Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

20 вересня 2019 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м.Одесі Шевцової Ольги Володимирівни про скасування реєстрації декларації, в якому просить скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція квартири під аптеку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; [ADDRESS] , вчинену Департаментом Державної архітектурно- будівельної інспекції в Одеській області 03.08.2016 року під № ОД 142162161 894. Скасувати рішення державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцової Ольги Володимирівни, індексний № 41169584 від 18.05.2018 р., про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв. м., розташованого в [ADDRESS] , та реєстрацію права власності [PERSON] , індексний номер витягу 124469312 від 18.05.2018 р.,на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв. м., розташованого в [ADDRESS] , та зобов`язати [PERSON] знести самочинно зведену за межами геометричних розмірів фундаментів у плані прибудову до квартири [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 01 червня 2020 року рішення Київського районного суду було залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 14 липня 2021 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 червня 2020 року, справу направлено на новий розгляд. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11 серпня 2021 року зазначена заява передана судді Салтан Л.В. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2021 року, дана цивільна справа була прийнята до розгляду та призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2021 року, було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду. При розгляді справи, представник позивача посилається на те, що 09 квітня 2015 року рішенням Київського районного суду м. Одеси задоволено позов до [PERSON] про зобов`язання знести за власний рахунок самочинно зведену прибудову до квартири [ADDRESS] . 25.05.2015 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист. 26.05.2016 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси визнано неправомірним дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Полякова О. Г. з прийняття постанови від 25.12.2015 р. про закінчення виконавчого провадження № 48177516 з виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 р. про знесення самочинно зведеної прибудови та скасовано зазначену постанову державного виконавця. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2016 р. залишено в силі постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду від 16.01.2018 р. Постановою державного виконавця від 02.02.2018 р. виконавче провадження з примусового виконання рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 р. про знесення самочинно зведеної прибудови відновлено. 29 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа, виданого 25.05.2015 р. Київським районним судом м. Одеси по справі №520/17779/14-ц на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 р., таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2018 року заяву [PERSON] про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Постановою Одеського апеляційного суду від 09.07.2019 р. ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2018 р. залишено без змін. Ухвалою Касаційного цивільного суду Верховного суду 14.08 2019 р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Київського районного суду м. Одеси 29.11.2018 р. та постанову Одеського апеляційного суду від 09.07.2019 р. На даний час рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 р. по справі № 520/17779/14-ц залишається невиконаним, чим порушується право позивачки, передбачене статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі. Заява [PERSON] про визнання виконавчого листа по справі №520/17779/14-н таким, що не підлягає виконанню, обґрунтована тим, що прибудова до квартири не є самочинно збудованою, так як після закінчення виконавчого провадження (25.12.2015) вона була введена в експлуатацію, а квартира набула статусу нежитлового приміщення, загальною площею 74,9 кв.м., яке було відчужено [PERSON] 18.05.2018 р. за договором купівлі-продажу. Таким чином, [PERSON] не є власником квартири, тому його не може бути зобов`язано знести за власний рахунок прибудову до квартири, що знаходиться у власності іншої особи. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 18.05.2018 р., власником нежитлового приміщення, а саме аптеки, за адресою: [ADDRESS] , загальна площа об`єкта - 74.9 кв.м. Підстави виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія та номер 7-445, посвідчений 18.05.2018 р. Шостою Одеською державною нотаріальною конторою. Дані обставини стали підставою для задоволення заяви [PERSON] про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. У своїй постанові від 09.07.2019 р., якою ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2018 р. залишено без змін, Одеський апеляційний суд зазначив, що не може надати належної оцінки оформленню документів з прийняття до експлуатації та внесення змін до реєстраційних даних на нерухомість, оскільки вирішення питань правомірності набуття права власності та законності дій боржника неможливе в межах провадження за заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Водночас Одеський апеляційний суд зазначив, що позивачка має право оскаржити відповідні дії та їх наслідки в самостійному провадженні з метою відновлення статусу, який існував на час ухвалення рішення суду, яке підлягало виконанню. Разом з тим, відновлення лише статусу, який існував на час ухвалення рішення суду, яке підлягало виконанню, не може бути достатнім для відновлення порушених прав, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено відновлення виконавчого провадження у такому випадку. Крім оскарження дій та їх наслідків, що призвели до визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, позивачка змушена повторно заявляти вимоги про знесення самочинно зведеної прибудови. Після набрання рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 p.. справа № 520/17779/14-ц, законної сили, з метою невиконання судового рішення, [PERSON] були вчинені певні дії, що призвели до наступних наслідків. 03 серпня 2016 року Департаментом Державної архітектурно- будівельної інспекції в Одеській області під № ОД 142162161894 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - Реконструкція квартири під аптеку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; [ADDRESS] . На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 41169584, від 18.05.2018 p., державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцовою Ольгою Володимирівною зареєстровано право власності [PERSON] на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності [PERSON] є договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцовою Ольгою Володимирівною 18.05.2018 p., серія та № 7-445. Позивачка вважає, що зазначені реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації та реєстрація права власності [PERSON] , проведені не лише з порушенням встановленими законодавством порядками вчинення відповідних дій, а й з порушенням засад судочинства щодо обов`язковості судових рішень. Зареєстрована 03.08.2016 р. під № ОД 142162161894 декларація про готовність об`єкта до експлуатації - Реконструкція квартири під аптеку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; [ADDRESS] , містить недостовірні данні щодо відсутності змін геометричних розмірів фундаментів у плані, оскілки в результаті проведення реконструкції до квартири зведено прибудову за межами геометричних розмірів фундаментів. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04.07.2013 р., справа № 815/2677/13-а), залишеною в силі постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 р. , скасована реєстрація декларації, виданої [PERSON] про початок виконання будівельних робіт для розміщення аптеки від 14.03.2013 р., № ОД 82130730017, за адресою: [ADDRESS] . Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2014 р., справа № 815/8379/13-а , яка набрала законної сили 03.03.2014 р., скасовано реєстрацію декларації виданої [PERSON] про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція квартири для розміщення аптеки від 15.07.2013 р., № ОД 142131960169, за вказаною адресою. Отже, відповідач - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, повторно вчиняє дію, яка вже скасовувалася у судовому порядку як неправомірна. Державний нотаріус Шевцова О. В. 18.05.2018 р. посвідчує договір купівлі-продажу нежитлового приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, а також реєструє право власності [PERSON] на дану нерухомість. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04.02.2015р., справа № 815/6715/14, яка набрала законної сили 01.04.2015 р., скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан М.О. № 5243523 від 22.08.2013 р. про державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення аптеки, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та скасовано свідоцтво про право власності [PERSON] на нежитлове приміщення аптеки, за вказаною адресою, загальною площею 73,8 кв.м., серія та номер: 8374427, видане 22.08.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан М.О. На момент посвідчення договору купівлі-продажу держаним нотаріусом Шевцовою О. В. , Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містив лише інформацію про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру, загальною площею 43,1 кв. м., за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 38416347 від 02.06.2015 р. Таким чином, державний нотаріус Шевцова О. В. посвідчила договір купівлі- продажу нежитлового приміщення аптеки за відсутністю реєстрації права власності на це майно за покупцем. Представник позивача у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що не вважає їх обґрунтованими. Просила відмовити з задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] та представник Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області у судове засідання не з`явилися, були повідомлені про час та місце розгляду справи. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За результатами перегляду даної справи № 947/22831/19 Верховним Судом, була ухвалена постанова, в якій Верховний Суд порекомендував при новому розгляді суду дослідити зібрані у справі докази та врахувати висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 року у справі № 680/214/16-ц. При розгляді даної справи судом були досліджені зібрані у справі докази та враховані висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 року у справі № 680/214/16-ц. З`ясовано те, що предметом розгляду у справі № 680/214/16-ц є будівництво елінгу здійснене на земельній ділянці, яка не була для цього відведена, без належних дозволів на будівництво та без належно затвердженого проекту, у межах прибережної захисної смуги, на якій заборонене будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних (пункт 63 постанови). В зв`язку з цим, позов був поданий заступником прокурора Хмельницької області (далі також - прокурор) в інтересах держави в особі розпорядника цієї земельної ділянки Хмельницької обласної державної адміністрації (далі - Хмельницька ОДА), як органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та Новоушицької районної державної адміністрації Хмельницької області. (пункт 11.1. постанови). Зазначені органи у спірних правовідносинах здійснюють повноваження власника відповідної земельної. (пункт 42. постанови). У даній справі № 947/22831/19, позовну вимогу про знесення самочинно зведеної прибудови до квартири позивач обґрунтовує, посилаючись на ст. 376 ЦК України. Згідно З ч. 1 та ч. 2 п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року, відповідно до вимог статті 376 ЦК України, право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають лише органи державної влади і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном і знесення прибудови до квартири - це різні способи захисту прав. Позивачка посилається на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 року по справі № 520/17779/14-ц, яке на теперішній час є таким, що не підлягає виконанню. Вищезазначене рішення було прийнято по відношенню до квартири, а даний позов поданий відносно нежитлового приміщення. Таким чином, в обґрунтуванні вищезазначеного рішення були відображені та мали місце обставини і документи, які на теперішній час не є актуальними; це означає, що вони не являються доказами будь-яких обставин стосовно позовних вимог в цій справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги. У ст. 79 ЦПК України зазначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивачка не зазначає, які саме права та інтереси намагається захистити позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами. Стосовно позовної вимоги, щодо скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації під № ОД142162161894, виданої 03.08.2016 року Департаментом ДАБІ в Одеській області. Положеннями частини 5 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що органи державного архітектурно- будівельного контролю здійснюють контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт. За змістом статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. В процесі такого контролю відповідні органи наділені повноваженнями, зокрема, реєструвати або повертати на доопрацювання декларацію про початок будівельних робіт (стаття 36 Закону, в редакції, чинній станом на початок будівництва), реєструвати або повертати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (стаття 39 Закону). Згідно з пунктом 1 Положення про державну архітектурно-будівельну інспекцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року № 294 (далі - Положення), ДАБІ є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Відповідно до пункту 3 цього Положення основними завданнями ДАБІ є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, зокрема, здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування у визначених законодавством випадках. Відповідно до частин 1, 4 та 6 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації (частина 5 статті 39 Закону). Відповідно до частини 9 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підставою, серед іншого, для оформлення права власності на нього. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначається постановою КМ України від 13.04.2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів». Відповідно до пункту 11 зазначеної Постанови датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Отже, зареєструвавши оскаржувану декларацію, органи ДАБІ діяли як суб`єкт владних повноважень та в силу покладених на них законом обов`язків мали перевірити як сам об`єкт нерухомого майна, який вводився в експлуатацію, так і підстави такого введення, а також, відомості зазначені в самій декларації про готовність об`єкта до експлуатації, в зв`язку з чим, позовні вимоги позивача безпідставні та необґрунтовані. Зі змісту положень статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку № 553 вбачається, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватися лише під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт. Тобто, за загальним правилом такі перевірки можливі щодо тих об`єктів, які знаходяться в процесі будівництва. Виключенням із цього загального правила є виявлення факту самочинного будівництва у зв`язку з чим, такі перевірки можуть стосуватися й збудованого об`єкту. Разом з тим, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення. А відтак, не може визнаватись законною перевірка контролюючого органу такого об`єкта та акти, оформлені за результатами державного архітектурно-будівельного контролю. У постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 916/1986/18 зазначено: « ........ оскільки позовні вимоги в частині скасування реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації задоволенню не підлягають в зв`язку з тим, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, і як наслідок, будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються...». Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 757/920/20-ц. Таким чином, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. Сам факт реєстрації такої декларації виключає можливість віднесення спірного об`єкту нерухомого майна до самочинного в силу його узаконення. Договір купівлі-продажу був посвідчений державним нотаріусом 18 травня 2018 року. Предметом купівлі-продажу за даним договором було нежитлове приміщення № 101, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,9 кв.м. На дату укладення та посвідчення даного договору купівлі-продажу, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містив інформацію про реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлове приміщення № 101, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,9 кв.м. Це вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього державним нотаріусом, згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 124459396 від 18 травня 2018 року, тобто в день посвідчення договору. Дана обставина відображається в самому договорі купівлі-продажу. Нежитлове приміщення № 101, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке було предметом договору купівлі-продажу набуло статусу нежитлового приміщення ще 03 серпня 2016 року відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації під № ОД142162161894, виданої Департаментом ДАБІ в Одеській області. Тобто, задовго до укладення та посвідчення договору вищезазначеного купівлі-продажу. Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Позивач не надав суду доказів, що в зв`язку з здійсненням ремонту та змін в квартирі [PERSON] , відповідачем [PERSON] були порушені: 1) права власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку; та 2) санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку. Згідно з ч. 4 п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року, розглядаючи позови стосовно приведення об`єкту до попереднього стану, суди мають встановити, чи можлива перебудова об`єкту. Згідно з ч. 2 п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року, суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може зобов`язати забудовника здійснити перебудову об`єкта нерухомості, коли порушення будівельних норм і правил є 1) істотними, а також, є 2) технічна можливість виконати перебудову. Згідно з ч. 3 п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року, під істотними порушеннями будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Позивачем не доведено, що при реконструкції квартири відповідачем були недодержані архітектурні, санітарні, екологічні, протипожежні та інші вимоги і правила, а також здійснена зміна окремих конструктивних елементів житлового багатоквартирного будинку. Відхилення від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно- технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об`єкта в цілому, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог про перебудову та приведення квартири до попереднього стану шляхом знесення прибудови. Таким чином, сам факт самовільної реконструкції квартири не є підставою для задоволення позовних вимог про зобов`язання привести її у попередній стан, шляхом знесення прибудови. Така правова позиція також зазначена у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 127/23136/17 та у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем. На момент укладення договору купівлі-продажу нотаріусом були перевірені підстави набуття права власності на дане нежитлове приміщення колишнім власником [PERSON] . Серед таких підстав є нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 27.12.2012 року та Декларація про готовність об`єкта до експлуатації під № ОД142162161894, виданої Департаментом ДАБІ в Одеській області 03 серпня 2016 року. Суд вважає, що на цей час час відсутнє самочинне будівництво в силу його узаконення;такої квартири взагалі не існує, оскільки вона змінила свій статус не нежитлове приміщення, власником якого є [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За правилами, передбаченими ст. ст. 319, 328, 386, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. При цьому, основоположні принципи здійснення правоздатності власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки доводи позивачки не знайшли свого підтвердження.

Outcome: dismissed