Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до Київської міської ради та [PERSON] , третя особа: Автогаражний кооператив по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просить визнати за позивачем право власності на гаражний бокс № [NUMBER] , площею 41,9 кв.м. в Автогаражному кооперативі по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла матір позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на гаражний бокс № [NUMBER] площею 43,20 кв. м. в Автогаражному кооперативі по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь», по вулиці Радунській 3, в Деснянському районі м. Києва. Померла [PERSON] набула права власності на вказаний гаражний бокс шляхом виплати всіх пайових внесків, однак право власності на даний гаражний бокс померлою у встановленому законом порядку не зареєстровано. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О.С. 07.12.2020 до спадкового реєстру внесено інформацію про реєстрацію спадкової справи №66891413 та роз`яснено про те, що відсутність документів, які посвідчують право власності на гаражний бокс унеможливлюють видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно. Позивач [PERSON] та відповідач-2 [PERSON] , є спадкоємцями за законом. Після смерті матері, спадкоємці за законом взяли на себе витрати з утримання спадкового майна. Спору між позивачем та відповідачем-2 щодо прийняття спадщини немає. Позивач зазначає, що має намір та право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя [PERSON] та позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. 04.03.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги визнає повністю та вказує, що вони з позивачем добровільно погодили, що гараж буде оформлений на позивача. 25.03.2021 від представника третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких він зазначає, що якщо в матеріалах справи відсутня обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, то це може бути підставою для відмови у позові. Крім того, 02.06.2021 від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, у якій третя особа також просила ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. 10.06.2021 до суду надійшли копії матеріалів спадкової справи № 66891413, відкритої щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . 06.07.2021 від позивача надійшла заява про зміну підстав позову, яка прийнята судом до розгляду ухвалою суду від 13.07.2021. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання 21.02.2022 з`явилися позивач, представник позивача та відповідач-2. Представник відповідача-1 та третьої особи до суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Під час судового розгляду позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити. Відповідач-2 визнала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача-2 дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 листопада 2020 року, серія [NUMBER] . 07.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О.С. за заявами [PERSON] та [PERSON] , які є дочками померлої [INFO] [PERSON] , відкрито спадкову справу № 66891413. Позивач вказує, що до спадкового майна належить гаражний бокс № [NUMBER] площею 43,20 кв. м. в автогаражному кооперативі «Радосинь» по вулиці Радунській 3, в Деснянському районі м. Києва, оскільки померла [PERSON] набула права власності на вказаний гаражний бокс шляхом виплати всіх пайових внесків, однак право власності на даний гаражний бокс померлою у встановленому законом порядку не зареєстровано. Згідно з Довідкою, виданою Автогаражним кооперативом по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь», № 11К від 04.12.2008 [PERSON] є власником гаражного боксу № [NUMBER] в двох рівнях побудови (підвал, гараж) загальною площею 43,20 м. кв. по [ADDRESS] . Сума пайового внеску за гаражний бокс в розмірі 4004,40 грн сплачена 03.09.2001 у повному обсязі. Рішення ВК Київської міської ради про відведення земельної ділянки для будівництва гаражів від 19.08.1999 № 5/491. Балансова вартість боксу складає 16500,00 грн. Гаражний бокс № [NUMBER] АГК «Радосинь» побудований господарчим способом та введений в експлуатацію 02.09.2001. Вказаний гаражний бокс не проданий, під забороною чи арештом не знаходиться. Довідка видана для оформлення права власності. Також в матеріалах справи міститься Технічний паспорт на гаражний бокс № [NUMBER] по вулиці Радунська, 3 від 03.12.2008, відповідно до якого загальна площа вказаного гаражу становить 41,9 кв.м. Відповідно до листа № 9 від 10 лютого 2021 року Автогаражного кооперативу по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь», [PERSON] побудувала гаражний бокс № [NUMBER] за власні кошти, господарчим способом, без залучення АГК «Радосинь». 03.09.2001 [PERSON] сплатила 4004,40 (чотири тисячі чотири грн. 40 коп.) вступного внеску в АГК «Радосинь». Згодом за її бажанням, згідно з рішенням загальних зборів членів кооперативу, Протокол № 3 від 26.12.2014, цей внесок був зарахований як пайовий, а [PERSON] визнали як асоційованого члена кооперативу. 02.06.2021 приватний нотаріус Саваріна О.С. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гаражний бокс № [NUMBER] , площею 41,9 квадратних метрів в Автогаражному кооперативі по експлуатації гаражів та зберіганню транспортних засобів «Радосинь» у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Як вбачається з матеріалів справи предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідачів про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав відсутності правовстановлюючих документів на такий об`єкт, що унеможливлює оформлення спадщини. Відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. А у разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. Стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до підпункту 4.16 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2021 за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» вказується, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Даючи юридичну оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що право власності на гаражний бокс № [NUMBER] в двох рівнях побудови (підвал, гараж) загальною площею 41,90 м. кв. по [ADDRESS] набуто померлою [PERSON] після внесення суми пайового внеску, позивач та відповідач-2 у встановлений законом строк звернулися із заявою про прийняття спадщини після померлої, але у зв`язку з тим, що право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано, позивач не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним. Крім того, позивач в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може. Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву визнає позовні вимоги та вважає, що її право не порушено, оскільки вони з сестрою добровільно погодили, що право власності на нерухоме майно - гаражний бокс № [NUMBER] буде оформлено на позивача. Враховуючи те, що до суду не надійшло доказів на спростування викладених в позові обставин, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з положеннями частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до приписів частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а відповідачем-2 визнано позовні вимоги, тому з урахуванням приписів ч. 2 ст. 142 ЦПК України з відповідача-2 слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Outcome: approved