Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

02 грудня 2021 року позивач звернулась до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким: встановити юридичний факт, а саме, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , є двоюрідною сестрою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати: сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування свого позову посилаються на те, що [INFO] померла її двоюрідна сестра [PERSON] , яка за життя склала заповіт, відповідно до змісту якого усе своє майно заповіла [PERSON] . Позивач вказує, що [PERSON] померла до відкриття спадщини, а саме [INFO] . У встановлений законом строк після смерті спадкодавця, вона як двоюрідна сестра померлої, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак її було роз`яснено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину, слід надати документи на підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 03 грудня 2021 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче засідання. В подальшому ухвалою суду від 19.01.2022 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в ній. Представник відповідача Одеської міської ради Романець Юлія-Вікторія Олександрівна у судовому засіданні питання щодо можливості задоволення позову залишила на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 12.06.2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблений актовий запис № 5837, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.06.2020 року. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської нотаріальної контори Підгірняк О.А. 28.11.2003 року, зареєстрований за № 4-2400, відповідно до змісту якого, усе своє майно заповіла [PERSON] . [INFO] , тобто до відкриття спадщини, [PERSON] померла, про що 07.11.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблений відповідний актовий запис № 10829, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.11.2013 року. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення; ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця, народження самого спадкодавця не входить до цього числа (ч. 1 ст. 1265 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. З копії спадкової справи № 36/2020 вбачається, що протягом встановленого законом строку з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Яковлевої Ольги Миколаївни 23.09.2020 року звернулась [PERSON] . Позивач, [PERSON] , звертаючись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, вказувала на те, що вона являється двоюрідною сестрою померлої [INFO] [PERSON] . Проте, приватний нотаріус Яковлева О.М. аналізуючи документи, які подані позивачем для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з`ясувала, що у неї відсутні документи, які є доказом, родинних відносин з [PERSON] , про що було повідомлено позивача інформаційним листом від 06.11.2020 року (а.с. 20). Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня і 995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Факт того що, [PERSON] є двоюрідною сестрою померлої [INFO] [PERSON] підтверджується наступними документами. [INFO] народилася\~ (російською мовою) « [PERSON] »,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~народження Серії\~ [NUMBER] ,\~де батьками\~вказані (російською\~мовою) « [PERSON] » та « [PERSON] ». (а.с.25). 21 березня 1964 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.24). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, 20 серпня 1937 року [PERSON] (мати позивача) зареєструвала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до\~посвідки про\~народження [PERSON] \~№ [NUMBER] ,\~батьками вказані\~ (російською\~мовою) « [PERSON] » та « [PERSON] ». (а.с.27). У свідоцтві\~про народження\~спадкодавця [PERSON] \~серії [NUMBER] \~від 01.06.1949\~року батьками\~вказані (російською мовою) « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с. 33). Згідно відповіді з Державного архіву Одеської області на запит адвоката № 1882/06-20 від 08.11.2021 року до якої надано Архівну довідку № 1881/06-20 від 08.11.2021 року про народження [PERSON] та копії запису із книги реєстрації актів про встановлення народження за 1938 рік № 773 про народження [PERSON] вбачається, що батьками вказані « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с.29-32). Факт того, що [PERSON] , є рідною сестрою та братом з Криживецьким/ [PERSON] підтверджується також співпаданням їх прізвища та по-батькові, а також сімейними фотокартками та особистими листами сімей спадкодавця та спадкоємця. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування Згідно\~ ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Отже, з урахуванням вказаного, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] є двоюрідною сестрою померлої [INFO] [PERSON] , а від так позов в цій частині є доведеним та підлягаючим задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , суд зазначає наступне. Статтею 1218 ЦК\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Статтями 1261-1265 ЦК України\~визначені черги спадкоємців за законом:\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.\~\~У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.\~\~Четверта черга спадкоємців за законом. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Також згідно\~ст..\~1266\~ЦК України\~передбачено,\~що \~внуки,\~правнуки спадкодавця\~спадкують ту\~частку спадщини,\~яка належала\~б за\~законом їхнім\~матері,\~батькові,\~бабі,\~дідові,\~якби вони\~були живими\~на час\~відкриття спадщини. Прабаба,\~прадід спадкують\~ту частку\~спадщини,\~яка б\~належала за\~законом їхнім\~дітям (бабі,\~дідові спадкодавця),\~якби вони\~були живими\~на час\~відкриття спадщини. Племінники\~спадкодавця спадкують\~ту частку\~спадщини,\~яка належала\~б за\~законом їхнім\~матері,\~батькові (сестрі,\~братові спадкодавця),\~якби вони\~були живими\~на час\~відкриття спадщини. Двоюрідні\~брати та\~сестри спадкодавця\~спадкують ту\~частку спадщини,\~яка належала\~б за\~законом їхнім\~матері,\~батькові (тітці,\~дядькові спадкодавця),\~якби вони\~були живими\~на час\~відкриття спадщини. Якщо\~спадкування за\~правом представлення\~здійснюється кількома\~особами,\~частка їхнього\~померлого родича\~ділиться між\~ними порівну. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення. Згідно положень пункту 23\~постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18. п. 4 Глави 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягають, оскільки визнання права власності в порядку спадкування в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В даному випадку обставиною, яка перешкоджала державному нотаріусу видати свідоцтво про право на спадщину за законом, була відсутність у позивача документів, які є доказом, родинних відносин з [PERSON] . Наразі вказана перешкода усунена судом шляхом встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Також, як зазначено у п.п.1, 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» суду слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами, зокрема, копіями документів із спадкової справи. Суд звертає увагу, що в матеріалах спадкової справи № 36/2020 відсутня вмотивована постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом відсутні. Одночасно, слід зазначити, що після встановлення судом факту родинних відносин між [PERSON] та померлою [PERSON] , позивач не позбавлена права звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно померлої. Відповідно до\~ч. 1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині встановлення факту родинних відносин з [PERSON] , що в свою чергу породжує юридичні наслідки, щодо виникнення права на спадкування. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн., за вимогу немайнового характеру. На підставі викладеного і

Outcome: partial