Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

01 жовтня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що сторони з 27 жовтня 2012 року по 19 квітня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину дочку [PERSON] , [INFO] , на яку рішенням суду від 03 червня 2015 року вирішено стягувати з позивача на користь відповідача на утримання зазначеної дитини аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. На даний час позивач проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншою жінкою [PERSON] , від якої у позивача є друга дитина син [PERSON] , [INFO] . У лютому 2021 року позивач дізнався, що відповідач подала виконавчий лист, виданий на вищевказане рішення суду про стягнення аліментів, до відповідного територіального органу державної виконавчої служби для примусового виконання, в зв`язку із чим у позивача одразу виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 92950,97 гривень, яку він сплати одразу не може, вважає, що борг виник не з його вини. За таких обставин, посилаючись на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан внаслідок перебування на його утриманні співмешканки (матері другої дитини) та народження другої дитини (сина), наявність боргу за аліментами, позивач просив суду зменшити призначені вищевказаним рішення суду аліменти з ј до 1/6 частки від усіх доходів (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, а також відкликати виконавчий лист. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2021 року позовну заяву було залишено без руху через наявність низки недоліків. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням недоліків позовної заяви останню прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримала, просила суд задовольнити позов в повному обсязі з викладених у ньому підстав. Відповідач, її представник проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі з підстав не обґрунтованості та безпідставності таких вимог. Відповідачем подано суду відзив на позов, в якому остання також просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з тих підстав, що позивачем не подано доказів суттєвого погіршення його майнового стану, таким доказом не може бути поява у позивача другої дитини, оскільки батьки не мають права компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Також відповідач послалась на свідоме невиконання позивачем рішення суду про стягнення аліментів, внаслідок чого у нього і виникла перед відповідачем заборгованість зі сплати аліментів, а подання виконавчого листа відповідачем відбулось вчасно, однак не з її вини виконавче провадження було втрачено. Крім того, відповідач відзначила, що згідно наявних у справі доказів майновий стан позивача з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів лише покращувався, а майновий стан відповідача залишився на тому ж рівні. Послалась відповідач і на неналежність як способу захисту позовної вимоги про відкликання виконавчого листа суду. В свою чергу, у відповіді на відзив представник позивача позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі з тих же підстав, що і у позовній заяві, вказала на неподання відповідачем жодних доказів на підтвердження звернення до виконавчої служби із виконавчим листом про стягнення аліментів одразу після отримання відповідного рішення суду, доказів втрати виконавчого листа. Послалась представник позивача і на те, що зменшення розміру аліментів на спільну дитину сторін в жодному разі не спрямоване на збільшення утримання однією дитини за рахунок іншої. Вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що від спільного шлюбу, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року по справі №199/1026-16-ц (провадження №2/199/916/16), сторони мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Викладене підтверджується копією вказаного рішення суду, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, який суд використовує у відповідності до ст.81 ч.7 ЦПК України, ст.ст.3, 4, 6 Закону України «Про доступ до судових рішень». 03 червня 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська постановлено рішення у справі №199/3473/15-ц (провадження №2/199/1932/15), яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено та вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08 травня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду допущено до негайного виконання в частині місячного платежу по аліментам, а також набрало законної сили 16 червня 2015 року. При цьому згідно змісту такого рішення суду відповідач [PERSON] , хоча і не був присутній при ухваленні такого рішення, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, а тому не міг не знати про факт ухвалення такого рішення суду та результати розгляду справи. Викладене підтверджується копією відповідного рішення суду. [INFO] у позивача та іншої, ніж відповідач, жінки [PERSON] народилась спільна, друга для позивача, дитина син [PERSON] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження. Відповідно до довідки з Автоматичної системи виконавчого провадження 05 січня 2021 року державним виконавцем Новомосковського ВДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за заявою відповідача по справі відкрито виконавче провадження №64021207 з примусового виконання виконавчого листа суду, виданого на вищевказане рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року по справі №199/3473/15-ц. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, здійсненим державним виконавцем, у позивача по справі станом на 01 серпня 2021 року перед відповідачем наявна заборгованість зі сплати аліментів в загальному розмірі 92950,97 гривень за період з червня 2015 року. При цьому таким розрахунком, а також наданими позивачем копіями квитанцій підтверджено, що позивач, як боржник за виконавчим провадженням, у 2016 році сплатив аліменти лише один раз на суму 1200 гривень, після чого сплачував аліменти (в тому числі стягувались з нього в примусовому порядку) лише з червня 2020 року і не в повному розмірі. Крім того судом зі змісту розрахунку державного виконавця, а також наданих позивачем копій довідок про його доходи встановлено, що позивач з лютого 2021 року офіційно працевлаштований, його середньомісячний дохід становить більше 6000 гривень, внаслідок чого розмір аліментів, який нараховується йому державним виконавцем у зв`язку із офіційним працевлаштуванням позивача та наведеним розміром доходу, у грошовій сумі фактично вже зменшився, оскільки до офіційного працевлаштування розмір аліментів обраховувався від більшої суми доходу, ніж зараз. Відповідно до копії довідки за формою ОК-7 Пенсійного фонду України на ім`я позивача розмір доходу останнього з 2015 року (рік призначення рішенням суду аліментів на першу дитину на користь відповідача) і до теперішнього часу має постійну тенденцію до зростання, в тому числі з року народження другої дитини сторін. Більш того, відповідно до аналогічної копії довідки на ім`я [PERSON] (матері другої дитини позивача) остання має власний дохід, який є співмірним із доходом позивача. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про прав дитини, Закону України «Про оплату праці», КЗпП України. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є зміна правовідношення. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про прав дитини. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Так, враховуючи зміст норм ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду не вважається незмінним, його може бути згодом змінено шляхом збільшення або зменшення за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі значної зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Свідченням зміни матеріального становища є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування, і які фактично знаходяться на їх утриманні. При цьому положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. В той же час, факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі №760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року по справі №565/2071/19, від 28 травня 2021 року по справі №715/2073/20, від 21 липня 2021 року по справі №691/926/20, від 30 серпня 2021 року по справі №301/2160/20, від 09 вересня 2021 року по справі №554/3355/20, від 20 грудня 2021 року по справі №681/15/21. Таким чином, хоча народження у платника аліментів другої дитини від іншої жінки/шлюбу є підтвердженням зміни його сімейного стану, однак згідно усталеної судової практики судів касаційної інстанції дана конкретна обставина не може слугувати сама по собі достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, стягуваних на утримання першої дитини, оскільки повинна оцінюватись в розрізі наявності у платника аліментів можливості утримувати матеріально обох дітей без зменшення розміру вже призначених аліментів на одну з них, тобто у взаємозв`язку із майновим станом платника аліментів. Мотивуючи свої позовні вимоги, сторона позивача посилається на зміну як майнового, так і сімейного стану позивача, як платника аліментів на користь спільної з відповідачем дитини. В обґрунтування зміни свого сімейного стану позивачем доведено факт народження у нього після розірвання шлюбу з відповідачем та ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на спільну дитину сторін другої дитини від іншої жінки. Однак, як вказувалось вище, дана обставина не може бути самостійною і достатньою підставою для задоволення позовних вимог. Стверджуючи про погіршення свого майнового стану, позивач посилається на раптове виникнення у нього перед відповідачем боргу зі сплати аліментів на утримання спільної дитини сторін внаслідок подання відповідачем виконавчого листа, виданого на рішення суду від 2015 року, до примусового виконання лише у 2021 році. Однак суд не може прийняти таку обставину до уваги як підставу для задоволення позову, оскільки зазначена заборгованість, виходячи зі змісту здійсненого державним виконавцем розрахунку, виникла з вини самого позивача, який почав сплачувати аліменти на дитину сторін лише з червня 2020 року, а до цього з червня 2015 року здійснив лише один платіж. Більш того, заборгованість за аліментами на утримання дитини сама по собі в будь-якому разі не бути підставою для зменшення розміру таких аліментів, оскільки не є причиною погіршення майнового стану платника аліментів в розумінні ст.192 СК України, а є наслідком його несумлінного ставлення до виконання свого батьківського обов`язку з утримання дитини. Не свідчать про погіршення майнового стану позивача і надані ним суду довідки про його дохід та довідки з Пенсійного фонду України за формою ОК-7, оскільки з їх змісту вбачається тенденція до постійного росту доходу позивача як з дати призначення рішенням суду аліментів на утримання дитини сторін, так і з дати народження у позивача другої дитини, а також офіційне працевлаштування позивача з початку 2021 року та отримання стабільної заробітної плати з її збільшенням в останні два місяці року. Відтак, позивачем не доведено перед судом заявленого ним факту погіршення його майнового стану. Не є таким доказом і довідка з Пенсійного фонду України за формою ОК-7 на ім`я [PERSON] (матері другої дитини позивача), з її змісту вбачається нарахування останній за місцем роботи доходу, який є співмірним із доходом позивача. При цьому позивачем не подано суду доказів перебування [PERSON] на утриманні позивача. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки розмір призначених рішенням суду від 2015 року аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку із тим, що у позивача перебуває на утриманні друга малолітня дитина без доведення погіршення майнового стану позивача та неможливості утримання обох дітей не буде спрямовано на належне забезпечення спільної дитини сторін та суперечитиме її інтересам, враховуючи, що внаслідок працевлаштування позивача зменшилась грошова сума, з якої державний виконавець розраховує останньому розмір аліментів до сплати, а отже зменшилась і кінцева сума щомісячних аліментів для стягнення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: dismissed