Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому з відповідачем шлюбі з 20.05.2006 по 15.02.2013 роки. За час подружніх стосунків у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Заочним рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.08.2011 із відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] в розмірі 400,00 грн. щомісячно, з 05.07.2011 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Крім цього з відповідача стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 100,00 грн. щомісячно починаючи з 25.02.2011 і до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] трьох років. На даний час, витрати на потреби дітей значно зросли, та розмір стягуваних аліментів є недостатнім. Відповідач, участі у вихованні дітей не приймає, а матеріальну допомогу надає вкрай рідко, натомість на її утриманні ще перебуває малолітній син від другого шлюбу. У зв`язку з чим, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, та єдиним джерелом її доходу є щомісячна соціальна допомого. Вказане, значно ускладнює належне матеріальне забезпечення спільних із відповідачем дітей. Натомість у відповідача значно покращилося матеріальне становище, останній працює у ТзОВ «Волинська містобудівельна компанія», має стабільний дохід. Зазначає, що інших осіб на утриманні відповідач немає, а відтак, у нього наявна можливість забезпечувати інтереси неповнолітніх дітей у більшому розмірі. Посилаючись на викладене, позивач, просить суд, змінити спосіб стягнення аліментів, який було встановлено заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.08.2011 [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] з твердої грошової суми в розмірі 400 грн. щомісяця на 1/3 частку всіх видів доходу відповідача щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття. Ухвалою судді від 13.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Відзиву від відповідача у встановлений ухвалою строк не надходило. До початку розгляду справи позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] , серія [NUMBER] (а.с.06, 07). Із рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.02.2013 вбачається, що шлюб між сторонами розірвано (а.с.10). Заочним рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.08.2011 із відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] в розмірі 400,00 грн. щомісячно, з 05.07.2011 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Крім цього з відповідача стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 100,00 грн. щомісячно починаючи з 25.02.2011 і до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] трьох років. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Так, ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.ст.183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181СК України).Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст.181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Позивач, як одержувач аліментів в інтересах дітей, довела свої вимоги щодо необхідності зміни способу стягнення аліментіву зв`язку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, зміною матеріального стану відповідача, потребую дітей в соціальному розвитку та навчанні, на що необхідні матеріальні витрати, якими позивач не може забезпечити дітей в повній мірі. Враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав, є здоровою, працездатною людиною, працює, отримує дохід, з урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, рівню їхнього життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, не погіршать їх матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дітей на утримання від батька відповідно до положень Закону. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У статті 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з [PERSON] , слід стягнути судовий збір в сумі 496,20 грн. на користь держави, що становить 50 відсотків судового збору, який підлягав би сплаті при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved