Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

04.06.2020 року позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідачів Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що в провадженні Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження № 12020175040000276 від 26.08.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за фактом нанесення тілесних ушкоджень гр.. [PERSON] 12.11.2020 р. слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави задоволено скаргу [PERSON] , зобов`язано дізнавача СВ Полтавського ВП ГУНП у Полтавській області Митька В.О. у кримінальному провадженні № 12020175040000276 від 26.08.2020 р. розглянути клопотання [PERSON] від 23.10.20 р. про проведення процесуальних дій у порядку та строк передбачений ст. 220 КПК України. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 04.11.2020 р. задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноваженої особи Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, яке полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу Полтавського ВП ГУНП у Полтавській області внести до ЄРДР відомості за заявою [PERSON] від 12.10.2020 р. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 р. по справі №440/7362/20 позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено Визнано бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо ненадання обґрунтованої відповіді га інформаційні запити [PERSON] від 27.11.2020 р. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області надати відповідь на інформаційні запити [PERSON] від 27.11.2020 р. На думку позивача, вказаними рішеннями зафіксовано бездіяльність поліції при проведенні досудового розслідування кримінальних правопорушень відносно неї. [PERSON] вважає, що неправомірною бездіяльністю ГУНП в Полтавській області, яка виразилась в затягуванні строків досудового слідства, ненадання відповіді на її звернення позивачу завдано моральної шкоди в розмірі 200\~000 грн. Позивач зазначає, що порушено її звичайний режим дня , що негативно відобразилось на її здоров`ї , з вересня 2020 р. вона інвалід 2 групи. Позивач вважає, що наявні підстави для покладення на державу обов`язку відшкодувати позивачу завданої їй моральної шкоди, у зв`язку з неефективністю ведення досудового розслідування кримінальної справи, у якій [PERSON] є потерпілою Позивач просила стягнути з Державного казначейського рахунку України , шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на її користь 200 000,00 грн. Ухвалою суду від 03.03.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу на 31.03.2021 року до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву. 25.06.2021 року представником відповідача ГУ НП в Полтавській області наданий суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого він позовні вимоги не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт наявності моральної шкоди, факти протиправних діянь ГУ НП в Полтавській області, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями ГУ НП в Полтавській області та завданою шкодою, вину відповідача. Доводи щодо спричинення моральної шкоди , викладені у позовній заяві є безпідставними та недоведеними, як і визначений розмір шкоди , яка на дімку позивача підлягає стягненню. У відзиві представник відповідача зазначає, що позивачка намагається обґрунтувати свої вимоги у зв`язку з неефективністю ведення досудового розслідування по кримінальному провадженню де вона є потерпілою. Розмір моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. Представник відповідача вважає. що обставини на які посилається позивачка, як на підставу своїх вимог є недоведеними, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. 14.09.2021 року від позивача [PERSON] до суду надійшла заява у якій остання просила долучити до матеріалів справи копію висновку експерта № 235 від 15.03.2021 р. та копію додаткового висновку експерта № 480 від 19.05.21 р., які свідчать про нанесення їй тілесних ушкоджень середньої тяжкості і водночас вказують на склад кримінального правопорушення в діях щодо неї винної особи та зазначила, що лікування потребує значних фінансових витрат. Позивачка вважає, що кримінальна справа про тілесні ушкодження є нескладною та не потребує великого обсягу вчинення слідчих дій. [PERSON] зазначає, що відповідно до ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд і вирішення справи в розумні строки. Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. По вказаній категорії справ є досить розгалужена судова практика і тому їй не зрозуміло чому до сих пір не проведені невідкладні слідчі дії, не вручена підозра про вчинення кримінального правопорушення. 30.11.2021 року від представника відповідача Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив на позовну заяву якому останній прохав відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. У відзиві вказує, що позивачем установлено, що правовідносини сторін виникли з підстав відшкодування моральної шкоди, завданих позивачу діями органів Головного управління Національної поліції України. Згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Однією з підстав, відповідно до якої у громадян з`являється право на відшкодування за рахунок Державного бюджету України шкоди, завданої неправомірними діями органів державної влади є незаконність та неправомірність дій цих органів, а також їх посадових осіб. Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Представник відповідача вважає, що відшкодувати матеріальну шкоду, завдану протиправною діяльністю посадовою особою ГУ НП в Полтавській області має саме та юридична особа працівник якої своїми діями, чи бездіяльністю привів до завдання матеріальної шкоди, тобто Головне управління Національної поліції України, тому матеріальну шкоду у разі її доведення позивачем необхідно стягувати за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Полтавській області. У відзиві вказано, що позивачем не надано жодного доказу для підтвердження факту заподіювання моральної шкоди, а саме: розмір шкоди, причинний зв`язок цієї шкоди і неправомірними діями заподіювача шкоди, розрахунок щодо суми визначення моральної шкоди, що є обов`язковим у даній категорії справ. Наведені докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу завдано моральної шкоди. Позивачем не доведено факту заподіяння їй моральної шкоди, а також не зазначено з яких саме міркувань вона виходить при визначенні розміру шкоди у сумі 200\~000 грн., що суперечить вимогам розумності та справедливості , а томі відсутні підстави для задоволення позову. Ухвалою суду від 30.11.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду на 11.01.2022 року. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Від представника відповідача ГУ НП України в Полтавській області до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. У заяві зазначив, що поданий відзив на позовну заяву підтримує в повному обсязі. Суд під час судового розгляду справи здійснював повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини 2\~статті 247 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено,\~що в\~провадженні Полтавського\~ВП ГУ\~НП в\~Полтавській області\~перебуває кримінальне\~провадження №\~12020175040000276,\~внесене до\~ЄРДР 26.08.2020\~року за\~ознаками кримінального\~правопорушення,\~передбаченого ч.\~1\~ст.\~125 КК України, за заявою [PERSON] . В даному кримінальному провадженні [PERSON] . Визнано потерпілою . Ухвалою слідчого судді від 04.11.2020 року скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноваженої особи Полтавського ВП ГУНП у Полтавській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу Полтавського ВП ГУНП у Полтавській області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] від 12.10.2020 року. Ухвалою слідчого судді від 12.11.2020 року задоволено скаргу [PERSON] , зобов`язано дізнавача СВ Полтавського ВП ГУНП у Полтавській області Митька В.О. у кримінальному провадженні № 12020175040000276 від 26.08.2020 року, розглянути клопотання [PERSON] від 23 жовтня 2020 року про проведення процесуальних дій в строк та порядку, передбачених \~ст. 220 КПК України. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2020 р. позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України щодо ненадання обґрунтованої відповіді на інформаційні запити [PERSON] від 27.11.2020 р. Зобов`язано Головного управління Національної поліції України надати відповідь на інформаційні запити [PERSON] від 27.11.2020 року. Позивач вважає, що внаслідок вказаних незаконних дій відповідача - Головного управління Національної поліції України їй завдано моральної шкоди. Статтею 56 Конституції України\~проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі\~ст.1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з\~ст.1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Частиною 1\~статті 1176 ЦК України\~визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, та не свідчить про протиправність дій органів досудового слідства та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно пункту 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Фактичною підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених\~ст. 1176 ЦК України\~є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Згідно ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 3 та\~п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Жодної з переліченої у ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, відповідачем не допущено. Посилання позивача на звернення до суду є процесуальною дією учасника кримінального провадження в межах наданих повноважень, що не передбачає визнання дій або бездіяльності слідчого незаконними та винними. За змістом\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно вимог ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст.81ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Ураховуючи те, що стороною позивача не надано суду належних доказів заподіяння діями відповідача Головного управління Національної поліції України позивачу моральної шкоди та протиправної поведінки відповідача, внаслідок чого позивачу могло б бути завдано моральної шкоди, підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ст.141ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed