Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

23.11.2021 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] [PERSON] з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 03.12.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання. 17.01.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті в судове засідання на 09.02.2022 року. В позові позивач посилався на те, що він та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , є власниками житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 15.07.1994 року. Дружина позивача [PERSON] має сина від першого шлюбу [PERSON] . В 2005 року між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб. 12 квітня 2013 року, [PERSON] була зареєстрована у будинку [ADDRESS] . 10 червня 2014 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, про що 10 червня 2014 року складено відповідний актовий запис за №11, що підтверджується свідоцтвом про розірвання щлюбу серії [NUMBER] . Отже, з 12 квітня 2013 року та на час подання позовної заяви, фактично відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаному будинку. Відповідач взагалі жодного дня фактично не проживала у вказаному будинку. Таким чином, оскільки відповідач за вищевказаною адресою не проживає понад вісім років, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об`єктивно порушуються права позивача, як співвласника. Відповідач не є членом сім`ї позивача. Реєстрація місця проживання сторонньої особи власника житла, об`єктивно створює перешкоди у користуванні вказаним будинком. Прохав визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, 09.02.2022 року представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без їх участі, прохав позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач, треті особи також в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені в порядку ч. 11 ст.128 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Тому суд на підставі ч.5 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Горький народився позивач - [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 26.09.1997 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.6). [INFO] народилася відповідач [PERSON] , уродженка м. Запоріжжя, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданиого 02.08.2005 року Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.13). Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади Гуляйпільської ОТГ про зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб №12773736 від 19.10.2021 (а.с.16) та довідкою Виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради від 03.12.2021 року № 3549/02-17 ( а.с. 21). Позивач [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 15 липня 1994 року, на підставі рішення виконавчого комітету Гуляйпільської міської Ради народних депутатів як органу приватизації, в рівних частках, набули право спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15.07.1994 року, виданого виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради народних депутатів (а.с.9). Позивач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] . 04 липня 2000 року [PERSON] була зареєстрована у будинку [ADDRESS] . Остання має сина від першого шлюбу [PERSON] . У 2005 році [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] . Після укладання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». 12 квітня 2013 року [PERSON] була зареєстрована у будинку [ADDRESS] . 10.06.2014 року шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції від 10.06.2014 року (а.с.14). З 12 квітня 2013 року та на час подання позовної заяви, фактично відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаному будинку і взагалі жодного дня фактично не проживала у вказаному будинку, про що 04 листопада 2021 року у селі Мирне Пологівського району Запорізької області, за участю мещканців села Мирне, а саме: [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , місце проживання [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , місце проживання; [ADDRESS] , у присутності представника органу місцевого самоврядування - депутата Гуляйпільської міської ради Ходуса Юрія Григоровича, був складений Акт (а.с.15). На неодноразові вимоги позивача до відповідача виписатися з житлового будинку, остання не реагує, чим порушує його законне право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.2 п.7 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК визначає житло об`єктом права приватної власності. Відповідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 01.12.2021 року набрав чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 року. Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: 2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У п.4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» закріплено, що місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом. Відповідно п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом. Згідно п.26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, який є чинним на час прийняття рішення, - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст. 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, який є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з позовом до відповідача, як колишнього члена його сім`ї - невістки, яка зареєстрована у належному позивачу житловому будинку, однак фактично не проживає у ньому з 12.04.2013 року, чим створює позивачу перешкоди у користуванні власністю, з вимогою про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач вселився у спірний житловий будинок в якості члена сім`ї власника (позивача) і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом, однак після розірвання шлюбу з прийомним сином позивача, відповідач втратила право користування чужим нерухомим майном відповідно ст.405 ЦК України через відсутність без поважних понад один рік у спірному житловому приміщенні, а саме: з 12.04.2013 року, тому суд доходить висновку, що право відповідача на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачу на праві спільної часткової власності, підлягає припиненню шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 1, 8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов не подав, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. А тому позов підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими суду доказами. Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Так як позивач прохав не стягувати з відповідача понесені судові витрати, то суд під час ухвалення рішення не вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Outcome: approved