Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» в особі структурної одиниці публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» «Слов`янська теплова електрична станція» (далі ПАТ «Донбасенерго» в особі СО «Слов`янська ТЕС», Товариство), про стягнення невиплаченої матеріальної допомоги, невиплаченої вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона працювала у відповідача з 30.03.2009 року по 27.08.2021 року, та на підставі наказу № 1034-к від 27.08.2021 року була звільнена за ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням власником законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору невиплатою заробітної плати, оскільки Товариство у встановлені законом строки, починаючи з червня 2021 року по день звільнення не виплачував позивачу заробітну плату. Після звільнення [PERSON] ПАТ «Донбасенерго» в особі СО «Слов`янська ТЕС» виплатили позивачу нараховану заробітну плату, однак, не виплатили матеріальну допомогу та вихідну допомогу при звільненні. Розмір і порядок розрахунку матеріальної допомоги працівникам визначені в Положенні про оплату і стимулювання праці працівників, що діє в Товаристві. Матеріальна допомога на оздоровлення виплачується працівникам, які пропрацювали в Товаристві не менше одного року, та надається разом з безперервною частиною відпустки тривалістю не менше 14 календарних днів на підставі відповідної заяви працівника. [PERSON] було надано щорічну відпустку з 13.08.2021 року по 27.08.2021 року на 14 календарних днів, але при цьому не була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2021 рік, сума якої повинна складати 10159,71 грн., про що позивачем надано суду відповідні розрахунки. Крім цього, на підставі ст. 44 КЗпП України відповідач мав виплатити [PERSON] вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, розрахунок якої здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУУ від 08.02.1995 року № 100, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню. Позивач відпрацювала останні два місяці перед звільненням червень та липень 2021 року, з огляду на що, враховуючи розмір заробітної плати позивача в червні 2021 року 12363,96 грн. та в липні 2021 року 9100,99 грн., розмір вихідної допомоги становить 32197,43 грн., про що позивачем надано суду відповідні розрахунки. Також позивач вважає, що Товариством порушено ст. 117 КЗпП України, та на її користь з відповідача підлягає стягненню сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 28.08.2021 року по день ухвалення судового рішення , із розрахунку 510,59 грн. (середньоденна заробітна плата) за кожен день затримки розрахунку. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить суд стягнути з ПАТ «Донбасенерго» в особі СО «Слов`янська ТЕС» на її користь невиплачену матеріальну допомогу за 2021 рік в сумі 10159,71 грн., невиплачену вихідну допомогу при звільненні в сумі 32197,43 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 28.08.2021 року по день ухвалення судового рішення, з розрахунку 510,59 грн. за кожен день затримки розрахунку, та понесені судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу, згідно з актом виконаних робіт. Позивач [PERSON] та її представник, адвокат Неминущій Г.Л., в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги представник підтримав, просив їх задовольнити, додатково надав суду розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката до стягнення в сумі 6050,00 грн. Представник відповідача, ПАТ «Донбасенерго» в особі СО «Слов`янська ТЕС», в судове засідання не з`явився, від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким Товариство заявлені позовні вимоги не визнає повністю та просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що станом на 20.09.2021 року [PERSON] сплачено заробітну плату в повному обсязі. Середньоденна заробітна плата позивача складає 407,02 грн., а середньомісячна заробітна плата складає 8547,42 грн., що суттєво відрізняється від заявленої позивачем суми. Обчислення середньої заробітної плати проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Для розрахунку беруться до уваги виплати за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто до звільнення. Такими місяцями є червень, липень 2021 року. Матеріальна допомога не нараховувалась працівникам СО ПАТ «Донбасенерго» «Слов`янська ТЕС» у зв`язку з тим, що Товариство знаходилось найскрутнішому фінансовому становищі, спричиненому аварійною зупинкою єдиного енергоблоку електростанції, що призвело до аварійного відключення енергоблоку від електричної мережі України. Внаслідок аварійної зупинки енергоблоку було втрачено 95 % доходу від продажу електроенергії. Відповідно до п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, зазначено виплати, що не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження. Серед таких виплат є одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога, тощо). Отже, в даному випадку матеріальна допомога на оздоровлення не підпадає під перелік виплат, що перераховані у п. 3 Порядку № 100, а має одноразовий характер та є матеріальною допомогою, тобто немає необхідності включати такі суми при розрахунку розміру середньої заробітної плати. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини. У відповідності до копії трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] на підставі наказу № 374-к від 30.03.2009 року була прийнята на роботу до хімічного цеху Слов`янської ТЕС апаратником хімводоочищення електричної станції IV групи, дільниці знеструмлюючого устаткування доставки, та працювала у відповідача до 27.08.2021 року, включно, коли на підставі наказу № 1034-к від 27.08.2021 року була звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, ст. 38 КЗпП України. 12.08.2021 року [PERSON] звернулась до директора СО ПАТ «Донбасенерго» «Слов`янська ТЕС» із заявою, в якій просила надати їй щорічну відпустку в кількості 14 календарних днів, починаючи з 13.08.2021 року по 27.08.2021 року, з виплатою матеріальної допомоги згідно з ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про відпустки», з подальшим звільненням з 27.08.2021 року з посади машиніста крану (кранівник), за власним бажанням та на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням Слов`янською ТЕС, як роботодавцем, своїх зобов`язань, законодавства про працю, а саме порушення термінів виплати заробітної плати, встановлених ч. 1 ст. 115 КЗпП України та п. 5,41 колективного договору, виплативши [PERSON] при цьому грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки, соціальної відпустки, згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України, і вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, згідно зі ст. 44 КЗпП України. Згідно з наказом № 1034-к від 27.08.2021 року «Про звільнення [PERSON] », 27.08.2021 року позивача звільнено з СО ПАТ «Донбасенерго» «Слов`янська ТЕС» за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, ст. 38 КЗпП України. Наказано бухгалтерії виплатити [PERSON] компенсацію за 18 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки, 9 календарних днів невикористаної щорічної додаткової відпустки за роботу в шкідливих умовах праці та 10 календарних днів соціальної додаткової відпустки робітникам, які мають дітей. До позовної заяви [PERSON] додала розрахункові листки за період з вересня 2020 року по липень 2021 року, з яких вбачається, що починаючи з лютого 2021 року відповідач не в повному обсязі проводив розрахунки по заробітній платі, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідачем до відзиву на позовну заяву додано розрахунок середньоденної заробітної плати та середньої заробітної плати [PERSON] , звільненої 27.08.2021 року, згідно з яким середньоденна заробітна плата позивача складає 407,02 грн., та середньомісячна заробітна плата позивача складає 8547,42 грн. Відповідно до довідки про заборгованість по заробітній платі № 99 від 29.09.2021 року, нарахованій [PERSON] , заборгованість за червень 2021 року станом на 27.08.2021 року складала 6440,01 грн. та була виплачена 03.09.2021 року в сумі 2125,20 грн. та 15.09.2021 року в сумі 4314,81 грн.; заборгованість за липень 2021 року станом на 27.08.2021 року складала 6389,12 грн. та була виплачена 20.09.2021 року в повному обсязі; заборгованість за серпень 2021 року станом на 27.08.2021 року складала 15431,88 грн. та була виплачена 20.09.2021 року в повному обсязі. Станом на 29.09.2021 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] погашена повністю. У підтвердження перерахування заборгованості по заробітній платі відповідачем надано суду: - платіжне доручення № 6866 від 03.09.2021 року на суму 279190,33 грн. про перерахування коштів на виплату заробітної плати за червень 2021 року працівникам Слов`янської ТЕС, згідно зі списком від 03.09.2021 року. Платіж проведений банком 03.09.2021 року; - платіжне доручення № 7130 від 15.09.2021 року на суму 592175,27 грн. про перерахування коштів на виплату заробітної плати за липень 2021 року працівникам Слов`янської ТЕС, згідно зі списком від 15.09.2021 року. Платіж проведений банком 15.09.2021 року; - платіжне доручення № 7455 від 20.09.2021 року на суму 124425,00 грн. про перерахування заробітної плати за липень 2021 року звільненим у липні, серпні, вересні 2021 року, згідно зі списком від 20.09.2021 року. Платіж проведений банком 20.09.2021 року; - платіжне доручення № 7456 від 20.09.2021 року на суму 110843,50 грн. про перерахування заробітної плати за серпень 2021 року звільненим у липні, серпні, вересні 2021 року, згідно зі списком від 20.09.2021 року. Платіж проведений банком 20.09.2021 року; - реєстр на зарахування сум заробітної плати до ТВБВ 10004/0570 ДОУ АТ «Ощадбанк» за червень 2021 року, в т.ч. на користь [PERSON] в сумі 2125,20 грн.; - реєстр на зарахування сум заробітної плати до ТВБВ 10004/0570 ДОУ АТ «Ощадбанк» за червень 2021 року, в т.ч. на користь [PERSON] в сумі 4314,81 грн.; - реєстр на зарахування сум заробітної плати до ТВБВ 10004/0570 ДОУ АТ «Ощадбанк» за липень 2021 року, в т.ч. на користь [PERSON] в сумі 6389,12 грн.; - реєстр на зарахування сум заробітної плати до ТВБВ 10004/0570 ДОУ АТ «Ощадбанк» за серпень 2021 року, в т.ч. на користь [PERSON] в сумі 15431,88 грн.; - розрахункові листки за червень-серпень 2021 року на ім`я [PERSON] , згідно з якими заборгованість по заробітній платі на користь позивача виплачена повністю. У відповідності до положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та статті\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Суд, на підставі ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України,\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1\~ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець. Так, відповідач не заперечує той факт, що при звільненні із [PERSON] не було проведено розрахунок з виплати заробітної плати, а також не виплачено позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення за 2021 рік та вихідну допомогу при звільненні, однак зазначає, що у вересні 2021 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] була повністю погашена. Позивач у своїй позовній заяві також підтвердила факт виплати відповідачем заборгованості по заробітній платі. З розрахункового листка про складові заробітної плати за серпень 2021 вбачається, що матеріальна допомогу на оздоровлення за 2021 рік та вихідна допомога при звільненні позивачеві не нараховувалась. Заявляючи вимогу про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік, позивач посилається на п. 2.24 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Фондом Державного майна України, всеукраїнським об`єднанням організацій роботодавців «Федерація Роботодавців Паливно-Енергетичного Комплексу України» І Профспілкою Працівників Енергетики та Електротехнічної Промисловості України на 2016-2018 роки та на діючий колективний договір СО ПАТ «Донбасенерго» «Слов`янська ТЕС» на 2019-2021роки, зазначаючи при цьому про невиплату такої допомоги за 2021 рік на підставі заяви [PERSON] . Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог в цій частині, суд звертає увагу, що сторонами, всупереч вимогам ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, не надано доказів, зокрема, безпосередньо, Колективного договору, на підтвердження права позивача на отримання зазначеної матеріальної допомоги. Проте, у своєму відзиві відповідач не заперечує право працівників Товариства на отримання матеріальної допомоги, згідно з умовами Колективного договору, та зазначає найскрутніше матеріальне становище підприємства як підставу ненарахування матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам. За таких умов обов`язок доказування відсутності заборгованості у даній категорії справ покладається на роботодавця, який не спростував право позивача на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, а також не спростував факт неправомірного ненарахування та виплати такого виду матеріальної допомоги. Оцінюючи заперечення відповідача стосовно відсутності фінансової можливості здійснити виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, суд вважає необхідним зазначити, що обов`язком роботодавця є здійснення таких виплат без наявності будь-яких умов. Таким чином, заперечення відповідача судом відхиляються. У відповідності до п. 1 листа Департаменту з питань державного регулювання заробітної плати та умов праці Міністерства праці та соціальної політики України «Щодо нарахування матеріальної допомоги для оздоровлення» від 21.08.2009 року № 506/13/84-09, Обчислення середньої заробітної плати для нарахування матеріальної допомоги для оздоровлення провадиться згідно з нормами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,\~при обчисленні\~середньої заробітної\~плати не\~враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б)\~одноразові виплати\~(компенсація\~за невикористану\~відпустку,\~матеріальна допомога,\~допомога працівникам,\~які виходять\~на пенсію,\~вихідна допомога\~тощо); в)\~компенсаційні виплати\~на відрядження\~і переведення\~(добові,\~оплата за\~проїзд,\~витрати на\~наймання житла,\~підйомні,\~надбавки,\~що виплачуються\~замість добових); г)\~премії за\~результатами щорічного\~оцінювання службової\~діяльності,\~за винаходи\~та раціоналізаторські\~пропозиції,\~за сприяння\~впровадженню винаходів\~і раціоналізаторських\~пропозицій,\~за впровадження\~нової техніки\~і технології,\~за збирання\~і здавання\~брухту чорних,\~кольорових і\~дорогоцінних металів,\~збирання і\~здавання на\~відновлення відпрацьованих\~деталей машин,\~автомобільних шин,\~введення в\~дію виробничих\~потужностей та\~об`єктів\~будівництва (за\~винятком цих\~премій працівникам\~будівельних організацій,\~що виплачуються\~у складі\~премій за\~результати господарської\~діяльності); д)\~грошові і\~речові винагороди\~за призові\~місця на\~змаганнях,\~оглядах,\~конкурсах тощо; е)\~пенсії,\~державна допомога,\~соціальні та\~компенсаційні виплати; є)\~літературний гонорар\~штатним працівникам\~газет і\~журналів,\~що сплачується\~за авторським\~договором; ж)\~вартість безплатно\~виданого спецодягу,\~спецвзуття та\~інших засобів\~індивідуального захисту,\~мила,\~змивних і\~знешкоджувальних засобів,\~молока та\~лікувально-профілактичного\~харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и)\~виплати,\~пов`язані\~з святковими\~та ювілейними\~датами,\~днем народження,\~за довголітню\~і бездоганну\~трудову діяльність,\~активну громадську\~роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; к)\~доходи (дивіденди,\~проценти),\~нараховані за\~акціями трудового\~колективу і\~вкладами членів\~трудового колективу\~в майно\~підприємства; л)\~компенсація працівникам\~втрати частини\~заробітної плати\~у зв`язку\~з порушенням\~термінів її\~виплати; м)\~заробітна плата,\~яка нарахована\~за час\~роботи у\~виборчих комісіях,\~комісіях всеукраїнського\~референдуму; н)\~винагороди державним\~виконавцям; о) грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до п. 8\~Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин). Враховуючи наведене, оскільки звільнення позивача відбулося 27.08.2021 року, в основу розрахунку середнього заробітку мають бути покладені відомості про заробітну плату [PERSON] за червень та липень 2021 року. Так, згідно з наданими суду розрахунковими листками за червень та липень 2021 року, нарахована [PERSON] грошова сума в червні 2021 року, з якої розраховується середньоденна заробітна плата, становить 7297,96 грн., кількість відпрацьованих позивачем днів 19, нарахована грошова сума в липні 2021 року, з якої розраховується середньоденна заробітна плата, становить 9100,37 грн., кількість відпрацьованих позивачем днів 22. Отже, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 399,96 грн. ((7297,96 грн. + 9100,37 грн.) : (19 днів + 22 дня) = 16398,33 грн. : 41 день = 399,96 грн.) Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 12.08.2020\~року\~№ 3501-06/219 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2021 рік» у 2021 році норма робочого часу складала: у червні 2021 року 20 робочих днів, у липні 2021 року 22 робочих дня. Крім того, згідно з наданим відповідачем розрахунком, кількість днів (годин) по графіку роботи у червні 2021 року 20 днів, у липні 2021 року 22 дня. Враховуючи викладене вище, середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 8399,16 грн. (399,96 грн. (середньоденна заробітна плата) * ((20 днів +22 дня) : 2) = 399,96 грн. * 21 день = 8399,16 грн.) Отже, розмір матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік, який підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] , становить 8399,16 грн. Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення з СО ПАТ «Донбасенерго» «Слов`янська ТЕС» на користь позивача невиплаченої вихідної допомоги при звільненні, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38\~і\~39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Сума вихідної допомоги може визначатись колективним договором, але розмір такої грошової допомоги не може бути меншим тримісячного середнього заробітку. Колективний договір може визначати розмір вихідної допомоги у випадку порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (тобто коли розірвання трудового договору настало з ініціативи працівника згідно зі ст. ст. 38, 39 КЗпП), але цей розмір теж не може бути меншим тримісячного середнього заробітку. Стаття 44 КЗпП визначає мінімальний, але обов`язковий рівень для надання вихідної допомоги. У трудовому договорі не можна встановлювати менший розмір вихідної допомоги, оскільки згідно зі ст. 9 КЗпП України, такий трудовий договір погіршуватиме становище працівника і як наслідок вважатиметься недійсним. Згідно зі ст. 116 КЗпП України, виплата вихідної допомоги проводиться разом з усіма іншими сумами, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, якщо працівник в день звільнення не працював. Обчислення вихідної допомоги також здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. Для розрахунку беруться до уваги виплати за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто до звільнення. Якщо ж пропрацьований час є меншим, ніж два місяці, то середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. А якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював взагалі, тоді середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. З огляду на викладене, розмір вихідної допомоги при звільненні, який належить до виплати позивачу, але не був виплачений в день звільнення з вини роботодавця, становить суму 25197,48 грн. (8399,16 грн. (середньомісячна заробітна плата) * 3 місяці = 25197,48 грн.) Отже, в цій частині заявлені [PERSON] позовні вимоги також підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути невиплачену при звільненні суму вихідної допомоги в розмірі 25197,48 грн. Разом з тим, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване\~Конституцією України, нормами\~КЗпП,\~Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах по 27.08.2021 року включно, при звільненні не отримала всіх належних їй платежів, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. У відповідності до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Судом з достовірністю встановлено та не заперечується сторонами по справі той факт, що при звільненні [PERSON] не були виплачені всі належні їй грошові суми у встановлений законодавством строк, в тому числі заборгованість по заробітній платі, матеріальна допомога на оздоровлення за 2021 рік та вихідна допомога при звільненні, з огляду на що, враховуючи той факт, що невиплата належних позивачу сум була здійснена з вини роботодавця, тому відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020\~року\~№ 3501-06/219 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2021 рік» у 2021 році норма робочого часу складала: у серпні 2021 року 21 робочий день, у вересні 2021 року 22 робочих дня, у жовтні 2021 року 20 робочих днів, у листопаді 2021 року 22 робочих дня, у грудні 2021 року 22 робочих дня. Відповідно до листа Міністерства економіки України від 12.08.2021\~року\~№ 47-03/520 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік» у 2022 році норма робочого часу складала: у січні 2022 року 19 робочих днів, у лютому 2022 року 20 робочих днів. З огляду на те, що на теперішній час відповідач виплатив [PERSON] лише заборгованість по заробітній платі, однак, не виплатив інші належні позивачу суми матеріальну допомогу на оздоровлення за 2021 рік та вихідну допомогу при звільненні, загальний час затримки розрахунку при звільненні становить 113 днів, виходячи з тривалості періоду з 28 липня 2021 року по дату ухвалення судового рішення. Враховуючи наведений вище розрахунок розміру середньоденної заробітної плати, проведений відповідно до\~Постанови КМУ № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року, загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 28 серпня 2021 року по 08 лютого 2022 року складає 45195,48 грн. (399,96 грн. - середньоденна заробітна плата * 113 робочих днів затримки розрахунку при звільненні). Ухвалюючи рішення, суд враховує той факт, що заборгованість по заробітній платі була виплачена відповідачем в повному обсязі, а загальний розмір належних до виплати позивачу сум у виді матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік та вихідної допомоги при звільненні становить 33596,64 грн., що є значно меншим, ніж розрахована судом сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні. Однак, встановлений статтею 117\~КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до частини першої статті 9\~ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Таким чином, положення Цивільного кодексу\~України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 15 червня 2020 року у справі № 337/1279/17. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~3\~ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізовуючи його права, що, зокрема, вимагає ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, не в залежності від наявності спору між працівником та роботодавцем щодо належних до виплати сум. Висновок щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, і зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. З огляду на неспівмірність розрахованих до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями відповідача, який станом на теперішній час добровільно та повністю виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, однак не виплатив належні позивачу суми матеріальної допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги при звільненні, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у розмірі 17198,28 грн., визначивши період затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 28.08.2021 року по день звернення позивача до суду з позовом, тобто по 28.10.2021 року, що становить 43 робочих дня. Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги про стягнення середнього заробітку, стягнувши з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 17198,28 грн. Відповідно до ч. 5 п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1083-VIII,\~\~розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено суму судового збору в розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.2325073524.1 від 02.11.2021 року. [PERSON] заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача на її користь невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік в сумі 10159,71 грн., невиплаченої вихідної допомоги при звільненні в сумі 32197,43 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 28.08.2021 року по день ухвалення судового рішення, із розрахунку 510,59 грн. за кожен день затримки розрахунку, що становить суму 57696,67 грн. (510,59 грн. (середньоденна заробітна плата, відповідно до розрахунку позивача) * 113 днів = 57696,67 грн.), а всього заявлена сума до стягнення 100053,81 грн. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості на загальну суму 50794,92 грн. Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 50,77 % ((50794,92 грн. - задоволені вимоги) * 100 % / (100053,81 грн. - заявлені позовні вимоги)). З цих задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 460,99 грн. (908 грн. * 50,77 %). Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі № 199/3939/18-ц,\~аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.\~ Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: - договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; - документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); - оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). В цілях визначення розміру витрат на правову допомогу і подальшого їх стягнення після розподілу судових витрат, представниками сторін повинен забезпечуватися детальний опис фактично наданих послуг чи виконання певних робіт та проведених витрат, пов`язаних із наданням відповідних послуг чи виконанням робіт. \~ У підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надано копію Договору про надання правової допомоги від 04.10.2021 року, копію Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги адвоката від 04.10.2021 року та копія Акту виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги адвоката від 08.02.2022 року. Однак, як вбачається судом, вказані копії взагалі не містять оригінального підпису [PERSON] , а лише завірені підписом адвоката. Отже, відповідно до наданої копії Акту виконаних робіт від 08.02.2022 року, вартість попередньої консультації адвоката щодо характеру справи та правовідносин склала 1100,00 грн., вартість вивчення адвокатом та правовий аналіз матеріалів справи склала 1100,00 грн., вартість підготовки адвокатських запитів та збір доказів по справі склала 1650,00 грн., вартість складання позовної заяви становить 1100,00 грн., вартість супроводу розгляду справи в суді становить 1100,00 грн, а всього вартість послуг адвоката, фактично сплачена позивачем, склала 6050,00 грн. У підтвердження сплати [PERSON] суми в розмірі 6050,00 грн. суду надано квитанцію до акту виконаних робіт від 08.02.2022 року за підписом адвоката. Враховуючи наведене, вивчивши матеріали справи, які не містять жодних адвокатських запитів або відповідей на адвокатські запити, з огляду на те, що судовий розгляд справи відбувався без участі сторін, які подали до суду відповідні заяви, акт виконаних робіт не містить детального опису фактично наданих послуг чи виконання певних робіт та проведених витрат, а також з урахуванням того, що надані суду документи в підтвердження виконаних робіт не містять належних реквізитів, - перш за все, підпису клієнта, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, а саме компенсації підлягає лише вартість складання адвокатом позовної заяви, з урахуванням відсоткового співвідношення до задоволеної частини позовних вимог, а отже з СО ПАТ «Донбасенерго» «Слов`янська ТЕС» на користь позивача підлягає стягненню частина понесених витрат на правову допомогу в сумі 558,47 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На\~підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial