Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

22.06.2021 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради № 41724532 від 21.06.2018 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що він є потерпілим у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №12012060090000279 від 30.11.2012 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України. Державний реєстратор здійснив оспорювану реєстрацію права власності на квартиру в період дії арешту на квартиру, встановленого ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду Житомирської області від 20.04.2018 року. На підставі викладеного просив задовольнити позов. 17.09.2021 року [PERSON] подала відзив на позов, у якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність. Зазначила, що арешт на спірну квартиру, який був накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду Житомирської області від 20.04.2018 року, скасований ухвалою слідчого судді цього ж суду від 02.07.2018 року. Право власності у [PERSON] на спірну квартиру виникло на підставі ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.02.2018 року, яке набрало законної сили. Кримінальне провадження №12012060090000279 до суду не передавалось та відповідно вироку суду не ухвалювалось. На день подання відзиву на позов зазначене кримінальне провадження закрито постановою від 27.12.2019 року у зв`язку з відсутністю складу злочину. Вказані обставини свідчать про необґрунтованість доводів позивача щодо порушення його прав як потерпілого у кримінальному провадженні (а.с. 70). 22.09.2021 року державний реєстратор подала відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що державна реєстрація права власності проведена відповідно до вимог Закону. 18.06.2018 року [PERSON] звернулась до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності, до якої зокрема долучено копію ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.02.2018 року, якою визнано за [PERSON] право власності на спірну квартиру. При перевірці в пошуку бази даних, державним реєстратором перевірено відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до відомостей виявлено: 1) запис про обтяження № 21311760, зареєстроване 10.07.2017 року, де предметом обтяження була спірна квартира, на підставі ухвали про забезпечення доказів № 295/2450/17 від 07.07.2017 року; 2) запис про обтяження № 26168620, зареєстроване 16.05.2018 року, де предметом обтяження є спірна квартира, на підставі постанови державного виконавця про арешт № 56409974 від 16.05.2018 року. Однак, згідно п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у п. 6 ч. 1 цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (а.с. 83). Представник позивача в судовому засіданні позов просив задовольнити повністю з підстав, зазначених у позові. Наголосив, що його довіритель має майновий інтерес щодо квартири [ADDRESS] , тому звернувся до суду за його захистом. Крім того, право власності зареєстроване за позивачем згідно ухвали суду, а не рішення суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позов. Відповідач державний реєстратор Данчук Г.О. в судове засідання не прибула. Про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, однак про причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності, чи про відкладення розгляду справи не подавала. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що спірна квартира належала на праві власності [PERSON] 21.11.2012 року. Зазначена квартира була предметом іпотеки, на яку рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду №2-169 було звернуто стягнення та встановлено початкову ціну продажу. 21.11.2012 року було проведено прилюдні торги з реалізації спірної квартири, переможцем яких став покупець [PERSON] . Законність проведення прилюдних торгів перевірялось у судовому порядку та рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15.05.2013 року (№285/858/13-ц), яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися та визнання свідоцтва про право власності недійсним (а.с. 72). Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.02.2018 року (№285/2450/17), залишеною без змін постановою Апеляційного суду Житомирської області від 23.05.2018 року, затверджено мирову угоду, якою визнано за [PERSON] право власності на спірну квартиру (76, 78). На підставі зазначеної ухвали суду, державним реєстратором виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради прийнято оспорюване рішення № 41724532 від 21.06.2018 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну квартиру (а.с. 10 зворот). Разом з тим, ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2018 року у межах кримінального провадження № 12012060090000279 від 30.11.2012 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України, накладено арешт на спірну квартиру в частині заборони відчуження у будь-який спосіб. Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 02.07.2020 року скасовано арешт на спірну квартиру, накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2018 року, у зв`язку з тим, що кримінальне провадження №12012060090000279 від 30.11.2012 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях осіб складу злочину (а.с. 80). На виконання зазначеної ухвали слідчого судді від 02.07.2020 року, постановою державного виконавця Новоград-Волинського МВДВС від 18.08.2020 року знято арешт з всього нерухомого майна, що належить [PERSON] (а.с. 82). Доказів про скасування постанови слідчого про закриття провадження по справі суду учасниками справи не надано. При вирішенні справи по суті суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. В судовому засіданні не доведено, а позивачем в силу вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України не надано належних та допустимих доказів порушення його прав та інтересів прийняттям оспорюваного рішення державного реєстратора. Позивачем не доведено, у чому полягає порушення його прав як потерпілого у кримінальному провадженні № 12012060090000279, ураховуючи, що постановою слідчого СУ ГУНП в Житомирській області від 19.09.2019 року зазначене кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю в діях осіб складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 190, 366 КК України (а.с. 81). При цьому, сам по собі процесуальний статус особи у якості потерпілого в межах кримінального провадження до моменту постановлення судом обвинувального вироку, не може свідчити про порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів під час проведення державним реєстратором реєстраційних дій. Спірна квартира вибула із власності позивача у зв`язку із проведенням прилюдних торгів, законність яких перевірялась в судовому порядку, та рішенням суду, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами.

Outcome: dismissed