Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно договору купівлі продажу нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі за номером 1204 від 14 червня 2021 року приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області В.В.Смоляною, та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.06.2021 він є власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою : [ADDRESS] , та земельної ділянки, площею 0.2500 га, кадастровий номер 6322083001:00:000:4101. Як йому стало відомо, та підтверджено довідкою, виданою Малоданилівською селищною радою Харківського (Дергачівського) району Харківської області від 04.11.2021 у будинку [ADDRESS] зареєстровані та занесені до господарської книги відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі тривалий час не проживають за місцем реєстрації, що підтверджується заявою свідків, місце їх знаходження не відомо. Реєстрація відповідачів на даний час позбавляє позивача вільно розпоряджатись належним йому майном. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . 08.12.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 06 січня 2022 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 04.02.2022. У судове засідання позивач не з`явився, згідно заяви просить розглядати справу за його відсутності . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином за допомогою оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання та не подали відзив, а позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилається позивач, як на підставі своїх вимог, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 14 червня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Смоляною В.В. та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.06.2021 позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою : [ADDRESS] , на земельній ділянці, площею 0.2500 га, кадастровий номер 6322083001:00:000:4101. Відповідно довідки, виданої Малоданилівською селищною радою Харківського (Дергачівського) району Харківської області від 04.11.2021 у будинку [ADDRESS] зареєстровані та занесені до погосподарської книги відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до заяви свідків [PERSON] , [PERSON] відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 2016 року не проживають у будинку за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що відповідачі у житловому будинку не проживають, участі в обслуговуванні нерухомості та сплаті всіх комунальних платежів не приймають, особистих речей у будинку не мають, кореспонденція та листи на їхнє ім`я по вказаній адресі не надходять, права власності на будинок не мають, однак вони залишаються бути зареєстровані у будинку, що позбавляє позивача можливості здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ч.1 ст. 317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в та в гарантії збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 своєї Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року дав судам роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Встановлено, що відповідачі без поважних причин не проживає за місцем реєстрації понад один рік. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: припинення дії, яка порушує право. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача

Outcome: approved