Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Огорілко Ю.М. звернувся до суду з позовом та вимоги мотивує тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу - [PERSON] ). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . 11.05.2004 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом О.В. Ануфрієвим та зареєстрований в реєстрі за № 3852, відповідно до якого [PERSON] прийняла в дар квартиру за адресою: [ADDRESS] . Проте, з 01.01.2015 [PERSON] не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] , де він зареєстрований, що підтверджується Актом про фактичне не проживання за місцем реєстрації від 21.10.2021. Він не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, в будинку його особисті речі відсутні. Він покинув будинок добровільно, ніяких перешкод у його проживанні за вказаною адресою йому не чинилося. Оскільки [PERSON] залишається зареєстрованим за зазначеною адресою, [PERSON] не може користуватись та розпоряджатись цим об`єктом нерухомості в повному обсязі. Зазначені дії створюють перешкоди у здійсненні прав власника. У зв`язку з цим просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з нього судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся через офіційний сайт Судової влади України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступні обставини. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 9). З договору дарування квартири серії ВВС № 886976, посвідченого приватним нотаріусом Ануфрієвим О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3852, вбачається, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар квартиру номер три в будинку номер один по [ADDRESS] (а.с. 13). Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно підтверджується приватна власність квартири [ADDRESS] , за [PERSON] (а.с. 14). З Акту про фактичне не проживання за місцем реєстрації від 21.10.2021 вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 01.01.2015 (а.с. 15). У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України, - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України, - власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України, - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. У відповідності до положень статті 16 ЦК України,- особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов). У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у випадку, коли особа не проживає у спірному житловому приміщенні, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування. Така позиція висловлена у висновку Верховного Суду у постанові від 29 липня 2020 року у справі №345/1241/19. Положеннями статті 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки [PERSON] є власником квартири, за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад рік без поважних причин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідача по справі таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Outcome: approved