Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

[PERSON] у вересні 2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Літвінова Ірина Іванівна (далі - приватний нотаріус Літвінова І.І.), приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Волошко Ольга Миколаївна (далі приватний нотаріус Волошко О.М.) про визнання заповіту недійсним. Просить визнати недійсним заповіт від 07 лютого 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Літвіновою І.І. за реєстраційним № 144, складений [PERSON] , 1943 року народження, яка померла [INFO] . Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що вона є дочкою померлої [PERSON] . Стверджує, що заповіт [PERSON] від 07 лютого 2020 року № 144, складений на ім`я [PERSON] , є недійсним, оскільки перед смертю заповідач не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. [PERSON] до моменту складення заповіту і після його складення важко хворіла. Ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 28 жовтня 2020 року на адресу суду надійшов відзив у якому відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження за життя у померлої [PERSON] будь-яких психічних захворювань або захворювань, які б позбавляли її можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року за клопотанням представника позивача витребувано у комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня № 16 Криворізької міської ради», медичного центру «Надія», комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня № 5 Криворізької міської ради», комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради», комунального закладу «Криворізька станція екстреної медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради докази по справі. Ухвалою суду від 18 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 06 липня 2021 року, за клопотанням позивача призначено амбулаторну посмертну судово-психіатричну експертизу. Провадження у справі зупинено до проведення експертизи. Ухвалою суду від 06 грудня 2021 року відновлення провадження у справі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що позивач у справі, рідна донька померлої [PERSON] , вважає, що при складанні заповіту остання була у безпорадному стані. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що при складенні заповіту він не був присутній, однак вважає, що заповіт складений померлою [PERSON] при здоровому глузді. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що він перебував у шлюбі з померлою [PERSON] , але з нею мешкав періодично. Вважає що вона була хворою, оскільки кидалась на нього з криками, вела себе неадекватно, виганяла його з квартири. [PERSON] жила з ними до 17 років, речей у квартиру вона не купувала. У 2014 році після смерті молодшої доньки він переоформив все майно на дружину. У 2018 році погіршився стан здоров`я померлої, вона проходила лікування в кардіологічному та ревматологічному відділеннях у 9-й лікарні, в гастроентерологічному відділенні 16 лікарні. Останній раз він бачив дружину у грудні 2019 року. Сторонньої допомоги вона не потребувала, він допомагав їй у разі необхідності. Третя особа приватний нотаріус Волошко О.М. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. При винесенні рішення поклалась на розсуд суду. Третя особа приватний нотаріус Літвінова І.І. надала до суду письмові пояснення у яких зазначила, що 07 лютого 2020 року за номером по реєстру 144, у приміщенні нотаріальної контори нею було посвідчено заповіт померлої [INFO] [PERSON] , згідно якого вона заповіла все своє майно, яке буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, [PERSON] , [INFO] . Вказує, що ніяких сумнівів щодо дієздатності [PERSON] у неї не виникло. Просила розгляд прави здійснювати за її відсутності. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що працює на посаді листоноші, померлою [PERSON] опікувалась племінниця [PERSON] . Останні три роки померла погано себе почувала, племінниця поклала її до лікарні, але їй ставало дедалі гірше. Останній раз, коли вона їй принесла пенсію, [PERSON] виглядала дуже погано і ледве розписалася. Наступного разу, коли вона прийшла, сусіді сказали, що тітка [PERSON] померла. Потім вона дізналася, що [PERSON] залишила квартиру своїй племінниці. Племінницю вона ніколи не бачила. Останній час [PERSON] почала задихатися, не могла довго стояти, скаржилася на болі в спині, кожного місяця їй ставало гірше. Зазначила, що вона допомагала померлій [PERSON] , а саме сплачувала комунальні послуги, приносила пенсію. Свідок [PERSON] суду показав, що його бабуся [PERSON] була постійно на знеболюючих препартах. Усі свята вони були разом, його мати доглядала бабусю, якій було важко ходити. В 2019 році було складено спадковий договір, про заповіт йому не було відомо, про смерть бабусі він дізнався від діда. Свідок [PERSON] суду пояснив, що всі свята вони проводили з [PERSON] , [PERSON] ніколи не було на цих зустрічах. Його дружина оплачувала комунальні послуги, кожного дня навідували матір. Коли була у неї останній раз, він не пам`ятає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що за проханням відповідача вона допомагала один раз купати тітку [PERSON] у лютому 2020 року. Вона з нею спілкувалася близько години, та їй розповіла, що її дочка [PERSON] з нею не спілкується, відмовляється її доглядати та віддала ключі від квартири, неадекватною [PERSON] їй не здалася. Свідок [PERSON] суду показав, що у лютому 2020 року відповідач попросила відвезти його тітку до лікарні на обстеження. У квітні від забирав її з лікарні, тітка дуже хворіла. Бачив [PERSON] разів чотири, спілкувався з нею, вона погано ходила. Свідок [PERSON] суду показала, що вона працює на посаді завідуючої першим терапевтичним відділенням КНП «Криворізька міська лікарня №5», [PERSON] була доставлено каретою швидкої допомоги та її було госпіталізовано за показаннями. Ліки, які призначалися під час лікування , не впливають на головний мозок, вона була при пам`яті до останнього, порушень психіки не було. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, встановленим наступне. [PERSON] , 1943 року народження, померла [INFO] . (т. 1 а.с. 12) Відповідно до заповіту від 07 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Літвіновою І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 144, [PERSON] заповіла все своє майно, яке буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, [PERSON] , [INFO] . (т. 1 а.с. 14-16, 192) 6 травня 2020 року приватним нотаріусом Волошко О.М. заведено спадкову справу № 65801604, відносно спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] (т. 1 а.с. 13) 07 травня 2020 року до приватного нотаріуса Волошко О.М. із заявою про прийняття спадщини звернувся чоловік [PERSON] померлої [INFO] [PERSON] (т. 1 а.с. 18) 14 травня 2020 року до приватного нотаріуса Волошко О.М. із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка [PERSON] померлої [INFO] [PERSON] (т. 1 а.с. 17) Згідно довідки комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» за № 103, на момент огляду лікарем-психіатром 07.02.2020 [PERSON] , 1943 року народження, даних за наявність психічного розладу не виявлено. (т.1 а.с. 195) Судом встановлено, що спірні відносини виникли у зв`язку із оскарженням заповіту через неспроможність заповідача за станом здоров`я розуміти значення свої дій та керувати ними, а тому до таких правовідносин мають бути застосовані норми ЦК України. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.\~Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Конституційним Судом України у Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать\~Конституції\~і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Загальні вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтями 1247, 1248 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Частина перша статті 1257 ЦК України встановлює, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до висновку судово-психіатричного експерта № 21 від 12.11.2021, [PERSON] момент складання та підписання заповіту 07.02.2020 року на будь-який психічний розлад не страждала. За своїм психічним станом на той час [PERSON] могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. (т.2 а.с. 13-15) Суд, оцінюючи висновок судово-психіатричного експерта № 21 від 12.11.2021 у сукупності з іншими дослідженими доказами, зокрема поясненнями свідків, вважає, що під час укладення заповіту від 07 лютого 2020 року [PERSON] за своїм психічним станом могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, була здатна оцінювати наслідки власних дій, пов`язаних з укладенням заповіту. Ураховуючи вищезазначене, суд встановивши дійсні фактичні обставини у справі, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] у зв`язку із його необґрунтованістю. За частиною 3 статті 3 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Оскільки судове рішення ухвалено не на користь позивача, тому понесені ним судові витрати по справі не підлягають відшкодуванню. Відповідно до ст.ст. 255, 1233, 1234, 1247, 1248, 1257 ЦК України,

Outcome: dismissed