Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

[PERSON] 11.05.2021 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що 01.03.2003 р. між ним та [PERSON] було укладено шлюб. В шлюбі у них [INFO] народився син - [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11.06.2014 р. шлюб між сторонами розірвано. Рішенням суду від 11.06.2014 р. з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.03.2014 р. до досягнення дитиною повноліття. Вказаний виконавчий лист було пред`явлено для виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі. 10.02.2016 р. постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 50267784 з виконання виконавчого листа № 336/2021/14-ц. Разом з цим, відповідач [PERSON] приховала від нього звернення до ВДВС, а останній постанову про відкриття виконавчого провадження, чи будь-яких повідомлень про примусове стягнення не направляв, що позбавило позивача надати докази про добровільне виконання рішення суду. Також необхідно враховувати, що після розрівання шлюбу, син сторін проживає як з позивачем, так і з відповідачем. Близько трьох-чотирьох днів на тиждень син знаходиться у родині позивача. Окрім цього, влітку дитина проживає у позивача та його матері. З початку квітня 2021 р. Ян проживає за адресою батька. Підтвердженням участі в утриманні сина є чеки на придбання речей, докази перерахування коштів на ім`я відповідача, купівлі абонементу до спортивної зали, купівлі техніки. Посилаючись на ст.ст.180, 196-197 СК України, за позовом позивач просить суд скасувати розмір заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № 50267784 за виконавчим листом № 336/2021/14-ц, виданим Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 11.06.2014 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.03.2014 р. по 01.03.2021 р. в сумі 158 120,08 грн. Ухвалою від 31.05.2021 р. відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 19.08.2021 р. 19.08.2021 р. підготовче судове засідання відкладено на 24.09.2021 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. 24.09.2021 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 11.11.2021 р. 11.11.2021 р. судове засідання відкладено на 16.02.2022 р. на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] та представник Шевченківського ВДВС до суду не з`явивлись, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини не явки суду не повідомили, відзиву на позов не подавали. Суд розглядув справу за відсутності відповідачів на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] (а.с.10). Рішенням суду від 11.06.2014 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.03.2014 р. до досягнення дитиною повноліття (а.с.11-12). 10.02.2016 р. постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 50267784 з виконання виконавчого листа № 336/2021/14-ц. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.03.2021 р. (а.с.13-15) позивач має заборгованість зі сплати аліментів за період з березня 2014 р. по березень 2021 р. в сумі 158 120,08 грн. Вказані вище обставини підтверджені наданими позивачем письмовими документами. Звертаючись до суду з позовом про скасування заборгованості по аліментам, [PERSON] стверджує, що після розрівання шлюбу син сторін проживав як з ним, так і з відповідачем. Влітку син проживав у позивача та його матері, а з початку квітня 2021 р. Ян проживає за адресою батька. Підтвердженням участі позивача в утриманні сина є чеки на придбання речей та докази перерахування коштів на ім`я відповідача (а.с.16-33). Вказані твердження позивача в процесі розгляду справи відповідачем не спростовані. Згідно із ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а якщо домовленості немає, то за рішенням суду. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст.181 СК України). Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Тобто умовою для отримання одним із батьків грошового забезпечення на утримання дитини є факт проживання дитини з ним та ухилення другого з батьків від добровільного виконання обов`язку утримувати дитину. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.2 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З огляду на викладене, враховуючи те, що доводи позивача про періодичне проживання дитини після ухвалення рішення про стягнення аліментів разом з ним, а також надання коштів на утримання сина у добровільному порядку, відповідачем, в процесі розгляду справи не спростовані, суд робить висновок про те, що позов підлягає задоволенню шляхом скасування розміру заборгованості по аліментам. На підставі викладеного,

Outcome: approved