Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Шевченківської районної у м. Полтаві ради, територіальної громади міста Полтави, в особі Полтавської міської ради, територіальної громади міста Полтави, в особі Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради депутатів трудящих «Про надання дозволу на будівництво гаражів для інвалідів» №434 від 26.07.1972 року, її батьку - [PERSON] було надано дозвіл на будівництво гаражу № [NUMBER] в гаражному кооперативі товариства «Автомотолюбитель УССР» району міста Полтави, на подвір`ї житлового будинку [ADDRESS] . Її батько був інвалідом І групи ВВВ. Він побудував гараж, але не вводив його в експлуатацію та не реєстрував за собою права власності на нього, оскільки законодавство, що діяло на той час, не вимагало зазначеного. Він користувався разом зі своєю дружиною - [PERSON] гаражем. Батько позивачки - [PERSON] помер [INFO] . На час відкриття спадщини на все майно спадкодавця, з ним проживала та була зареєстрована дружина - [PERSON] . Рішенням виконкому районної Ради народних депутатів від 24.11.1976 року №637, [PERSON] отримала право на зайняття гаражу у гаражному кооперативі товариства «Автомотолюбитель УССР» району міста Полтави «Київське шосе 50» № 21, згідно ордеру №1675 від 31.10.1989 року. Оскільки і мати позивачки і сама позивачка користувалася гаражем, то 20.01.1992 року, позивачка отримала Ордер №2359, що виданий на основі рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 03.12.1991 року №504 на своє ім`я. Мати позивачки - [PERSON] померла [INFO] . Останні роки перед смертю матері вона забрала мати до себе та доглядала її, а після її смерті фактично прийняла спадщину у вигляді всіх особистих речей а також гаражу. На цей час вона забажала зареєструвати за собою право власності на гараж, але їй стало відомо, що гаражний кооператив товариства «Автомотолюбитель УССР» району міста Полтави відсутній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. З метою реєстрації права власності на гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] та введення його в експлуатацію позивач звернулась до Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Полтавській області з відповідною заявою. Листом від 03.12.2020 року ДАБІ у Полтавській області зазначено, що вказаний гараж є самочинним, оскільки відомостей про отримання дозволу позивачем на виконання будівельних робіт не надано та прийняття в експлуатацію самочинного самочинно будівництва можливо після вирішення у суді питання щодо права власності на самочинно збудовану будівлю. Позивачка вказує, що ДАБІ у Полтавській області при розгляді її заяви від 24.11.2020 р. не враховано того, що заява містить копію рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради депутатів трудящих «Про надання дозволу на будівництво гаражів для інвалідів» №434 від 26.07.1972 року, яке є дозволом на будівництво, а тому гараж № [NUMBER] не є самочинним будівництвом. [PERSON] зверталась до Шевченківської районної у м. Полтаві ради із з`явою від 24.11.2020 р. про отримання копії рішення Октябрської районної Ради народних депутатів м. Полтави від 24.11.1978 року №637, відповідно до якого передбачалася видача ордеру № 1675 від 31.10.1989 р. та рішення виконкому Октябрської районної Ради народних депутатів м. Полтави від 03.12.1991 року №504, відповідно до якого передбачала видача ордеру №2359 від 20.01.1992 р.; до Полтавського обласного державного архіву із заявою від 24.11.2020 року про отримання право установчих документів, які підтверджують право власності її батька [PERSON] та її матері [PERSON] на майно, яке їм належало на момент смерті, у тому числі на гараж № [NUMBER] , який розташований за адресою [ADDRESS] та входив до гаражного кооперативу товариства «Автомотолюбитель УССР»; до Четвертої полтавської державної нотаріальної контори із заявою від 24.11.2020 року про отримання свідоцтва про право на спадщину та інші відповідні документи, якими підтверджується факт спадкування матір`ю [PERSON] після смерті чоловіка - [PERSON] та обсяг успадкованого майна: перелік рухомого, нерухомого майна, у тому числі гаражу № [NUMBER] ; із заявою від 24.11.2020 року до Полтавської міської ради про визнання права власності за [PERSON] на гараж № [NUMBER] , який розташований за адресою [ADDRESS] та був фактично прийнятий нею у спадщину. Позивач зазначила, що витребовувані документи щодо гаража від вказаних органів вона не отримала, однак згідно ст. 15 ЗУ «Про власність», яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, [PERSON] набула права власності на дане майно. Вважає єдиним способом захисту своїх порушених прав звернення до суду, враховуючи що вказаний гараж розташований на земельній ділянці, що перебуває у власності територіальної громади Шевченківської районної у м. Полтаві ради. Батько позивачки повністю вніс свій пай за гараж, її мати та вона сплачували в повному обсязі членські внески, вважає, що це дає підстави вважати про факт набуття нею права власності на гараж, а тому вона має право розпоряджатись ним на власний розсуд. В позовній заяві просила визнати за нею право власності на гараж № [NUMBER] літ.А-1, загальною площею 32,2 кв.м., що знаходиться на подвір`ї житлового будинку по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] та смерті її матері [PERSON] , що померла [INFO] . 28 січня 2021 року від відповідача Шевченківської районної у м. Полтаві ради до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що рішенням позачергової сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 25 лютого 2016 року «Про визначення обсягу і меж повноважень, які здійснюють районні у місті Полтаві ради» Шевченківській районній у м. Полтаві раді та її виконавчому комітету делеговані повноваження для виконання. Визначаючи повноваження Шевченківської районної у м. Полтаві ради та її виконавчого комітету, Полтавська міська рада прийняла відповідні рішення не наділила Шевченківську районну у м. Полтаві раду та її виконавчий комітет повноваженнями на участь у справах , пов`язаних з визнанням майна до відумерлої спадщини. Вважають, що позовні вимоги що спрямовані до Шевченківської районної у м. Полтаві ради є безпідставними, оскільки лежать поза межами її владних повноважень, тобто Шевченківська районна у м. Полтаві рада не є належним відповідачем по даній справі. Дані повноваження належать до відання Полтавської міської ради. У зв`язку з викладеним просили замінити належного відповідача, залучивши Територіальну громаду міста Полтава в особі Полтавської міської ради, або відмовити у задоволенні позову через його безпідставність. Від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив у якому вказала, що відзив Шевченківської районної у м. Полтаві ради не визнає в повному обсязі. Шевченківська районна у м. Полтаві рада зазначила, що вона є неналежним відповідачем, оскільки спільна спадщина є відумерлою, а належним відповідачем, на її думку є територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Проте, спадщина не є відумерлою, адже вона її прийняла шляхом вступу у фактичне користування та володіння. [PERSON] зазначає, що вона фактично прийняла спадщину у відповідності до закону, так як постійно проживала з матір`ю на день її смерті, тому спадщина не підлягає визнанню відумерлою у порядку ст.1277 ЦК України. Враховуючи, що Шевченківська районна у м. Полтаві рада є правонаступником виконкому Октябрської районної Ради народних депутатів м. Полтави, що видавала ордер на право зайняття гаражу в гаражному кооперативі, тому вважає, що саме Шевченківська районна у м. Полтаві рада є належним відповідачем у справі. 13.01.2022 року від позивача [PERSON] до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначила, що відомості про реєстрацію місця проживання її матері [PERSON] разом з померлим батьком [PERSON] , що є фактом прийняття її матір`ю спадщини підтверджується довідкою від 16.07.2021 р. № 2163 КП ЖЕЛ №2 Полтавської міської ради. Відповідно до листа Четвертої полтавської державної нотаріальної контори від 24.12.2020 р. № 1982/01-16 спадкові справи після їх смерті не відкривались. Відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] разом з померлою, що є фактом прийняття спадщини підтверджує відповідна довідка. Спадкове майно складається тільки з гаражу. Ордером №2559 від 20.01.1992 року, виданого на підставі рішення виконкому районної ради народних депутатів від 03.12.1991 року №504 позивач вважає, що отримала аналогічне право щодо гаражу № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Автомотолюбитель УССР». У листі від 24.12.2020 № 1982/01-16 Четверта полтавська державна нотаріальна контора зазначає, що відсутні документи, що підтверджують право власності на гараж № [NUMBER] , розташований по шосе Київському № 52 за [PERSON] та [PERSON] , нотаріальна контора не має підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину. Виконавчий комітет Полтавської міської ради листом від 04.12.2020 р №Х04.1.-11/9393-571, розглянувши заяву [PERSON] , щодо визнання права власності на гараж № [NUMBER] , розташований по шосе Київському № 52. Разом з посиланням на нормативно-правові акти інформував, що до повноважень Шевченківської, Подільської, та Київської районних у м. Полтаві рад та їх виконавчих органів не належить вирішення питання. Передачі у власність або користування. Припинення права користування або права власності та вилучення земельних ділянок для індивідуального гаражного будівництва. Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області на заяву позивача листом від 03.12.2020 р. № 1016-1.20/216 повідомив, що вважає гараж самочинно збудованим майном та повернення до питання про прийняття його в експлуатацію можливо лише після вирішення у суді питання щодо права власності на самочинно збудовану будівлю. ПБТУ «Інвентаризатор» листом від 11.11.2020 № 11011 інформував, що реєстрація права власності на гараж № [NUMBER] в ОК «Автогаражний колектив Київське шосе 52А» станом на 31.12.2012 р. за адресою [ADDRESS] не проводилось. Позивач зазначила, що з огляду на час відкриття спадщини після смерті її матері відносини щодо спадкування в межах даної справи регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] позовну заяву підтримали просили її задовольнити. Відповідачі Шевченківська районна у м. Полтаві рада, територіальна громада міста Полтави, в особі Полтавської міської ради в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки до суду не повідомлено. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини його неявки суд не повідомлено. Заслухавши думку позивача та його представника, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивачка вийшла заміж та отримала прізвище [PERSON] , згідно зі свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Суд вважає, що позивачка має право на звернення до суду з вимогами про визнання за нею права власності на спадкове майно, що залишилось після її батьків. Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради депутатів трудящих №434 від 26.07.1972 року дозволено інваліду Вітчизняної війни [PERSON] побудувати гараж на подвір`ї жилого будинку [ADDRESS] , згідно схеми погодженої з головним архітектором. Схема прив`язки гаражу узгоджена Управлінням головного архітектора (а.с.18-19). Дублікатами чеків, квитанціями накладними підтверджується, що гараж був побудований до 1973 року. На час побудови гаражу - 1972-1973 роки, чинне законодавство не встановлювало обов`язку вводити в експлуатацію індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року. Зазначене підтверджується Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.01.2021 року по справі №1540/3952/18, правовою позицією Верховного Суду у Постанові від 15.10.2020 року по справі №623/214/17. Вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». Суд зазначає, що реєстрація (оформлення) права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В Постанові від 26 червня 2019 року справа №620/480/17 (провадження №61-45455св18) Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що державна реєстрація прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Здійснення державної реєстрації права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття об`єкта до експлуатації. Суд вважає, що вимоги законодавства того часу, дозволяли [PERSON] побудувати гараж без введення його в експлуатацію та без державної реєстрації прав на нього. Зазначений об`єкт нерухомості не є самочинним будівництвом, оскільки на нього видані дозвільні документи в установленому законному порядку. Більш того, Розділом ІІ, а саме Главами 6,10 та 12 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, не передбачалось набуття та реєстрацію права власності на гараж, але й заборон законодавством не встановлено. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] [PERSON] помер. На момент відкриття спадщини після померлого [PERSON] з ним проживала його дружина - [PERSON] , що підтверджується Довідкою від 16.07.2021 року за №2163, виданої КП «Житлово-експлуатаційна організація №2». Суд вважає, що вона фактично прийняла, що підтверджується Відповіддю Виконавчого Комітету Полтавської міської Ради на її ім`я за №49 від 06.05.1987 року (а.с.17), тобто саме вона зверталася за отриманням законної підстави користування гаражем. Крім того, копією ордеру №1675 від 31.10.1989 р. виданого Виконкомом Октябрської районної ради народних депутатів м. Полтави на ім`я [PERSON] підтверджується, що їй надано право на заняття гаража в гаражному кооперативі «Автомотолюбитель УССР» району м. Полтави «Київське шосе 50» №21. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Довідкою від 18.06.2021 року за №1826, виданою КП «Житлово-експлуатаційна організація №2», підтверджується, що [PERSON] померла за адресою дочки [PERSON] - [ADDRESS] . Тобто, позивачка проживала разом зі спадкоємцем на час відкриття спадщини і фактично прийняла її, що підтверджується Ордером №2359 від 20 січня 1992 року про заняття гаражу № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Автомотолюбитель УССР» по вул. Київське шосе,50, виданого на ім`я [PERSON] . Відповідно до абзаців 2-3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»: Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1540-06) у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно до ст.526 ЦК Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. В ч.1 ст.529 ЦК Української РСР закріплено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК Української РСР, спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В абзаці 2 ст.553 ЦК Української РСР зазначено - вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Суд вважає, що позивачкою [PERSON] доведено фактичне прийняття спадщини після померлого [PERSON] його дружиною - [PERSON] , а також фактичне прийняття самою позивачкою спадщини після померлої [PERSON] у вигляді гаражу [ADDRESS] . Висновком експерта №62 від 07.12.2020 року встановлено, що гараж, який розташований за адресою [ADDRESS] та знаходиться у користуванні [PERSON] відповідає вимогам ДБН в частині об`ємно-планувального рівні. Фактичні зусилля в конструктивних елементах не перевищують допустимих, відсутні дефекти та пошкодження, які не перешкоджають нормальній експлуатації конструктивних елементів будівлі або знижують несучу спроможність. Гараж, розташований за адресою [ADDRESS] є об`єктом завершеного будівництва і придатний для подальшої експлуатації. Технічним паспортом на гараж, розташованого за адресою [ADDRESS] , підтверджується, що замовником є [PERSON] , і в ньому зазначена схема розташування гаражу, план, а також інші відомості. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Враховуючи, що гараж був побудований у 1972-1973 році, і чинне законодавство не передбачало прийняття його в експлуатацію та його державну реєстрацію, гараж був побудований в місці виділеному для будівництва та з дозволу Виконавчого комітету Полтавської міської ради депутатів трудящих, побудований з матеріалів, власником яких був [PERSON] , про що свідчать документи, тому суд вважає, що за позивачкою можливо визнати право власності на гараж в порядку спадкування після померлих батьків - [PERSON] та [PERSON] .. Згідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, на сторони покладено обов`язок доказування та висловлення ними своєї правової позиції. Суд вважає, що відповідачами та третьою особою, не надані докази і не висловлена обґрунтована позицію з приводу предмета спору. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, підлягає повному задоволенню. На підставі ст.ст.524,526,529,549 ЦК Української РСР, ст.ст.328,331 ЦК України,

Outcome: approved