Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

09.06.2021 року позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб правонаступник ПАТ «КБ Надра», [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, в якій просить суд ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту все майно, яке належить [PERSON] , в тому числі житловий будинок площею 153,3 кв.м., шо складається з п`яти житлових кімнат та кухні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] шляхом вилучення (скасування) запису про обтяження №20948569 (спеціальний розділ) від 16.06.2017р., внесеного державним реєстратором прав на нерухоме майно Берегових B.C. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, яке обтяжено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 51748888, виданий 02.11.2016 року, видавник головний державний виконавець Меленчук В.І. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35713379 від 16 червня 2017 р., винесеного державним реєстратором прав на нерухоме майно Берегових B.C. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач [PERSON] являється власницею будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу, р. №8943, 22.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком O.A., згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 260445207 від 08.06.2021р. У вказаному будинку позивач проживає, та такий є її єдиним житлом. 25.07.2016 р. старшим державним виконавцем Романом Н.О. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51748888 на підставі виконавчого листа № 466/9291/14-ц виданого Шевченківським районним судом м. Львова 13.05.2016 р. щодо стягнення з [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра» заборгованість за кредитним договором № 315/08-Ф від 22.08.2008 р., яка складається із: заборгованості за кредитним договором в сумі 165 452 долари США 44 центи; заборгованості за відсотками в сумі 117 696 доларів США 02 центи США та 78 856 гривень 72 копійки штрафу. З 15.06.2015 року Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" перебуває в стані припинення, 10741780121002619 - внесення рішення державного органу про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації. Станом на сьогоднішній день у позивача - [PERSON] відсутні будь-які невиконані зобов`язання перед третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб правонаступник Публічного Акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра". 02.11.2016 року головний державний виконавець Меленчук В.І. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області при примусовому виконанні виконавчого листа №466/9291/14-ц, виданого 13.05.2016 р. Шевченківським районним судом м. Львова виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 51748888. Арешт накладений на все майно боржника, в тому числі на житловий будинок [ADDRESS] . 16 червня 2017р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Берегових B.C. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким вирішив провести державну реєстрацію обтяження, арешт нерухомого майна на житловий будинок з реєстраційним номером 24370802, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 26.06.2017р. державним виконавцем Берегових B.C. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області при примусовому виконанні виконавчого листа № 466/9291/14-ц, виданого 13.05.2016 р. Шевченківським районним судом м. Львова у виконавчому провадженні №51748888 виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 9 ч. 1 ЗУ "Про виконавче провадження". У п. 2 вказаної постанови зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання до 27.06.2020 p., який станом на сьогоднішній день минув. Відповідач - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) являється правонаступником Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області згідно Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України" від 27.12.2019 р. № 4224/5. 27.05.2021 р. Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) у своїй відповіді на заяву позивача від 14.05.2021 р. повідомило наступне: проведеною перевіркою даних автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на 21.05.2021 р. виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] на виконанні не перебувають. Отже, у позивача [PERSON] відсутні будь-які невиконані зобов`язання перед третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та відповідачем, і щодо стягнення виконавчого збору в тому числі. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого позивач позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися цим майном на власний розсуд. З врахуванням вищевикладеного, позивач вимушений звернутися до суду та просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. В останнє судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просять позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «КБ Надра» в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, надіслав письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкт, будинок площею 153,3 кв.м та земельна ділянка площею 0, 019 га за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] (а.с.5-6). Постановою від 25.07.2016 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Роман Н.О. відкрито виконавче провадження №51748888 на підставі виконавчого листа №466/9291/14-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) в користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 315/08-Ф від 22.08.2008 року, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 165 452,44 /сто шістдесят п*ять тисяч чотириста п*ятдесят два долари США) 44 центи США; заборгованості за відсотками в сумі 117 696,02 /сто сімнадцять тисяч шістсот дев*яносто шість доларів США/ 02 центи США та 78 856,72 /сімдесят вісім тисяч вісімсот п*ятдесят шість гривень/ 72 копійки штрафу (а.с.7-8). Відповідно до постанови від 02.11.2016 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Меленчук В.І. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] з забороною здійснювати відчуження (а.с.9). Згідно постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових В.С. від 26.06.2017 року в межах виконавчого провадження №51748888, виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.9 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.11-12). У п. 2 вказаної постанови зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання до 27.06.2020 p., який станом на момент винесення рішення минув. З відповіді начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на заяву позивача [PERSON] вбачається, що проведеною перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на 21.05.2021 року виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] в територіальних відділах державної виконавчої служби Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на виконанні не перебувають (а.с.13). Підстави, з яких позивач була змушена звернутися до суду із даним позовом, підтверджуються даними листа начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 15.11.2021 року вих. №28560, згідно якого знаття арешту у разі завершення виконавчого провадження з підстав п.9 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено. Також не передбачено підстав зняття арешту, що визначені ч.4 ст.59 вказаного Закону. Посилаючись на відсутність правових підстав для здійснення такої дії, позивачам рекомендовано звернутися до суду з посиланням на норми ч.5 ст. 59 вказаного Закону (а.с.84-85). Отже, на сьогоднішній день позивач не має змоги вільно розпоряджатися належним її майном, через наявність арешту. З огляду на заявлені вимоги, встановлені в ході розгляду справи факти та обставини, що підтверджують дані вимоги та доводять порушення прав позивача з вільного розпорядження її майном, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження», а також ч.1ст.40 цього Закону передбачені підстави повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав та підстави закінчення виконавчого провадження. Отже, державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника тільки в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі). Зняття арешту у разі повернення виконавчого листа іншим стягувачам, норми ЗУ «Про виконавче провадження» не містять. Тобто в даному випадку існує правова невизначеність щодо долі нерухомого майна, на яке накладено арешт в межах виконавчого провадження, та який залишає свою дію після завершення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого листа стягувачу та можливості відновлення розпорядження цим майном його власником у разі відсутності претензій стягувача до боржника. Статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначені підстави для зняття арешту з майна боржника, де в ч. 5 вказано, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»). Тобто законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові може звернутися до суду з позовом про зняття арешту. Відтак, оскільки наявність арешту на належне позивачу на праві приватної власності майно, порушує права позивача [PERSON] як власника щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, а тому позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Outcome: approved