на виконання такого виконавчого напису. Тобто, з урахуванням встановлених судом обставин щодо визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відпали правові підстави для набуття стягувачем та приватним виконавцем коштів в загальному розмірі 12 986,66 грн., примусово стягнутих на виконання виконавчого напису, який визнаний таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Зазначена позиція підтверджується зокрема Постановою ВС від 06.03.2019 р. по справі № 910/1531/18. Позивач, звертаючись до суду з позовом просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 12940,06 грн. Враховуючи що суд не може вийти за межі заявлених позивачем вимог, суд вважає за можливе стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] безпідставно отриманні кошти у розмірі 12940,06 грн Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved