Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

14 червня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] , померла [PERSON] - баба позивача. Родинні відносини із спадкодавцем, підтверджуються свідоцтвом про народження позивача, свідоцтвом про народження та свідоцтвом про одруження позивача матері. За життя, спадкодавцем було здійснено розпорядження своїм майном на користь [PERSON] , склавши заповіт, який було посвідчено 18.11.1999 року, секретарем виконкому Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстровано за №52, згідно якого, [PERSON] , все своє майно заповіла йому. Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця, становить будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] . Фактично прийнявши спадщину, вступивши у володіння та управління майном спадкодавця та маючи намір оформити свої права на спадкове майно баби, він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи на право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок, що належало спадкодавцю [PERSON] . За таких обставин, нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду із заявою про визнання права власності на спадкове майно. Просить встановити факт, що [PERSON] , прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] , право власності на будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.3-4). 03 грудня 2020 року представником третьої особи [PERSON] подано пояснення щодо справи, в яких вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не доведено факт прийняття спадщини позивачем після смерті спадкодавця. Так, позивач обґрунтовуючи свій позов зазначає про те, що [INFO] померла [PERSON] , яка доводилася бабою позивачу. Факт смерті підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно. Зокрема, мова йде про право власності на будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] . Також позивач зазначає про те, що спадкодавцем був складений заповіт, в якому спадкоємцем усього майна зазначено [PERSON] . Враховуючи це, позивач просить визнати за собою право власності на вищевказане спадкове майно. З огляду на викладене суду необхідно врахувати, що на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина після її смерті відкрилася до [INFO] . Виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Так, у своїй позовній заяві позивач зазначає про те, що ним було фактично прийнято спадщину після смерті [INFO] [PERSON] . Однак, позивач не надає жодних доказів, які могли б свідчити про те, що він дійсно прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Посилання позивача на те, що він прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріуса також не заслуговують на увагу суду. Як було зазначено вище, заяву про прийняття спадщини позивач зобов`язаний був подати у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. З додатків, що долучені до позову вбачається те, що заява про прийняття спадщини була подана до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В. лише 10 листопада 2016 року. Таким чином, позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, що встановлений нормами ЦК УРСР. Підтвердженням цьому є відповідний лист нотаріуса, в якому останній зазначає про пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини та пропонує звернутися до суду для надання додаткового строку для прийняття спадщини. Також у матеріалах справи відсутня постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Водночас, позивач не долучив до позовної заяви постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, зокрема, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне нерухоме майно. Зазначає, що нотаріус лише надав роз`яснення позивачу про те, що той вправі подати до суду заяву про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, так як докази, що могли б про це свідчити у позивача відсутні. Таким чином, позивачем не доведено те, що його право на спадщину порушується або не визнається як і не доведено те, що оформлення спадкових прав на вищезгадане спадкове майно не можливо здійснити у встановленому законом порядку шляхом отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Також не доведено факт належності спадкодавцю майна на праві приватної власності, що підлягає спадкуванню позивачем. Як зазначає позивач, після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно. Зокрема, мова йде про право власності на будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] . Однак, позивач не надає жодних правовстановлюючих документів, які свідчили б про те, що вищезгадане будинковолодіння належало на праві власності спадкодавцю [PERSON] . Просить в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області, третя особа [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно - відмовити повністю (а.с.175-178). 3 квітня 2018 року ухвалою Радехівського районного суду Львівської області до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно, в якості третьої особи, залучено [PERSON] (а.с.52). 19 листопада 2018 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.61). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області 20 серпня 2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області, третя особа без самостійних вимог [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно (а.с.106). 06 травня 2021 року ухвалою Радехівського районного суду Львівської області клопотання позивача задоволено та замінено відповідача Корчинську сільську раду Радехівського району Львівської області на належного відповідача Радехівську міську раду Львівської області (а.с.213-214). У судове засідання позивач та його представник з`явилися, позов підтримують повністю та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання з`явилася, позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила задовольнити та визнати право власності на будинковолодіння [ADDRESS] за позивачем [PERSON] , оскільки він вступив в управління майном після смерті його баби [PERSON] (а.с.258-261). Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив задоволити (а.с.258-261). Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив справу слухати без участі представника, в позові відмовити (а.с.229). Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Корчинською сільською радою Радехівського району Львівської області 01.05.2003 року (а.с.9). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС Корчинської сільської ради Львівської області 26 травня 1984 року, свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС Корчинської сільської ради Львівської області 23 грудня 1961 року, свідоцтвом про укладення шлюбу батьків позивача, серії [NUMBER] (а.с.7,8,249). За життя спадкодавцем, було здійснено розпорядження своїм майном на користь [PERSON] , склавши заповіт, який було посвідчено 18.11.1999 року, секретарем виконкому Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстровано за №52, згідно якого, [PERSON] , все своє майно заповіла йому - внукові [PERSON] (а.с.10). Відповідно до довідки-виписки №309 від 05.04.2016 року, виданої виконкомом Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно даних погосподарської книги №6 за 2001 -2005 рр., особовий рахунок № [NUMBER] , в даному господарстві були зареєстровані : [PERSON] - голова двору, [INFO] (померла [INFO] , а/з 12) (а.с.11,86). Листом №396/16/02-14 від 10.11.2016 року, від приватного нотаріуса Юрченко О.В., підтверджується відмова у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, у зв`язку з пропущенням строку прийняття спадщини (а.с.13). Відповідно до заяви НВА 826784 про прийняття спадщини, [PERSON] 10 листопада 2016 року звертався до приватного нотаріуса Юрченко О.В. про прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] (а.с.14). З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , вбачається, що замовником технічної інвентаризації є [PERSON] (а.с.16-19). Згідно рішення від 11.10.1988 року №35 виконавчого комітету Корчинської сільської ради народних депутатів Радехівського району Львівської області «Про оформлення права власності окремих громадян та радгоспних дворів на житлові будинки», погоджено оформити право власності окремих громадян та радгоспних дворів на житлові будинки в с. Корчин, Радванці, Гоголів, Волиця, Корчинської сільської ради Радехівського району та видати власникам, зазначеним в рішенні, свідоцтва про право власності на будинки, серед переліку яких - гр. [PERSON] , за якою значиться право власності на будинок [ADDRESS] (а.с.101-102). Як вбачається з повідомлення Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області №258/02-17 від 20.08.2020 року, копія рішення про надання дозволу на будівництво житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] в сільській раді відсутня, оскільки згідно даних, які містяться в по господарських книгах, рік побудови даного будинку - 1906 р. Всі рішення виконавчого комітету та сесій Корчинської сільської ради включно по 2004 рік передані в районний архів. З копій по господарських книг, не вбачається вулиці та номера будинку і хто конкретно був власником даного будинку. Згідно матеріалів інвентаризації, яке проводило Червоноградське МБТІ в 1986 -1988 роках , будинок [ADDRESS] рахувався за гр. [PERSON] . Чи була гр. [PERSON] власником вищезгаданого будинку - невідомо (а.с.179-185). Відповідно до копії матеріалів інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] , інвентаризаційна вартість будинку [ADDRESS] , 1984 року введення в експлуатацію, складає 19642 грн., та замовником технічної інвентаризації значиться [PERSON] (а.с.197-210). З погосподарської книги №6 та №1 Корчинської сільської ради на 1986-1990 рр.; 2001-2005 рр., видно, що [PERSON] за 1986-1990 рр. - вибув з домогосподарства в с. Гоголів, та станом на 2001-2005 рр., членом домогосподарста в с. Гоголів, записано [PERSON] як голову двору (а.с.250-254). Згідно Інформаційної довідки з Спадкового реєстру №65071178 від 07.06.2021 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , не заводилась (а.с.255). Відповідно до довідки №310 від 05.04.2016 року виданої Корчинською сільською радою Радехівського району Львівської області, [PERSON] до дня смерті [INFO] була зареєстрована одна в с. Гоголів Радехівського району Львівської області (а.с.256). Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. У відповідності до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» (з подальшими змінами та доповненнями) не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Зазначене узгоджується з ДБН A3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», який наводить порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти про прийняття їх в експлуатацію, та п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95. В зазначеному ДБН A3.1-3-94 та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації. За п. 3.1. зазначеного порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року»). Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відтак, у разі реєстрації збудованого у 1984 році будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації. На замовлення позивача Комунальним підприємством ЛОР «Червоноградське МБТІ» проведено технічну інвентаризацію та станом на червень 2016 р. виготовлено технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] та зазначено рік побудови - 1984, тобто до 05 серпня 1992 року (а.с.200). Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Аналіз вищенаведених норм закону дає підстави стверджувати, що покійна [PERSON] набула за життя право власності на будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] , однак юридично не оформивши, що в свою чергу доведено факт належності спадкодавцю майна на праві приватної власності, що підлягає спадкуванню позивачем (а.с.101-102). Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно з ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] , відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР, прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, проте не оформив своїх спадкових прав. Окрім цього, факт прийняття спадщини позивачем [PERSON] після смерті [PERSON] , підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , не довірити показам якої в суду підстав немає, та яка показала, що позивач [PERSON] вступив в управління майном, а саме будинковолодінням, що розташоване по [ADDRESS] , після смерті його баби [PERSON] , оскільки прийняв на зберігання всі документи та опікується і проживає в даному будинку по сьогоднішній день (а.с.260). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачами, а також з метою забезпечення позивачем належної реалізації права власності, оскільки іншим способом, окрім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на майно спадкодавця, спадкоємцю неможливо, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved