Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

І. Суть заяви 10.01.2022 року заявниця [PERSON] звернулася до Іваничівського районного суду Волинської області із заявою про встановлення факту належності заповіту, в якій просила суд встановити, що заповіт посвідчений Милятинською сільською радою Володимир-Волинського (колишнього Іваничівського) району Волинської області 18.10.1999 року та зареєстрований в реєстрі за №79 склала спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] та яка зазначена в заповіті як « [PERSON] ». Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на усе належне її майно, спадкоємцем якого, згідно заповіту від 18.10.1999 року, є вона (заявниця). З метою прийняття спадщини нею було подано документи державному нотаріусу, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке належало померлій [INFO] [PERSON] , оскільки в заповіті вказано прізвище спадкодавця « [PERSON] », в той час як у свідоцтві про смерть зазначено прізвище « [PERSON] ». Невірне зазначення прізвища спадкодавця у заповіті порушує її права, оскільки прямо впливає на виникнення, зміну та припинення особистих майнових прав. Встановлення вказаного факту необхідно заявниці для оформлення спадщини. ІІ. Процесуальні дії Ухвалою від 12.01.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк, тривалістю десять днів з дня вручення копії ухвали для усунення вказаних в ній неоліків. 24.01.2022 року, після усунення заявником недоліків заяви, відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження, розгляд справи призначено на 16.02.2022 року. 16.02.2022 року Павлівська сільська рада Володимир-Волинського району Волинської області участь свого представника в судовому засіданні не забезпечила. У матеріалах справи міститься заява сільського голови Павлівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області про проведення розглуд справи без участі представника. У судовому засіданні заявниця та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених у заяві та просили таку задовольнити. ІІІ. Застосоване законодавство Відповідно до п. 5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до пп. 5.1 п. 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 року № 296/5 при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту. Перевірити його реєстрацію у спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє у його прийомі. Так, за положеннями п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народженняабо в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК Українигромадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника не так важливо саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно п.24 зазначеної постанови при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами (зацікавленими особами) є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. IV. Встановлені обставини та висновки суду Дослідивши матеріали справи та подані письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що в книзі реєстрації смертей 14.12.1999 року зроблено відповідний актовий запис за № 20, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.12.1999 року Милятинською сільською радою Володимир-Волинського (колишнього Іваничівського) району Волинської області (а.с.5). Окрім того, судом встановлено, що 18.10.1999 року [PERSON] склала заповіт. Зі змісту даного заповіту вбачається, що [PERSON] заповідається все належне майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона буде мати в тому числі житловий будинок, хлів, а також земельна частка (пай). У заповіті прізвище спадкодавця зазначене « [PERSON] », що мешкає в с. Грушів Іваничівського району Волинської області. Вказаний заповіт складений на ім`я [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Милятинської сільської ради Лакомою Т.Ф. та зареєстровано в реєстрі за № 79 (а.с.8). 23.12.2021 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Іваничівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець за заповітом. Постановою Іваничівської державної нотаріальної контори від 23.12.2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке належало померлій [PERSON] , оскільки [PERSON] надала заповіт від імені [PERSON] , посвідчений Милятинською сільською радою 18.10.1999 року та зареєстровано в реєстрі за № 79, але в свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено прізвище « [PERSON] ». Отже, прізвище вказане в заповіті та в свідоцтві про смерть не є тотожним. На підставі вказаних доказів, судом встановлено, що існує невідповідність між документом, що посвідчує факт смерті [PERSON] та заповітом складеним 18.10.1999 року від імені « [PERSON] ». З оглянутої судом довідки Павлівської сільської ради Володимир-Волинського (колишнього Іваничівського) району Волинської області від 18.06.2021 року № 89 вбачається, що [PERSON] народилася у 1910 році в с. Грушів Іваничівського району Волинської області та померла [INFO] в [ADDRESS] . Пережилого подружжя немає. [PERSON] доглядала за спадкодавцем, її господарством та здійснила позовання [PERSON] (а.с.6). Із довідки Павлівської сільської ради Володимир-Волинського (колишнього Іваничівського) району Волинської області від 10.12.2021 року № 165 видно, що станом на 18.10.1999 року (час засвідчення заповіту) на території с. Грушів Милятинської сільської ради проживала [PERSON] , дошлюбне прізвище якої - [PERSON] (а.с.7). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб слідує, що після укладення шлюбу 05.08.1969 року [PERSON] , [INFO] , уродженці с. Грушів Іваничівського району Волинської області присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.31-34). За Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 03.02.2022 року № 68379611 встановлено, що спадкова справа на ім`я [PERSON] в Іваничівській державноій нотаріальній конторі не заводилася (а.с.28-29). Свідок [PERSON] , який є сусідом заявниці, суду показав, що [PERSON] проживала з чоловіком [PERSON] . Коли він помер, [PERSON] залишилась одна у літньому віці. Оскільки дітей подружжя не мало, то [PERSON] забрала до себе проживати та доглядала за тіткою до смерті. Підтвердив, що дошлюбне прізвище [PERSON] - [PERSON] . Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Із свідчень свідка [PERSON] , яка є сусідкою заявниці, судом встановлено, що вона проживала з [PERSON] по сусідству, добре її знала протягом всього життя. Спочатку Агафія проживала одна, а згодом вийшла заміж за [PERSON] . До шлюбу її прізвище було [PERSON] , а після - [PERSON] . Дітей вона не мала. Працювала у колгоспі, де отримала пай. Після смерті чоловіка, [PERSON] потребувала догляду, тому [PERSON] стала її доглядати, а згодом забрала до себе на проживання. Після смерті [PERSON] поховала [PERSON] . Враховуючи в сукупності встановлені судом обставини, а також те, що встановлення даного факту необхідне заявниці для оформлення документів з метою прийняття спадщини за заповітом, тому суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення, оскільки права заявниці підлягають захисту в судовому порядку шляхом встановлення факту належності заповіту. V. Судовий збір Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати у справах окремого провадження не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved