Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач послалась на те, що вона є власником вказаного будинку на підставі договору дарування. Відповідач є її колишнім чоловіком з яким вона 14 липня 2020 року розірвала шлюб. Відповідач був зареєстрований у будинку у зв`язку з тим, що був її чоловіком, однак після розірвання шлюбу вони з відповідачем спільним побутом не пов`язані, тобто припинені обставини, які були підставою для сервітутних відносин. Тому право відповідача на користування її будинком підлягає припиненню. Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав. Відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний судовий розгляд справи. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається Витягу про державну реєстрацію прав ТОВ «Абріс» від 07.05.2011 та копії договору дарування житлового будинку, право власності на жилий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 22.04.2011 року. Згідно свідоцтва про шлюбу Серія [NUMBER] від 29.09.2010 [PERSON] та [PERSON] 29 вересня 2010 року уклали шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] від 14.07.2020 шлюб сторін розірвано про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 14.07.2020 складено відповідний актовий запис №36. Згідно домової книги за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні та згідно з ч. 1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст.383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Як зазначено у ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у випадку припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Згідно ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у будинок власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї. Суд, захищаючи права власності громадян у такому випадку, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведеними належними, достовірними та допустимими доказами судом встановлено, що відповідач з 14 липня 2020 року не є членом сім`ї власника будинку, спільним побутом із позивачем не пов`язаний та за вказаною адресою не проживає. Права власності на вказаний будинок він не має. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу здійсненні права власника у повному обсязі. Враховуючи наведене, наявні підстави для визнання відповідача особою, яка втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн.

Outcome: approved