Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Вступ. Спір у цій справі стосується стягнення моральної шкоди за неперерахування передбаченої ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» /далі - Закон №4901-VI/ компенсації, яка виплачується у разі несвоєчасного перерахування Казначейством коштів за рішенням суду. І. Виклад позиції учасників справи. 17.01.2022 року позивач звернулася до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 000 грн, завданої неперерахуванням компенсації за несвоєчасне виконання постанови Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17.01.2012 року. Розмір заявленого розміру моральної шкоди обґрунтований душевними стражданнями, що обумовлені тривалим невиконанням судового рішення та погіршенням стану здоров`я. 1.2 Представник відповідача 1 надіслав відзив на позов, категорично заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав недоведеності завдання позивачеві моральної шкоди. 1.3 Представник відповідача 2 надіслав відзив на позов, категорично заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 2.1 Позивач та представник 1 в судове засідання не з`явились, надіслали клопотання про розгляд справи без їх участі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 3.1 Ухвалою суду від 18.01.2022 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. ІV. Пояснення учасників справи. 4.1 Представник відповідача 2 в судовому засіданні категорично заперечував щодо задоволення позовних вимог з зазначених у відзиві підстав. V. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 5.1 Постановою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17.01.2012 року зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної ради у м. Чернігові ради провести перерахунок та здійснити виплату [PERSON] щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2011 рік відповідно до ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. 5.2 Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17.01.2012 року змінено спосіб виконання вище вказаної постанови суду. 5.3 10.04.2015 року виконавчий лист був переданий до Державної казначейської служби, а 25.09.2017 року позивачеві були перераховані кошти на виконання судового рішення. 5.4 30.11.2017 року Державною казначейською службою прийнято рішення №143 про виплату [PERSON] за порушення строку перерахування коштів при виконанні виконавчого листа у справі №2-а-52/12 компенсації в розмірі 278 грн 71 к. за рахунок коштів, що передбачені за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів. VІ. Оцінка Суду 6.1 Стаття 5 Закону №4901-VI передбачає обов`язок нарахування центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу. Несвоєчасним перерахуванням коштів у розумінні даної статті, є перерахування коштів, що здійснюється в строки понад три місяці з дня надходження до Казначейства необхідних для цього документів та відомостей. Тобто, законодавством чітко визначений обов`язок Казначейства нараховувати і виплачувати стягувачу компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми в разі неперерахування протягом трьох місяців коштів за рішенням суду. 6.2 В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечується, що рішення у справі №2-а-52/12 виконано, а 30.11.2017 року Державною казначейською службою України було прийнято рішення про виплату позивачеві компенсацію в розмірі 278 грн 71 к. за його несвоєчасне виконання. 6.3 В обґрунтування причин несвоєчасної виплати позивачеві нарахованої компенсації Державна казначейська служба України посилається на недостатність коштів, що обумовлює їх виплату лише в порядку черговості. 6.4 Аналізуючи правомірність дій Державної казначейської служби України в частині встановлення порядку черговості виплати, суд звертає увагу на те, що компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу є лише додатковим механізмом гарантування виконання судових рішень, а відтак її виплата не може ставитися в залежність від черговості їх виконанням. Суд також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, який у рішенні від 08 листопада 2015 року у справі «Кечко проти України», зазначив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, і не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Подібні висновки вже були висловлені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 826/9879/16, від 05 вересня 2019 року у справі 814/2914/16 та від 29 січня 2020 року у справі № 826/16655/16 і суд не знаходить підстав для відступу від нього. 6.5 Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 60 000 грн, завданої протиправною бездіяльністю Державної казначейської служби України, суд дійшов до висновку про наступне. 6.6. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 6.7 Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 6.8 Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст.1173,1174 ЦК України. Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України. 6.9 У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи ст.ст.1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Виходячи з вище наведеного суд зазначає, що Державна казначейська служба України є суб`єктом, що відноситься до заподіювача шкоди, а характер правовідносин свідчить про те, що права позивача - фізичної особи порушені протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій. 6.10 Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 6.11 Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 6.12 Позивач в обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди посилається на душевні страждання, руйнуванні життєвих планів та соціальних зв`язків, значному погіршенні стану здоров`я, психічних розладах, приниженні честі та гідності, що обумовлені тривалим невиконанням судового рішення. 6.13 Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 6.14 З долучених до позовної заяви копій медичних виписок неможливо встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю Державної казначейської служби України та розладами здоров`я позивача, в т.ч. і до динаміки її погіршення. Позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, що були понесені ним, та не доведено існування причинно-наслідкового зв`язку з предметом позову. Суд звертає увагу, що рішення Державної казначейської служби України про виплату позивачеві компенсацію за його несвоєчасне виконання судового рішення є лише додатковим механізмом гарантування виконання судового рішення та носить компенсаційний характер. Тобто, позивачем порушено питання про стягнення моральної шкоди за неперерахування компенсації, яка була нарахована Державною казначейською службою України за несвоєчасне перерахування нею коштів за рішенням суду. Безумовно, що неперерахування Державною казначейською службою України відповідної компенсації викликає у позивача негативні емоції, однак визначальним в даному питанні є доведеність останнім належними та допустимим доказами заявленого розміру моральної шкоди, адже не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження. 6.15 З урахуванням наведеного вище, суд зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №804/6922/16. 6.16 За наведених обставин та усталеного правового врегулювання спірних правовідносин, а також характеру виплати, її розміру, соціальний статус заявника та наявних доказів, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди в заявленому розмірі слід відмовити за недоведеністю, оскільки достатньою справедливою сатисфакцією для позивача в конкретному випадку буде визнання його порушеного права і потреби в наданні будь-якої грошової компенсації не вбачається.

Outcome: dismissed