Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

28.12.2021 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , право власності на Ѕ ідеальну частину квартири [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , Ѕ ідеальну частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову покликається на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09.11.2020 року у справі №442/5731/20 розірвано шлюб між нею та відповідачкою, який був зареєстрований 07.02.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі вони придбали за спільні кошти дві квартири: квартиру [ADDRESS] , яку рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 червня 2021 року в порядку поділу спільного майна подружжя, визначено за сторонами по Ѕ частки вказаної квартири, та квартиру [ADDRESS] . Тому, дана квартира є об`єктом спільної сумісної власності сторін і її частки у власності є рівними. Він запропонував відповідачці добровільно поділити спільне майно, придбане ними за час шлюбу, однак, вона відмовилась від його пропозиції, вважаючи, що придбана на її ім`я спірна квартира належить лише їй, тому змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Представник позивача - адвокат Ломакін В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задоволити. Від стягнення судових витрат на правову допомогу відмовився. Відповідачка позов визнала частково. Вказала, що намагалась вирішити спір добровільно, визнавши за нею право власності на однокімнатну квартиру, а за позивачем на трикімнатну, однак позивач на це не погодився. Встановлено, що Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09.11.2020 року у справі №442/5731/20 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 07.02.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області. Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 18.03.2018, зареєстрованого в реєстрі за №382 покупцем квартири [ADDRESS] , значиться [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №121078948 від 18.04.2018 зареєстровано квартиру [ADDRESS] на праві приватної власності [PERSON] . Частиною 1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). На підставі ст.61 СК України , вищевказане спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі та підлягає розподілу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України , у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст.70 ч.1 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що вимогу щодо поділу спірного майна слід задоволити, та поділити між подружжям спірну квартиру, виходячи з рівності часток, визнавши за кожним право власності на Ѕ частини вищевказаної квартири. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, так як у позов задоволено, з відповідача в користь позивача слід стягнути 4822,50 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved