Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

17 лютого 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся позивач [PERSON] , в особі свого представника, з позовом до [PERSON] , [PERSON] , яка також діє як законний представник співвідповідача малолітньої [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловою будівлею шляхом виселення. В обґрунтування позову посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2010 року виданого П`ятою ХДНК, р. №3-100, позивачу та його сестрі [PERSON] належить по Ѕ частки житлових будинків літ. А-1, загальною площею 27,1 кв.м. та літ Б-1, загальною площею 35,4 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . На підставі Договору дарування частини домоволодіння р/№ 2182 від 02.07.2010 року [PERSON] ( [PERSON] ) подарувала, а [PERSON] (Обдарований) прийняв у дар її частину (1/2 ідеальних часток) домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку та підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису 39787146 та 39787269 та технічним паспортом. Також, відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб виданої юридичним департаментом Харківської міської ради (номер 3695с8еа-с58с1-9са8-65а525ЬЬ8017), місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких інших осіб за вказаною адресою не зареєстровано. Окрім того, право власності Позивача на зазначені вище житлові будинки саме за адресою [ADDRESS] підтверджується Рішенням Харківської міської ради Харківської області 5 сесії 6 скликання від 23.02.2011 р. № 166/11 та Додатком 1, яким [PERSON] як власнику було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки - площею 449 кв. м. по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд. З метою отримання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки за замовленням [PERSON] . Управлінням містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради було затверджено обґрунтування меж та розмірів земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] від 10.09.2010 р., у якому визначено, що на даній земельній ділянці розташований будинок літ. А-1 та літ. Б-1 з надвірними будівлями. Отже, позивач вважає, що житлові будинки літ. А-1, загальною площею 27,1 кв.м. та літ. Б-1, загальною площею 35, 4 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] належать Позивачу - [PERSON] на праві приватної власності. Втім, у січні 2021 року позивач мав намір розпорядитися об`єктом нерухомості, що належить йому на праві приватної власності, та приїхавши за вказаною адресою дізнався, що в його житловий будинок, а саме в житловий будинок літ. А -1, загальною площею 27,1 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] самовільно вселились та проживають незнайомі йому люди без належних на це правових підстав. Як було встановлено, особами які самоправно вселилися у житловий будинок позивача є - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] які відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб виданої юридичним департаментом Харківської міської ради зареєстровані за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] . Вказані особи не являються членами сім`ї позивача, жодних належних документів про правокористування у них не має, за вказаною адресою вони не зареєстровані (зареєстровані за іншою адресою, що підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні), договір оренди житла з ними не укладався, права власності на житловий будинок або його частку вони не мають. Отже, вони перебувають у будинку позивача без належних нате правових підстав. Позивач неодноразово вимагав звільнити та усунути перешкоди у користуванні його будинком, проте особи що незаконно там проживають добровільно покинути його відмовляються та не пускають Позивача всередину. Через перешкоди, неможливість потрапити до свого будинку та з метою досудового врегулювання спору, Позивач був змушений звернутися до органів Національної поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка була прийнята та зареєстрована Новобоварським відділом поліції ГУНП в Харківській області 12.02.2021 року за номером ЄО 2249. Так, в процесі дослідження документації та оформлення земельної ділянки було встановлено, що будівля літ. А-1 за адресою, [ADDRESS] може бути зареєстрована як [ADDRESS] . У зв`язку з необхідністю отримати повну та достовірну інформацію щодо цього питання, представником Позивача було подано адвокатський запит до Комунального підприємства Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради № 12-01/21 від 12.01.2021 р. та Харківської міської ради № 12-01/21/1 від 12.01.2021 р. Так, КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради своєю відповіддю № 440/0411/21 від 19.01.2021 р. надало копії матеріалів технічної інвентаризації на належні [PERSON] будинки на дату останнього обстеження та повідомило, що відповідно до даних відділу збереження технічної документації КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації- Харківської міської ради інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] не складалася та у відділі відсутня. Також, Департамент територіального контролю Харківської міської ради своїм листом № 1130/0/226-21 від 21.01.2021 р. повідомив про те, що за інформацією Департаменту містобудування розпорядчі акти щодо присвоєння або зміни адреси об`єкту будівництва по [ADDRESS] Харківською міською радою та її виконавчими органами не приймалися. Більш того, з технічного паспорту та з обґрунтування меж та розмірів земельної ділянки, складеного Управлінням містобудування та архітектури Департаменту містобудування вбачається, що будинок літ. А-1 знаходиться разом із будинком літ. Б-1 по [ADDRESS] . Будь-яких змін адреси не відбувалося. Тобто, адреса об`єкта нерухомості який належить позивачу на праві приватної власності та розташований по [ADDRESS] упродовж свого існування ніколи не змінювалась на [ADDRESS] . У зв`язку з вищевикладеним позивач і був змушений звернутися до суду з позовною заявою. Ухвалою суду від 03 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання. 29\~березня 2021\~року до\~суду надійшов\~відзив на\~позовну заяву від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , в якому вони посилаються на наступні обставини. Так, як вже вказано у позовній заяві заявник [PERSON] стверджує, що відповідачі самоправно, тобто без належних підстав та поза волею власника, вселилися у житловий будинок Літ. «А-1» вказаного домоволодіння і зайняли це житлове приміщення, про що позивачу стало відомо лише у січні 2021 року. Крім того, за змістом позовної заяви вбачається, що самоправне вселення відповідачів відбулося після отримання позивачем правовстановлюючих документів на домоволодіння, тобто після 2010 року - року отримання свідоцтва про право на спадщину та укладення договору дарування на Ѕ частку вказаного домоволодіння. Ці обставини, наведені позивачем у заяві, не відповідають фактичним обставинам, оскільки відповідачі проживають у вказаній будівлі тривалий час, це житло є їх постійним місцем проживання, що підтверджується документально, і іншого житла, крім цього, відповідачі не мають. Будь-яких доказів про протиправне вселення у вказане житло і проживання у ньому без дозволу власника, позовна заява не містить. При цьому, виселення відповідачів з цього житла буде протиправним, таким що суперечить як чинному законодавству, так і міжнародному, зокрема, Конвенції про захист ,прав людини і основоположних свобод. У цьому будинку відповідачі проживають багато років і отримали право користуванням житлом. Так, згідно даних будинкової книги на домоволодіння по [ADDRESS] , місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване у цьому будинку з 22.05.1996 року, про що у відповідному розділі цієї книги є відмітка органу міліції про прописку у вигляді відповідного штампу. В паспорті громадянина України [PERSON] дійсно має місце відмітка про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Проте, вказане протиріччя є очевидною помилкою з боку особи, що вносила відомості про прописку з паспорт, оскільки на штампах про прописку в будинковій книзі і в паспорті збігаються як дата знесення відомостей - 22.05.1996 р., так і відпис відповідальної особи. Згідно даних будинкової книги, а також паспорту, на цей час місце проживання [PERSON] продовжує бути зареєстроване за вказаною адресою - відмітки про її зняття з реєстраційного обліку відсутні, Місце проживання іншого відповідача [PERSON] в спірному будинку зареєстроване ще раніше - у 1978 році. Крім того, адреса місця проживання [PERSON] відображена у декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу - [ADDRESS] . Крім того, користування вказаним житлом на законних підставах підтверджується фактом сплати відповідачами комунальних послуг за квитанціями, які надходили на ім`я померлої бабки відповідача [PERSON] і, відповідно, матері відповідача [PERSON] - [PERSON] , яка також була прописана у вказаному будинку. Так, особові рахунки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] за договорами, укладеними між ТОВ «Харківекоресурс», АК «Харківобленеро», АТ «Харківенергозбут», відповідно, для зарахування платежів за постачання послуг цими установами, оформлені на ім`я [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] і відповідачами підтверджується даними свідоцтв про народження, а також укладення шлюбу. Крім того, відповідно до змісту квитанції ТОВ «Харківекоресурс», ця установа надає послуги з завезення твердих побутових відходів. Враховуючи викладене, [PERSON] була належним наймачем житлового будинку Літ «А-1», з яким було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг з присвоєнням особового рахунку, а відповідачі є членами її сім`ї, які набули права користування житлом, що було оформлено документально. Про тривале постійне проживання у будинку літ. «А-1», що розташований за адресою: [ADDRESS] і, відповідно, неспроможність твердження позивача про самоправне вселення у це житло свідчить і той факт, що як відповідач [PERSON] (уроджена [PERSON] ), як відповідач [PERSON] , так і її донька [PERSON] , закінчили загальноосвітню школу № 28 м Харкова, що підтверджується свідоцтвами від 11.06.1977 р., 09.06.1995 р. та 11.06.2015 р., відповідно. Ця школа знаходиться у безпосередній близькості до вказаного будинку. Позивач після набуття у порядку спадкування за законом домоволодіння, а також після прийняття у дар іншої Ѕ його частини, фактично надав свою згоду на проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] у будинку літ. «А-1», що розташований за адресою: [ADDRESS] . Так, зі змісту доданих до позовної заяви документів вбачається, що свідоцтво про право на спадщину Ѕ домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , відповідач отримав 02.03.2010 року, а договір дарування інших Ѕ частини цього ж домоволодіння укладено ним 07.07.2010 року. Тобто власником усього вказаного майна [PERSON] став більше 10 років назад. Оформлюючи у 2010 році спадщину, а потім і здійснюючи дії, пов`язані із укладенням договору дарування, а ні позивач [PERSON] , а ні його сестра [PERSON] не могли не знати достовірно, що у будинку домоволодіння Літ «А-1» проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Проте, за весь цей час [PERSON] не висловлював жодного заперечення з приводу проживання відповідачів у вказаному будинку, що розцінювалося як фактичне надання згоди власника [PERSON] на проживання у будинку відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Звернення до правоохоронних органів, копія якого долучена до позовної заяви, відбулося лише у лютому 2021 року, тобто, знову ж, більш ніж через 10 років після набуття права власності на майно. Доводи позивача і документи на їх підтвердження щодо відсутності інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомості - будинок за адресою: [ADDRESS] у сукупності з даними, наведеними вище, вказує що мова йде про житловий будинок літ «А-1» за адресою: [ADDRESS] , в якому відповідачі проживають багато років. Докази про те, що відповідачі мають інше жило, позивачем не надані. 07 квітня 2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній посилався фактично на ті ж обставини які викладені у позовній заяві. 09 серпня 2021 року до суду від відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву. 09 серпня 2021 року суд, без видалення до нарадчої кімнати, на місці ухвалив повернути доповнення до відзиву на позовну заяву відповідачам. Ухвалою суду від 09 серпня 2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання [ADDRESS] , в інтересах якої діє [PERSON] та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, місцезнаходження, м. Харків, вул. Чернишевська, б. 55, код ЄДРПОУ 26489104. 11 серпня 2021 року до суду від представника відповідача надійшли додаткові докази. 12 серпня 2021 року до суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій викладені обставини аналогічно первісному позову, фактично змінено суб`єктний склад. 27 серпня 2021 року до суду від [PERSON] , яка також діє як законний представник співвідповідача малолітньої [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилається фактично на піж обставини, які були викладені у відзиві вище. 13 вересня 2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому представник надав аналогічні пояснення, які викладені у позові, та у відповіді на відзив вище. 27 жовтня 2021 року до суду від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшов висновок щодо недоцільності усунення перешкод у користуванні житловою будівлею, шляхом виселення малолітньої [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду\~від 19\~листопада 2021\~року закритопідготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судове засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення посилаючись на обставини, які викладені в уточненій позовній заяві та у відповіді на відзив, окрім того зазначив, що під час проживання у спірному будинку його батька відповідачі не проживали, вони йому не відомі, він з ними не знайомий. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилався на обставини які викладені у позові на відповіді на відзив. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , яка також діє в інтересах [PERSON] (кожний окремо) проти позову заперечували у повному обсязі, фактично надали пояснення які викладені у їх відзиві на позовну заяву, окрім того зазначили, що позивач їм відомий, знайомий, протягом всіх років з часу набуття права власності періодично перебував у домоволодінні в будинку А-1 з друзями, вони часто бачились в дворі домоволодіння. В спірному будинку проживають тривалий час, сплачують комунальні послуги. Їх дід [PERSON] продав лише будинок літ «А-1», в подальшому при реєстрації прав власності. Їх обманули та обидва будинки були зареєстровані за новим покупцем. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просила суд відмовити у їх задоволені, посилалась на обставини які викладені у відзиві на позовну заяву. Третя особа в судове засідання не з`явилася про день час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2010 року виданого П`ятою ХДНК, р. № 3-100 [PERSON] та його сестрі [PERSON] належать по Ѕ частки житлових будинків літ. «А-1», загальною площею 27,1 кв.м. та літ. «Б-1», загальною площею 35.4 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Зазначене домоволодіння успадкували після смерті батька [PERSON] (т.1 а.с.12) На підставі договору дарування частини домоволодіння р№ 2182 від 02.07.2010 року [PERSON] подарувала [PERSON] свою частину домоволодіння (1/2 ідеальних часток), що знаходиться за адресою [ADDRESS] , даний договір посвідчено ПН ХМНО Горішнім Є.В. (т.1 а.с.15-16) Право власності, також, підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису 39787146 та 39787269 та технічним паспортом. (т.1 а.с.19-20, 21-22, 23-32). Згідно договору купівлі-продажу від 14 квітня 2000 року укладено між [PERSON] та [PERSON] , (батько позивача) останній купив зазначене домоволодіння, даний договір посвідчено державним нотаріусом Другої ХДНК Гончаренко Л.А. за реєстр. № 3-1008 (т.2 а.с. 139-140) [PERSON] в свою чергу набула право власності на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 лютого 1995 року, яким вирішено вважати встановленим факт належності будинку по [ADDRESS] [PERSON] . Визнано дійсним договір купівлі-продажу по домашній угоді від 18/VІ-1946 року про придбання [PERSON] житлового будинку по [ADDRESS] у [PERSON] . Визнано право власності за [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , [INFO] . (т.1 а.с.182-183) Вищевказаним рішенням встановлено, що згідно даних Харківського МіськБТІ від 21/ХІІ-1994 року, домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] , до теперішнього часу значиться не зареєстрованим. Згідно інвентаризації на 1956 рік користувачем житлового будинку літ. А-1 є [PERSON] , а самовільно збудованим житловий будинком в 1946 р. [PERSON] який до теперішнього часу не прийнято до експлуатації. З наданих суду розписок від 18/УІ-1946 р., 15/І-1947 р. та укладеної угоди між [PERSON] та [PERSON] видно, що [PERSON] продав, належним йому житловий будинок по [ADDRESS] , нині Болгарській/ [PERSON] за 3700 р., передача відбулася у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . З указаного часу, родина [PERSON] стала проживати в придбаному будинку «А-1», по [ADDRESS] , а родина [PERSON] в самовільно збудованому будинку «Б-1». Таким чином судом встановлено, угода відбулася, [PERSON] продав та отримав кошти за будинок літ «А-1», який прийнятий в експлуатацію але не зареєстрований.(т.2 а.с. 38) Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому [PERSON] зареєструвала право власності та отримала відповідне свідоцтво на домоволодіння, тому числі на самовільно збудований в 1946 будинок літ «Б-1» на підставі рішення Жовтневої районної ради від 06 квітня 1999 року № 29-9. (т.2 а.с. 142). Копія рішення Жовтневої районної ради в матеріалах справи не міститься. З копій схематичного плану та поверхового плану будинків, вбачається, що статус самовільно збудованого будинку літ «Б-1» припинено (т.1 а.с. 47-49) Відповідачі пояснили, що вони є родичами продавця [PERSON] , а саме [PERSON] є онукою по лінії матері [PERSON] , та відповідно [PERSON] , та ії донька [PERSON] є правнуками. Факт родинних відносин відповідачів між собою та з первісним власником домоволодіння [PERSON] , також підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження та реєстрацію шлюбу (т.1 а.с.82-85,90-92,136, 178-181). Відповідачі [PERSON] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . З 08 жовтня 1978 року, відповідачі [PERSON] , яка [PERSON] [INFO] , зареєстровані за адресою [ADDRESS] . з 22.05.1996 та з 06.04.2021 відповідно. Зазначене також підтверджується копіями прибудинкової книги, паспортів та довідок про реєстрацію місця проживання (т.1 а.с. 57, 60, 72-81, 137, т.2 а.с.42-43) [PERSON] яка первісно визначена відповідачем по справі, була зареєстрована в домоволодінні, але на час розгляду справи знята з реєстрації та не проживає в будинку, вимоги до неї не підтримані позивачем. Відповідач [PERSON] пояснила, що вони проживають у спірному домоволодінні тривалий час, нумерація адреси спірного домоволодіння за номером [ADDRESS] виникла з обставин тих, коли вони проживали двома родинами щоб не плутатися та отримувати поштову кореспонденцію, позначили на будинку його номер як 59А, а фактично 59 та 59А є однією тією ж адресою. Зазначений факт підтверджується сторонами та листом Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 21.01.2021 (т.1 а.с. 50) Як підтверджується матеріалами справи на адресу [ADDRESS] надходили квитанції про сплату комунальних послуг, на ім`я [PERSON] . [PERSON] уклала договір про надання за вказаною адресою електроенергії о/р 1284096 (т.1 а.с.86-89, т.2 а.с. 36-37). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] з 27.01.2004 (т.1 а.с.10) З наданих позивачем квитанцій по оплаті комунальних послуг за електропостачання за адресою спірного домоволодіння, вбачається, що квитанції за період з січня 2003 року по липень 2007 року надходили на імя [PERSON] та [PERSON] із зазначенням о/р 1284095 (т.2 а.с. 137). З наданих відповідачами копій квитанцій про оплату послуг з енергопостачання, вбачається що [PERSON] сплачує послуги за о/р 1284096 (т.2 а.с. 144-147). Звертаючись до суду з позовом про захист права власності, позивачем заявлено вимоги з тих підстав, що відповідачі вселились самоправно у будинок без його згоди. Проте доказами у справи спростовано доводи сторони позивача. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] , як родичі [PERSON] проживають у будинку літ «Б-1» до реєстрації права власності за [PERSON] в 1999 році. Та на час ухвалення та набуття законної сили рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 лютого 1995 року., яким встановлено факт проживання родини [PERSON] у будинку «Б-1», який самовільно збудований. Малолітня донька відповідача [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] у будинку з народження . За весь період, спорів щодо проживання відповідачів з власниками домоволодіння [PERSON] . [PERSON] (батьком позивача) не існувало. Зазначений будинок є постійним місцем їх проживання, за яким відповідачі отримують комунальні послуги та сплачуть їх, на підставі окремого особового рахунку. Як встановлено відповідачі [PERSON] та [PERSON] , кожна окремо проживають будинку Б-1 спірного домоволодіння з дитинства, а малолітня дитина [PERSON] з народження. Право користування відповідачів набуто задовго до набуття права власності позивачем та таке обтяження право власності переходило при відчуженні домоволодіння. З часу набуття права власності з 2010 року позивачем безоплатно у порядку спадкування та дарування, також не існувало спору щодо проживання відповідачів. Суд критично оцінює доводи позивача, що йому не відомі відповідачі та він не обізнаний про їх вселення та проживання в домоволодінні, оскільки власником є з 2010 року та в силу ст.. 319, 322 ЦК України мав бути обізнаний щодо свого майна. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (ч.1 ст. 16 ЦК України) Згідно ст.\~317\~ЦК України\~власникові належать\~права володіння,\~користування та\~розпоряджання своїм\~майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. (ст. 391 ЦК України) Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до пункту 1\~статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України", в контексті вказаної Конвенції поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі "Прокопович проти Росії", заява N 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства", заява N 19009/04, пункт 50). У пункті 36\~рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" Європейський суд з прав людини\~визначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання "житлом", що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. У пункті 44\~рішення від 02 грудня 2010 року у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" Європейський суд з прав людини\~визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві". Інакше кажучи, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності", зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція "житла" має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). З урахуванням встановлених обставин, вимог законодавства, суд зазначає, що позивачем не доведено самоправне вселення відповідачів у будинок, відсутність у них іншого житла, баланс інтересів сторін. В тому числі малолітньої дитини. Не вбачає підстав для задоволення позову. Оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі судові витрати не підлягають розподілу та залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed