Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

позивач звернувся до\~суду з\~позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~заборгованість за\~договором № KK/15424 від 19 червня 2020 року в сумі 132 355, 56 грн. та понесені судові\~витрати в\~сумі 2\~270\~грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.06.2020 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] відповідачем у справі, укладено кредитний договір № KK/15424, відповідно до якого банк надав останній кредит в сумі 200 000 гривень на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, строком до 18.06.2023 р. За умовами договору позичальник [PERSON] зобов`язався використати кредит на цілі, зазначені в договорі, повернути кредит, сплатити проценти за процентною ставкою 36 % річних та інші платежі в строк та на умовах, що передбачені договором. Позивачем належним чином виконані умови кредитного договору, надано грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених кредитним договором, що пітверджується випискою про рух коштів по рахунку № [NUMBER] за період з 19.06.2020 по 23.09.2021 року. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 23.09.2021 року утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 132 355, 56 грн., з яких 97 492, 37 грн. сума заборгованості за кредитом, 34 863, 19 грн. заборгованість по відсотках. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча згідно ст.130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 19.06.2020 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] відповідачем, укладено кредитний договір № KK/15424, у відповідності до якого позивач надав позичальнику [PERSON] кредит на поточні потреби в сумі 200 000 гривень грн. на умовах поворотності, строковості, цільового використання та плати за користування кредитними коштами в розмірі 36 % річних строком до 18.06.2023 року. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст.ст.611, 625, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання або розірвання договору, зміна умов договору, сплата неустойки чи відшкодування збитків. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Як встановлено судом, відповідач умов кредитного договору не виконала, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених кредитним договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 23.09.2021 року загальна сума боргу за кредитним договором становить у розмірі 132 355, 56 грн., з яких 97 492, 37 грн. сума заборгованості за кредитом, 34 863, 19 грн. заборгованість по відсотках. З огляду на те, що відповідач належним чином\~не виконував\~умови кредитного\~договору,\~у зв`язку\~з чим\~вважається таким,\~що прострочив\~виконання зобов`язання,\~суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № KK/15424 від 19 червня 2020 року у розмірі становить у розмірі 132 355, 56 грн., з яких 97 492, 37 грн. сума заборгованості за кредитом, 34 863, 19 грн. заборгованість по відсотках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, представництво інтересів позивача по справі здійснював адвокат Павленко С.В. Дійсно, до матеріалів справи долучено Договір про надання правничої допомоги від 11 лютого 2019 року. Як роз`яснено в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Суд враховує, що виходячи з положень п. 1 ч. 2\~ст. 137 ЦПК, якою встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Крім договору про надання правничої допомоги, також повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Оскільки, матеріали справи не містять доказів, які мали підтвердити фактично понесені позивачем, витрат на правову допомогу, а договір про надання правничої допомоги від 11 лютого 2019 року не містить фіксованого розміру гонорару за надану допомогу, відтак, не є доказом реально понесених стороною витрат на виконання. Тому оплата за надання правничої допомоги не підтверджена належними доказами, а відтак відсутні підстави для задоволення вимог позивача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2270 грн.

Outcome: approved