Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.04.2000 року їй (позивачу) належить 1/2 частина квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій, крім неї (позивача) зареєстрований [PERSON] , який є співвласником зазначеної квартири та відповідач [PERSON] , яка є її (позивача) онукою. Також позивач зазначила, що оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає з січня, 2017 року, вона, як співвласник змушена сплачувати рахунки за комунальні послуги, виходячи з кількості зареєстрованих осіб, при цьому, вирішити питання з відповідачем в позасудовому порядку не можливо, оскільки фактичне місцезнаходження [PERSON] не відоме, що і спонукало її (позивача) звернутися до суду. З огляду на викладене вище, позивач [PERSON] просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.11.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом в судове засідання учасників справи. Учасники справи повідомлені судом про судове засідання, при цьому позивач [PERSON] надала до суду заяву, зареєстровану в суді за вх. № 3911 від 17 лютого 2022 року, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити. Розгляд справи просила провести без її (позивача) участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася судом в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки про виклик за відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, причини неявки суду не відомі, відзив на позов відповідач не подавала, як не подавала і будь-яких заяв, клопотань чи заперечень. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений судом належним чином. Заяви, клопотання, письмові пояснення - до суду не надходили. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу [PERSON] та члену її сім`ї [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 квітня 2000 року, виданого Кіровоградською міською радою, згідно з розпорядженням (наказом) від 06.04.2000 року № 30723, на праві спільної часткової власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки КП «ЖЕО № 2» Кропивницької міської ради» № 811 від 05.11.2021 року, виданій [PERSON] про те, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою зареєстрована з 08.07.2015 року онука [PERSON] та син [PERSON] , який зареєстрований за вказаною адресою з 16.06.1993 року. Згідно з інформацією відділу реєстрації місця проживання особи управління у сфері державної реєстрації департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради від 17 листопада 2021 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано з 08.07.2015 року за адресою: [ADDRESS] . Поряд з цим, факт не проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] підтверджується актом про не проживання від 03.11.2021 року, засвідченого завідувачем будинку [PERSON] та начальником дільниці КП «ЖЕО № 2 Кропивницької міської ради» Т.Худяковою, складеного за участю сусідів [PERSON] , та [PERSON] , за яким встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] майна, речей та [PERSON] , - не виявлено. Окрім того, про факт не проживання відповідача [PERSON] за вказаною вище адресою підтверджується також довідками № 2096 від 29.06.2017 року та № 1004 від 04.07.2018 року відповідно, виданими КП «ЖЕО № 2 МРМК» за якими, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано три особи: [PERSON] , [INFO] (власник), [PERSON] , [INFO] (син) та [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою. Фактично за зазначеною адресою проживає дві особи. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тобто, за своєю природою це право проживання є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Особистий характер даного сервітуту полягає в тому, що він встановлюється в інтересах певної особи, яка має статус члена сім`ї власника житлового приміщення. Отже, особа матиме право на користування житлом поряд з власником за умови, що вона є членом сім`ї власника житла та проживає разом з ним. При цьому, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно з якими член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] , яка набула права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , як член сім`ї позивача [PERSON] , не проживає в зазначеному вище житловому приміщенні понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендувала на користування зазначеною квартирою, або ж намагалася вселитися в домоволодіння, або ж була відсутня в квартирі за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача такою, що втратила право на користування вищевказаним житловим приміщенням. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-ІХ від 05.11.2021 року, орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються із судового збору у розмірі 908,00 грн., за клопотанням позивача, залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved