Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частки спільного рухомого майна подружжя в сумі 77150,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.06.2011 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб від якого в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу з 03.06.2011 по серпень 2020 року сторони проживали в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності матері відповідача. За вказаний період ними за спільні кошти був зроблений ремонт в квартирі та придбано меблі, предмети інтер`єру, побутова техніка, а саме: кухонний гарнітур вартістю 15000,00 грн.; обідній стіл - 3500,00 грн.; стільці в кількості 4 шт. вартістю 4000,00 грн.; холодильник - 13000,00 грн.; вбудована поверхня - 5000,00 грн.; вбудована духовка - 8000,00 грн.; м`ясорубка - 3000,00 грн.; витяжка - 3000,00 грн.; тюль в житловій кімнаті - 2000,00 грн.; бокали для вина в кількості 6 шт. - 500,00 грн.; бокали для мартіні в кількості 6 шт. - 500,00 грн.; люстра в житловій кімнаті - 3000,00 грн.; люстра в коридорі в кількості 2 шт. - 4000,00 грн.; люстра на кухні - 1700,00 грн.; 3Д килим на кухні - 4000,00 грн.; пральна машина - 12000,00 грн.; телевізор - 14000,00 грн.; душова кабіна - 4000,00 грн.; бойлер - 2000,00 грн.; гарнітур (дзеркало та тумба) - 2000,00 грн.; домашній кінотеатр - 6000,00 грн.; диван - 8000,00 грн.; дві шафи-купе загальною вартістю 6500,00 грн.; дитячий комод - 600,00 грн.; килимове покриття в кімнаті - 4000,00 грн.; два килимових покриття в коридорі загальною вартістю 2500,00 грн.; порох отяг - 2500,00 грн.; DVD-програвач - 3000,00 грн.; тумба під телевізор скляна - 2500,00 грн.; праска - 1500,00 грн.; кондиціонер - 6000,00 грн.; музична колонка - 7000,00 грн.; саббуфер - 2000,00 грн. Всього спільного майна було придбано на загальну суму 154300,00 грн. Всі ці речі залишились в квартирі де проживає та зареєстрований відповідач, добровільно їх поділити або компенсувати половину їх вартості він відмовляється, тому позивач змушена звернутись до суду для вирішення цього питання. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 20.01.2022, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач причин неявки суду не повідомив та правом на подання відзиву на позов не скористався. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за останньою відомою адресою реєстрації проживання. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що 03.06.2011 між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №254. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва по цивільній справі №477/54/21 від 02.03.2021 шлюб між сторонами було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконкомом Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис №26. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Згідно з частиною першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до положень частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно вимог частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 №6-2811цс15, згідно статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, діляться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються кожному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно до пунктів 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. За положеннями статей 12, 18 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з правилами статей 79, 80 ЦПК України достовірними та достатніми є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність тих обставин, які входять до предмета доказування. Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що в період шлюбу сторонами у справі придбано наступне майно: -вбудовану поверхню Hotpoint Ariston Cisph 640 M(WH)/HA та вбудовану духовку Hotpoint Ariston Cisfb 21.2 WH/HA загальною вартістю 3318,00 грн., що підтверджується договором №91062291000 про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна від 23.09.2021, договором купівлі-продажу та видатковою накладною №НФМ-34327 від 23.09.2011, та фіскальним чеком ПН 355644814036 від 23.09.2021, та квитанціями №1 від 21.10.2011, №1 від 21.11.2011 та №99 від 20.12.2011; -телевізор Samsung UE46D5000PWXUA вартістю 8999,00 грн., що підтверджується кредитним договором №006-14009-310512 від 31.05.2012, договором купівлі-продажу та видатковою накладною №131ФТ-8407 від 31.05.2012, фіскальними чеками ПН 356250826598 від 31.05.2012, ПН 215600426655 від 17.06.2013, від 16.05.2013, від 17.04.2013, від 18.03.2013, від 18.02.2013, від 19.12.2012, від 17.01.2013, від 16.10.2012, від 25.09.2012, квитанціями №16662681 від 17.08.2012, №16148487 від 16.07.2012, №15731122 від 15.06.2012; -м`ясорубку Moulinex ME6061 вартістю 955,00 грн., що підтверджується заявою позичальника №NKH3F421751459 від 10.12.2012, видатковою накладною №ФТ-48267 від 10.12.2012, фіскальним чеком ПН 356250826598 від 10.12.2012; -пральну машину LG F-1081 ND вартістю 5399,00 грн., що підтверджується кредитним договором №001-14165-020911 від 02.09.2011, та квитанціями №12088696 від 26.09.2011, №12700306 від 25.10.2011, №13214786 від 30.11.2011, №13567452 від 26.12.2011, №13937841 від 26.01.2012, №14297271 від 24.02.2012, №14659280 від 23.03.2012, №15106215 від 26.04.2012 та №15440405 від 24.05.2012; -домашній кінотеатр Sony DAV-DZ590 вартістю 2327,00 грн., що підтверджується кредитним договором від 01.06.2012, договором купівлі-продажу та видатковою накладною №ФТ-19979 від 01.06.2012, та фіскальним чеком ПН 356250826598 від 01.06.2021; -кухню МДФ, шафу-купе та двері-купе загальною вартістю 10800,00 грн., що підтверджується накладною №7 від 27.10.2011. Належних та допустимих доказів придбання та наявності іншого майна, заявленого позивачем до поділу, як набутого у період шлюбу із відповідачем, та розміру його вартості, матеріали справи не містять. Таким чином, судом встановлено, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами придбано рухоме майно на загальну суму 31798,00 грн., вартість якого підтверджена належними та допустимими доказами. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 364 ЦК України передбачено, якщо виділ у натурі із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки. Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. В своїй позовні заяві позивач просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя та стягнути на її користь компенсацію 1/2 частки його вартості, яка залишилась в квартирі в якій проживає відповідач, який відмовляється ділити спільне майно та компенсувати половину його вартості В частині другій статті 364, частині третій статті 370 ЦК України зазначено, що співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки. З вказаного випливає, що звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є одним із способів поділу такого майна. Згідно висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 07.04.2021 у справі №757/64512/16-ц вирішуючи спір про поділ майна між подружжям, необхідно встановити не лише обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання, його вартість та виходити з презумпції рівності часток, а й ураховувати інші істотні обставини, що мають значення для справи, зокрема можливість реального поділу майна з виділенням кожному із подружжя окремих видів (об`єктів) майна, можливість спільного користування певним видом майна у разі визначення ідеальних часток у цьому майні та спільного користування неподільною річчю, а також чи був визначений сторонами певний порядок користування спірнім майном, матеріальне становище співвласників щодо можливості сплати грошової компенсації при перевищенні вартості частки, що підлягає виділу іншому із подружжя тощо. У постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 у справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Також судом встановлено, що виділ належної позивачу 1/2 частки майна в натурі є неможливим, оскільки вказані речі є неподільними, вказаним майном користується відповідач, при цьому останнім не сплачується позивачу матеріальна компенсація за володіння та користування вищевказаним спірним майном. В свою чергу, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неспроможності виплатити позивачу компенсацію за 1/2 частку спірного майна. Крім того, залишення спірного майна у спільному користуванні сторін не вирішить спору по суті між сторонами і не буде ефективним способом захисту порушених прав. З огляду на те, що на час розгляду справи доведена наявність лише вказаного вище рухомого побутового майна, вартість якого складає 31798,00 грн. та підтверджена документально належними та допустимим доказами, суд вважає обґрунтованим стягнення з відповідача грошової компенсації у розмірі 1/2 частини з вартості спільного майна подружжя в розмірі 15899,00 грн. (31798,00 : 2). Позовні вимоги [PERSON] в іншій частині задоволенню не підлягають у зв`язку із недоведеністю. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 187,12 грн.

Outcome: partial