Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 09 квітня 1992 року належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . У серпні 2021 року позивач вирішила розпорядитися належним їй житловим будинком, однак при перевірці єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявилося, що на вказаний житлотвий будинокнакладена заборона. Згідно витягу підставою обтяження є повідомлення від 20 травня 1963 року Дніпропетровського заводу Красний Профінтерн,1 Синельниківська ДНК, де власником будинку вказаний [PERSON] . Згідно рішення №21 від 25 жовтня 1972 року позивачу була виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку. Відповідно до акту 08 грудня 1972 року був затверджений проект будівництва вказаного житлового будинку, а 09 квітня 1992 року позивач отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок. У зв`язку з тим, що між 1972 та 1992 роках було проведено ряд переномірацій будинків, у рішенні №21 і в акті про затвердження вказано номер будинку [ADDRESS] , але у свідоцтві про право власності на будинок, у свідоцтві про право власності на земельну ділянку і у витязі про реєстрацію земельної ділянки зазначено фактичну адресу будинку - [ADDRESS] . Позивач вважає, що на підставі проведення багатьох переномірацій була допущена помилка і заборона була зареєстрована на належний їй житловий будинок. Навіть на момент повідомлення від 20 травня 1963 року про накладення заборони, за вказаною адресою фактично була лише земельна ділянка без будь-якої забудови, оскільки лише у 1972 році позивачу земельна ділянка була виділена. У зв`язку з накладеною забороною відчуження житлового будинку позивач позбавлена можливості реалізувати своє право щодо розпорядження належним їй майном, у зв`язку з чим просить суд скасувати арешт, накладений на вищезазначений житловий будинок. Позивач до початку судового розгляду справи надала суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився по невідомим суду обставинам. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Факт належності позивачу вищезазначеного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 21 лютого 1992 року. Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08 серпня 2014 року позивачу належить на праві власності земельні дялнка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд палощею 0,0911 га, розташована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 серпня 2014 року на належний позивачу житловий будинок накладена заборона, підставою обтяження є повідомлення від 20 травня 1963 року Дніпропетровського заводу Красний Профінтерн,1 Синельниківська ДНК, де власником будинку вказаний [PERSON] . Згідно рішення №21 від 25 жовтня 1972 року позивачу була виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку. Відповідно до акту 08 грудня 1972 року був затверджений проект будівництва вказаного житлового будинку, а 09 квітня 1992 року позивач отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок. Отже, на момент повідомлення від 20 травня 1963 року про накладення заборони, за вказаною адресою фактично була лише земельна ділянка без будь-якої забудови, оскільки лише у 1972 році позивачу земельна ділянка була виділена. Вказане свідчить про те, що на підставі проведення багатьох переномірацій була допущена помилка і заборона була зареєстрована на належний їй житловий будинок. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У ч.1 ст.321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, позивач є власником вищезазначеного житлового будинку, а накладена на будинок заборона на відчуження порушує її права на розпорядження своїм майном. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. На підставі викладеного,

Outcome: approved