Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

В жовтні 2020 року позивач звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до [PERSON] яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті залишилось майно, яке знаходиться у селі Вербки Семенівського району Полтавської області. Протягом встановленого законодавством строку позивач звернувся до Устимівської сільскої ради Семенівського району Полтавської області із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері за законом. Від секретаря сільської ради дізнався про те, що мати [PERSON] склала за життя заповіт, яким земельну ділянку заповіла сину сестри - [PERSON] , [INFO] . На прохання [PERSON] , заповіт підписано [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що на час складення заповіту, мати [PERSON] була дуже хвора. В останні роки життя вона хворіла на захворювання щитовидної залози, цукровий діабет ІІ типу, ГПМК за ішемічним типом, перенесла інсульт. Враховуючи викладене, позивач просить визнати недійсним складений [PERSON] заповіт. Ухвалою суду від 04.11.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 12.11.2020 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 12.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 24.11.2020 від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про здійснення судового засідання у режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 25.11.2020 задоволено клопотання представника позивача та доручено Глобинському районному суду Полтавської області забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 07.12.2020 від [PERSON] яка діє в інтересах неповнолітньої особи надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка вказує, що заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав. Позивач стверджує, що померла [PERSON] на час складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними та зазначає, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, однак на підтвердження не надає жодних доказів. Відповідач зазначає, що позивач вже звертався до суду з позовом про визнання заповіту недійсним (справа № 547/683/19, перебувала у провадженні судді Зоріної Д.О.),зараз дана справа знаходиться у Полтавському апеляційному суді. На підставі викладеного, просить суд залишити без задоволення позовну заяву [PERSON] про визнання заповіту недійсним. 17.12.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. В даній відповіді представник позивача зазначає, що відповідно до довідки КП "Семенівська центральна районна лікарня" № 960 від 25.10.2019 [PERSON] з 17.08.2018 по 27.08.2018 та з 26.10.2018 по 06.11.2018 знаходилася на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні. 09.11.2018 [PERSON] було складено заповіт, а [INFO] вона померла. Вказує на те, що між перебуванням на стаціонарному лікуванні, складанням заповіту і смертю пройшов короткий проміжок часу, а тому на час складання заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Ухвалою суду від 07.04.2021 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 16.11.2021 представником позивача подано клопотання про залучення у справу третьої особи нотаріуса [PERSON] . Посилався на те, що заповіт від 09.11.2018, що оскаржується є предметом спору у даній справі, який складений приватним нотаріусом Спірідович Миколою Васильовичем. Ухвалою суду від 16.11.2021 клопотання представника позивача [PERSON] задоволено, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Спірідовича Миколу Васильовича. В судовому засіданні представник позивача адвокат Грущенко С.Г. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просив суд позов задовольнити повністю. Представник позивача зазначив, що заповіт є недійсним та таким, що не відповідає вимогам закону. Зокрема, згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодерження в момент правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені. ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. ст. 1257 ЦК України визначено підстави для визнання заповіту недійсним, а саме заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позову з огляду на наступні обставини. На момент складання заповіту [PERSON] не могла підписати заповіт, тому він був підписаний [PERSON] при свідках відповідно до вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. Тобто незалежно від того може заповідач прочитати заповіт чи не може, заповіт може бути посвідчений при свідках. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписати власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Саме заповідачка мала право визначати чи могла вона підписувати заповіт, запрошувати свідків чи не запрошувати. Представник третьої особи - приватний нотаріус Спірідович М.В. в судовому засіданні надав наступні пояснення. В листопаді 2018 року приїжджав на виклик до дому до [PERSON] , яка хотіла зробити заповіт на онука. Він особисто розмовлял з нею, з*ясував обставини справи, її воєвиявлення, намір на укладання угоди. В присутності двох свідків та рукоприкладчика був зроблений заповіт. Заповідач розуміла значення своїх дій, де вона, навіщо це робити, також повідомляла, що є у неї син, окрім онука. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що дійсно був свідком, як [PERSON] склала заповіт на свого онука. Дійсно бабуся хворіла, але вільно розмовляла, розуміла значення своїх дій, складення заповіту була її ініціатива. Нотаріус в голос оголосив заповіт, з*ясував що всі розуміють, роз*ясним права та наслідки. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що був присутнім при складання заповіту. Це було волевиявлення бабусі. Дійсно бабуся хворіла, але все розуміла, надавала читки відповіді на запитання. Ніякого тиску не було. Нотаріусом оголошений заповіт. При складенні заповіту також були присутні інші свідки. Суд, дослідивши письмові докази, заслухавши сторін та представника відповідача, свідків, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ст.ст.1233,1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється нею особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Свобода заповіту - це надана фізичній особі можливість на власний розсуд, у межах, визначених цивільним законодавством, розпорядитися власним майном на випадок смерті, змінити чи скасувати заповіт, а також обрати для своїх заповідальних розпоряджень іншу форму, не заборонену законом. Частиною 2статті 1236 ЦК Українипередбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч. 1 ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Частиною другою ст. 1247 ЦК України передбачено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Згідно з частиною третьою ст. 1247 ЦК України, заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. За частиною четвертою вказаної статті, заповіти посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що оспорюваний заповіт складено в м. Кременчуці 09.11.2018, посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович М.В., записаний ним зі слів заповідача, до підписання прочитаний уголос і підписаний [PERSON] у присутності двох свідків. Як вбачається з тексту заповіту, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй на праві особистої приватної власності земельну ділянку кадастровий номер 5324588000:00003:0031, загальною площею 5,9 Га, розташовану за межами села Вербки Семенівського району Полтавської області заповіла [PERSON] , [INFO] . У даному заповіті вказано про те, що заповідачу роз`яснено зміст статей 1235,1241,1254,1274,1276,1307 Цивільного кодексу України. Заповіт складено у двох примірниках, один з яких залишається і зберігається у справах приватного нотаріуса Спірідович М.В., а другий видається заповідачу. Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як роз`яснено у пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону. Відповідно до частини 2 статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини 2 статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. При цьому, згідно п. 2.5. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5 (далі - Порядок), при вчиненні нотаріальних дій визначається обсяг цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, встановленому статтею 44 Закону України «Про нотаріат», згідно якої під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЗУ «Про нотаріат» визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Відповідно до правової позиції КЦС ВС викладеної в постанові від 25 березня 2020 року у справі № 303/5126/18, дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували б невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача, невідповідність його форми та змісту вимогам чинного законодавства, чи не усвідомлення заповідачем своїх дій на момент складення заповіту. Незгода позивача із волевиявленням спадкодавця, при відсутності допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх тверджень, не є підставою для визнання заповіту недійсним. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши матеріалисправи танаявні усправі докази,давши оцінку належності ,допустимості, достовірності кожногодоказу окремо,а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання заповіту складеного [PERSON] недійсним.

Outcome: dismissed