Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, покликаючись на те, що відповідно до\~укладеного кредитного\~договору №11040683000\~від 14\~вересня 2006\~року відповідач\~ТзОВ «Європарк» отримало кредит у розмірі 184500,00 шв. франків, строком до 14 вересня 2017 року, зі сплатою процентів у розмірі 12,74% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14 вересня 2006 року було укладено договір поруки №11040683000/1 між банком та [PERSON] , відповідно до якого він на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язаннях відповідача ТзОВ «Європарк», які виникають з умов кредитного договору. У порушення ст. 526 ЦК України та умов кредитного договору відповідач ТзОВ «Європарк» зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 12 січня 2016 року загальна заборгованість відповідача становить 47463,77 швейцарських франків та 78541,54 грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» 47463,77 швейцарських франків та 78541,54 грн. заборгованості за кредитним договором №11040683000 від 14 вересня 2006 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, однак подав заяву про зменшення позовних вимог, у якій просить 35366,77 швейцарських франків. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов заперечив, пояснив, що згідно укладеного кредитного договору розмір відсотків за користування кредитом встановлено у розмірі 8,49%, однак при розрахунку заборгованості позивачем застосовано розмір відсотків 12,74%. Також, після пред`явлення банком вимоги до позичальника, право банка на нарахування процентів за кредитним договором припинилось, однак банк продовжив нараховувати відсотки. Крім того, вважає, що у сторін взагалі на даний час відсутній предмет спору, оскільки заборгованість за даним кредитним договором у повному обсязі вже стягнуто рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 червня 2021 року. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд ухвалив відмовити у прийнятті заяви Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про зменшення позовних вимог, оскільки представником позивача у позовній заяві не заявлено вимог стягнення заборгованості за ст. 635 ЦПК України, однак заявлено такі вимоги у заяві про зменшення позовних вимог, а відтак представник позивача просить змінити предмет позову та оскільки представником позивача подано таку заяву під час розгляду справи по суті, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 49 ЦПК України, суд вважає, що у її прийнятті слід відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що 14 вересня 2006 року відповідач ТзОВ «Європарк» та позивач уклали кредитний договір №11040683000 від 14 вересня 2006 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 184500,00 шв. франків, строком до 14 вересня 2017 року, зі сплатою процентів у розмірі 08,49% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до п. 1.2.2, 4.1. кредитного договору №11040683000 від 14 вересня 2006 року повернення отриманого кредиту, сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником згідно графіку погашення кредиту. У встановлені\~договором строки\~відповідач ТзОВ\~«Європарк» не виконало умови кредитного договору №11040683000 від 14 вересня 2006 року щодо повернення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитними коштами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У відповідності до п. 2.3 кредитного договору №11040683000 від 14 вересня 2006 року у випадку невиконання позичальником умов цього договору, термін повернення кредиту вважається таким, що настав. Згідно з п. 7.1. кредитного договору №11040683000 від 14 вересня 2006 року за порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. На забезпечення виконання кредитного договору №11040683000 від 14 вересня 2006 року між банком та [PERSON] 14 вересня 2006 року було укладено договір поруки №11040683000/1 від 14 вересня 2006 року, відповідно до якого поручитель відповідає перед банком солідарно із боржником за виконання його зобов`язань за кредитним договором №11040683000 від 14 вересня 2006 року. Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до п. 1.3.1. кредитного договору №11040683000 від 14 вересня 2006 року за користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 08,49% річних. Згідно п. 1.3.2 даного договору за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк процентна ставка встановлюється у розмірі 12,74% річних. У відповідності до п. 2.1 договору поруки від 14 вересня 2016 року кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником, у наслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою розуміється як візування змін у кредитний договір поручителем, так і отримання згоди шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями. Однак, як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом за кредитним договором № 0011040683000 від 14 вересня 2016 року графа «Процентна ставка», відсотки нараховані у розмірі 12,74% річних та 16, 98 % річних, що взагалі не передбачено кредитним договором. У відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого ею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого Зільшується обсяг його відповідальності. Як вбачається з Правової Позиції від 20 лютого 2013 року, висловленої Верховним судом України справі № 6-172цс12 до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання .иникає у разі: підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника зле без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком. Виходячи з наведеного, суд вважає, що обсяг відповідальності поручителя [PERSON] збільшився без його згоди, що грубо порушує вищевказані норми закону. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 564/2199/15-ц дійшов до висновку, що при направленні вимоги про дострокове стягнення банк змінює строк виконання основного зобов`язання і після направлення позичальнику письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припиняє свою дію. Також,\~у постанові\~Верховного Суду\~від 04\~липня 2018\~року по\~справі №\~310/11534/13-ц\~вказано, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 28 серпня 2015 року АТ «УкрСиббанк» в порядку ст.ст. 1048, 1050 ЦК України, п.п. 5.5. та розділу 11 кредитного договору, направлено на адресу позичальника - ТзОВ «Європарк», фінансового поручителя [PERSON] вимоги про необхідність усунення порушення по кредитному договору шляхом погашення простроченої заборгованості протягом 4 календарних днів з дати відправлення цього повідомлення. Однак, всупереч наведеному, позивач пред`явивши до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, втратив право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та продовжуючи нарахування процентів позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Також,\~рішенням Пустомитівського\~районного суду\~Львівської області\~від 30\~червня 2021\~року в рахунок погашення заборгованості на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникла внаслідок невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПАРК» зобов`язань за договором №11040683000 від 14 вересня 2006 року у розмірі: 46295,58 шв. франків - заборгованості за кредитом, звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю (тваринницьку ферму), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позначений на плані літ. «В-1», загальною площею 1805,5 кв.м. Згідно платіжних доручень від 13 жовтня 2021 року борг за договором №11040683000 від 14 вересня 2006 року у розмірі: 46295,58 шв. франків було погашено боржника шляхом перерахування коштів. А відтак, оскільки рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 червня 2021 року в рахунок погашення заборгованості на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», що виникла внаслідок невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПАРК» зобов`язань за договором №11040683000 від 14 вересня 2006 року звернуто стягнення на предмет іпотеки та на рахунок позивача перераховано кошти у повному обсязі, суд вважає, що вимоги позивача за даним договором задоволено повністю. Крім того, позивачем «УкрСиббанк» при зверненні до Пустомитівського районного суду Львівської області подано розрахунок заборгованості станом на 06 квітня 2017 року, у даній справі розрахунок заборгованості подано станом на 12 січня 2016 року, та сам позивач заявляючи позовні вимоги до Пустомитівського районного суду Львівської області вважав, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки буде задоволено їхні вимоги за договором №11040683000 від 14 вересня 2006 року у повному обсязі, а відтак, повторне стягнення заборгованості за даним договором призведе до подвійного стягнення з відповідачів, що є неприпустимим. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed