Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: Товарної біржі «Регіональна» про визнання договору міни нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову, позивачі посилаються на те, що 02 липня 1998 року між ними та відповідачами [PERSON] і [PERSON] було укладено договір міни № 0002/0002, який було посвідчено Товарною Біржою «Регіональна», згідно з умовами якого вони, як сторони цього договору міни, вчинили обмін квартири [ADDRESS] , яка належала їм на праві власності, на квартиру [ADDRESS] , яка належала на праві власності відповідачам. Даний договір міни квартир вони разом з відповідачами вирішили оформити на Товарній Біржі «Регіональна», оскільки на той час працівники цієї біржі запевнили їх, що договори, зареєстровані на біржі згідно Закону України «Про товарну біржу», мають повну юридичну силу, і не потребують подальшого нотаріального посвідчення. 02 липня 1998 року за їх зверненням вищезазначений договір міни квартир №0002/0002 було зареєстровано у Мелітопольському ММБТІ за реєстровим номером 73. З липня 1998 року і до теперішнього часу вони зареєстровані за вищезазначеною адресою. Вищезазначені обставини свідчать про те, що всі істотні умови договору міни нерухомого майна Сторони договору виконали у повному обсязі. Однак, як з`ясувалося на теперішній час, вони не можуть належним чином розпоряджатися належною їм квартирою, тобто вони не можуть відчужити її, у зв`язку з тим, що договір міни №0002/0002 від 02 липня 1998 року, який було оформлено на Товарній Біржі «Регіональна», не відповідає вимогам діючого на той час законодавства, яке передбачало обов`язкове нотаріальне посвідчення цього договору. Зазначені обставини свідчать про те, що формально вони не набули права власності на нерухоме майно по вищезазначеному договору, у зв`язку з тим, що він не був посвідчений нотаріально, що фактично привело до порушення їх прав. Тому на підставі викладеного, вони просять суд визнати дійсним договір міни №0002/0002, укладений 02 липня 1998 року та взнати за ними [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних долях право власності на квартиру [ADDRESS] . В судове засідання позивачі не з`явилися, але надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином поштовим повідомленням за останнім відомим місцем проживання. До Мелітопольського міськрайонного суду повернулися конверти з відміткою листоноші «по закінченню терміну зберігання» так як адресата не було дома та вони не отримують поштове повідомлення. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надійшло. Суд вважає причини неявки відповідачів в судове засідання неповажними. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. В судове засідання представник третьої особи - Товарної біржі «Регіональна», не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, пояснень щодо позову не надано. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, 02 липня 1998 року між позивачами [PERSON] , [PERSON] , яка діяла на той час від свого імені та як законний представник своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі рішення Мелітопольського міськвиконкому № 231/7 від 30.06.1998 року, та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , на Товарній Біржі «Регіональна» було укладено договір міни №0002/0002 (а.с.30). Згідно п.1 умов договору міни позивачі вчинили обмін належної їм на праві власності квартири [ADDRESS] , на належну відповідачам на праві власності квартиру [ADDRESS] . Згідно п.5, 13 договору міни обмін квартир був проведений без доплати та право власності на придбані квартири Сторони набувають з моменту підписання цього договору. Так 02 липня 1998 року за зверненням позивачів вищезазначений договір міни квартир № 0002/0002 було зареєстровано у Мелітопольському ММБТІ за реєстровим номером 73, що підтверджується відповідною відміткою в технічному паспорті на квартиру та копією Реєстраційного посвідчення, згідно з яким квартира [ADDRESS] була зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , яка діяла на той час від свого імені та як законний представник своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.31-33). Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1, 2 ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з наданих позивачами копій паспортів громадян України з липня 1998 року і до теперішнього часу вони зареєстровані в квартира [ADDRESS] (а.с.11-28). Так, згідно позовної заяви судом встановлено, що правочин обома сторонами повністю виконаний. Згідно ч.1 ст.321 ЦПК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.328 ЦПК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, зі змісту договору міни №0002/0002 від 02.07.1998р. встановлено, що договір було укладено у відповідності до ст. 15 ЗУ від 10.12.1991 року «Про товарну біржу». Так ст.5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК передбачено, що правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Положеннями ст. 42 ЦК (в редакції 1963 року), які мають застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). Згідно з вимогами ст. 242 ЦК України (в редакції 1963 року) до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Згідно з вимогами ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК (в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року членами біржі є прийняті до її складу вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту від 14 червня 1994 року № 18/5, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на житловий будинок міг бути договір купівлі-продажу, міни, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону суперечила чинній на той час ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, згідно з якою договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28.04.1978 визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору або для його укладення були наявні передбачені законом обмеження. Крім того, суд перевіряє, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно ст.9 Житлового Кодексу України, громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. Згідно з частиною другою ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з частиною третьою ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Таким чином вищевказане свідчить про те, що при укладанні договору міни від 02.07.1998р. сторони керувались ч.2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вони вважали, що договір міни укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. У відповідності до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його прав власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Враховуючи викладене,

Outcome: approved