Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 20.01.2021 року між нею та ФОП [PERSON] був укладений договір (індивідуальний номер замовлення СА 00143) по виготовленню та установці ПВХ конструкцій за адресою: [ADDRESS] . Вартість виробів становить 21 758 грн. В момент укладення договору, 20.01.2021 року був сплачений завдаток через мобільний термінал «Приватбанк» на користь ФОП [PERSON] в сумі 11000 грн. Залишок боргу по даному Договору становив 10758 грн. В подальшому представники ФОП [PERSON] приїжджали, щоб отримувати готівкові грошові кошти, так 01.02.2021 року був здійснений платіж в сумі 3200 грн.; 12.02.2021 року був здійснений платіж в сумі 4000 грн.; 02.03.2021 року був здійснений платіж в сумі 2000 грн., а всього було здійснено доплати в сумі 9200 грн., в рахунок погашення суми за договором про надання послуг від 20.01.2021 року. Після підписання договору, повідомили, що балконний блок буде встановлений протягом 21 дня з моменту внесення завдатку, проте в подальшому строк встановлення конструкцій постійно переносився з посиланням на затримку поставки заводом-виробником. Вона систематично дзвонила на відомі номери телефонів ФОП [PERSON] з метою з`ясування строків виконання робіт. В телефонному режимі працівники ФОП [PERSON] повідомляли про те, що, нібито, у зв`язку із великими обсягами замовлень та браком часу. Також повідомляли, що замовлення буде наступним, а для пришвидшення строків виконання робіт необхідно вносити оплати, що і було зроблене. При цьому обіцяли не лише виготовити та встановити ПВХ конструкцій згідно замовлення в найкоротший строк, а й сплатити компенсацію за затримку виконання робіт. Проте час минав, а роботи не виконувалися. На подальші спроби добитися точної дати отримання замовленого товару, працівники ФОП [PERSON] запевняли кожного разу, що замовлення буде наступним. Це було, у травні - червні 2021 року. Саме тоді уважно прочитала договір, щоб самостійно розібратися зі строками виконання робіт. Прочитавши уважно договір, зрозуміла, що він складений виключно в інтересах постачальника. Згідно договору по виготовленню та установці ПВХ конструкцій, повинна була повністю внести оплату не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку і саме з моменту повної оплати починається перебіг строку на виконання робіт. Тоді зрозуміла, чому представники відповідача, отримавши майже всю вартість за договором, відмовлялися брати саме останній платіж. 26.07.2021 року надіслала залишок оплати за договором поштовим переказом на адресу ФОП [PERSON] . Таким чином вся сума по договору фактично була внесена 26.07.2021 року. Зазначений переказ не був отриманий ФОП [PERSON] і сума переказу у розмірі 1558 грн. повернулася. Паралельно постійно спілкувалася з представниками відповідача телефоном. Наприкінці липня 2021 року в телефонній розмові з менеджером ФОП [PERSON] було повідомлено, що ФОП [PERSON] було прийняте рішення про повернення всіх грошових коштів, які мали повертатися частинами у строк до кінця серпня 2021 року, тобто фактично було прийняте рішення про розірвання договору. 04.08.2021 року від ФОП [PERSON] на картку було повернуто 1000 грн. Станом на 01.09.2021 року інших грошових коштів не надходило. 01.09.2021 року поштою звернувся зі листом-вимогою до ФОП [PERSON] , з метою вирішення спору в позасудовому порядку та домогтися повернення грошових коштів, сплачених за договором від 20.01.2021 року у розмірі 19200 грн. у строк до 10.09.2021 року. Частковим поверненням грошей, відповідачка фактично підтвердила (визнала), що договір (індивідуальний номер замовлення СА 00143) від 20.01.2021 року розірваний, проте документальне підтвердження вказаної обставини відсутнє та строк повернення коштів не визначений, внаслідок чого вимушена звернутися до суду. Позивачка вважає, що п.4.3. Договору від 20 січня 2021 року яким виконавець зобов`язаний виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості цього Договору за кожен робочий день прострочення є нікчемними, а тому не підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», розраховує пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги). Моментом настання строку виконання робіт є 24.08.2021 року (21-го робочого дня з моменту повної сплати за Договором, яка мала місце 26.07.2021 року). Вартість ПВХ конструкцій становить 19200 грн. Станом на 13.09.2021 року, за кожний день прострочення зобов`язання за Договором, починаючи з 25.09.2021 року ФОП [PERSON] повинна сплатити пеню в розмірі: 20200 грн. (фактично сплачених грошових коштів за ПВХ конструкції) - 1000 грн. (грошові кошти, які були повернуті 03.08.2021 року) = 19200 грн. Вказану суму (19200) помножує х 3% х 20 (днів прострочення виконання станом на 13.09.2021р.) = 11520 грн. Тривале невиконання зобов`язань відповідачем призвело до спричинення моральних страждань, які полягали у необхідності постійно розшукувати представників відповідача та намагатися отримати сплачену послугу. Окрім того, тривале невиконання робіт призвело до необхідності корекції проведення ремонтних робіт у квартирі. Кілька разів вимушена була змінювати власні плани та залишатися вдома, чекаючи представників відповідача. Окрім того, очікуючи заміни балконного блоку, була вимушена перенести в квартиру всі речі, які зберігалися на балконі, через що, внаслідок тривалого невиконання робіт, тривалий час була вимушена проживати в квартирі в умовах безпорядку. Такий стан речей відображався на психологічному стані та на атмосфері всередині родини. Моральну шкоду оцінює у 8000 грн. Просить суд розірвати Договір (індивідуальний номер замовлення СА 00143) без номеру від 20.01.2021 року, укладений з фізичною особою-підприємдем [PERSON] , на організацію робіт по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] спричинену майнову шкоду в сумі 19200 грн., пеню в сумі 11520 грн., моральну шкоду в сумі 8000 грн., а всього 38720 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою від 04.11.2021 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у тому числі і шляхом розміщення на офіційному веб-порталі суду оголошення про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомила, будь яких заяв не надала. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання та вимагати відшкодування збитків. Статтею 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Захист прав споживачів гарантує Основний Закон України, проголошуючи у 42 статті, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. В преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закону регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, а споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника . Надані суду письмові докази, зокрема: Договір (індивідуальний номер замовлення СА 00143) без номеру від 20.01.2021 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , на організацію робіт по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій, з відмітками про сплату сум(а.с.11), чеки про сплату(а.с.12-13), лист вимога від 01.09.2021 року, адресована відповідачці(а.с.15), переказ та отримання коштів(а.с.18-19), підтверджують наявні між сторонами правовідносини. Право споживача на належну якість продукції встановлено статтею 6 Закону України «Про захист прав споживачів», яка покладає на продавця обов`язок передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. У зв`язку з викладеним поведінка позивача, коли вона не отримала продукції(послуг) неналежної якості, а відповідачка не вчинила дій з забезпечення дотримання права позивачки як споживача, правомірною є вимога про розірвання договору. Право позивача відмовитися від договору за наведених обставин внормоване законодавством про захист прав споживачів (ст. 10 Закону). Крім того, таке його право закріплено в статті 651 ЦК України, відповідно до якої договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Як встановлено судом, формальні підстави для розірвання договору наявні. Наслідки розірвання договору у зв`язку з істотним порушенням його умов однією із сторін внормовані частиною 5 статті 653 ЦК України, відповідно до якої у випадку розірвання договору через його істотне порушення однією із сторін друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1 ст. 623). У зв`язку з відсутністю будь-яких підтверджень виконання договору, та того, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, суд знаходить такими, що підлягають задоволенню, вимоги про стягнення майнової шкоди понесених позивачем на виконання договору, який розірваний через порушення його умов відповідачем. З огляду на надані позивачкою докази, суд вважає доведеним суду до стягнення у розмірі 19200 грн. Згідно зі ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п. 4.3 Договору, сторони визначили, що в разі не виконання п. 3.2, виконавець зобов`язаний виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості договору за кожен робочий день прострочення. Відповідно до п. 2.1 Договору, вартість становить 21758 грн., позивачкою період нарахований в 20 днів. Таким чином неустойка(пеня) складає: 21758 грн. Х 0,1% Х 20 днів = 435,16 грн. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Відповідно до ст. 611 ЦК України, моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). За змістом ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Закон України «Про захист прав споживачів» не містить застережень про те, що моральна шкода споживачу відшкодовується лише у разі завдання шкоди його життю чи здоров`ю. Вказана справа стосується спірних правовідносин, які виникли з договору про виконання робіт, виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій, тобто за умови дії норм матеріального права, а саме ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Виходячи з положень ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення договору, суд враховує, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі ст. 16 та 23 ЦК України і ст. 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в Постанові ВП ВС від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц. Суд вважає достатньою компенсацією спричиненої моральної шкоди на суму 5000 гривень, в іншій частині позивні вимоги є надмірними. Відповідно до норми ст. 141 ЦПК України, судовий збір, пільги щодо сплати якого має позивач, належить стягнути з відповідача у доход держави.

Outcome: partial