Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів Комунального некомерційного підприємства Самбірської міської ради «Стоматологічна поліклініка», Самбірської міської ради Львівської області, однак під час провадження цивільної справи позивач уточнив власну позицію та пред`явив позов тільки до належного відповідача Самбірської міської ради Львівської області як засновника комунального підприємства і як органу місцевого самоврядування, що несе відповідальність за зобов`язаннями КПН СМР «Стоматологічна поліклініка», - про стягнення невиплаченої заробітної плати, посилаючись на те, що наказом №28 від 17.08.2020 року Комунального некомерційного підприємства Самбірської міської ради «Стоматологічна поліклініка» його було прийнято на роботу на посаду робітника з поточного ремонту споруд та будівель з 25.08.2020 року, що підтверджується записами у трудовій книжці. Так, рішенням VI сесії VIII демократичного скликання Самбірської міської ради від 06 травня 2021 року №7 припинено комунальне некомерційне підприємство Самбірської міської ради «Стоматологічна поліклініка» шляхом ліквідації. У зв`язку з ліквідацією цього підприємства наказом №38 від 25.08.2021 року [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку з ліквідацією підприємства за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 25.08.2021 року, що підтверджується записами у трудовій книжці. Після звільнення з роботи позивачу не було виплачено заробітну плату за період з 25 серпня 2020 року по 1 травня 2021 року в сумі 20709,59грн. Позивач звертався до ліквідаційної комісії з письмовою заявою про виплату йому нарахованої та не виплаченої заробітної плати, однак така заява була залишена без задоволення. Відтак позивач просить у судовому порядку присудити стягнути із відповідача нараховану але не виплачену заробітну плату в зазначеній сумі. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю наполягав на його задоволенні. Представник позивача адвокат Михалойко Б.І. позов підтримував уточнений, також просив такий задовольнити і наполягав на цьому. Представник відповідача Добрянський І.І. позов заперечував, посилаючись на викладені обставини у відзиві на позов, згідно з якими просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки Самбірська міська рада не є належним відповідачем, так як за даними зобов`язаннями мало б відповідати КНП СМР «Стоматологічна поліклініка», відповідно заявленої позивачем суми коштів не оспорював. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав: Згідно із ст. ст. 21, 43 Конституції України, ст. ст. 94, 115 КЗпП України, ст. ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як установлено судом, наказом №28 від 17.08.2020 року Комунального некомерційного підприємства Самбірської міської ради «Стоматологічна поліклініка» [PERSON] було прийнято на роботу на посаду робітника з поточного ремонту споруд та будівель з 25.08.2020 року. 25.08.2021 року наказом №38 [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні із позивачем не було проведено розрахунку по заробітній платі, що відображено у довідці про доходи від 23.04.2021 року №157, виданої Комунальним некомерційним підприємством Самбірської міської ради «Стоматологічна поліклініка». Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 21 Закону працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати. Згідно статті 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то означені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен і письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 28 Закону України «Про оплату праці» у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов`язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Як вбачається із поданого позивачем розрахунку, сума невиплаченої заробітної плати позивачу за період роботи з 25.08.2020 року по 1 травня 2021 року становить 20709,59грн, відтак ця сума підлягає стягненню із відповідача в користь позивача. Із приводу посилання представника відповідача на те, що Самбірська міська рада Львівської області не є належним відповідачем та не несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями КНП СМР «Стоматологічна поліклініка», суд звертає увагу на наступне: Комунальне некомерційне підприємство Самбірської міської ради «Стоматологічна поліклініка» було створено відповідно до рішення Самбірської міської ради від 15.10.2019 року №15 і діяло на підставі Статуту комунального некомерційного підприємства Самбірської міської ради «Стоматологічна поліклініка», затвердженого рішенням Самбірської міської ради №15 від 15.10.2019 року. Згідно Статуту засновником підприємства була Самбірська міська рада; підприємство є комунальним підприємством, яке є юридичною особою, функціонує на базі майна, що перебуває у комунальній власності та закріплюється за підприємством на праві господарського відання. Відтак згідно зі Статутом КНП СМР «Стоматологічна поліклініка» є комунальним підприємством, яке утворене Самбірською міською радою; підприємство входить до сфери управління Самбірської міської ради. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду України від 04 вересня 2018 року в справі 5023/4388/12 зазначено, що відповідно до частин першої - четвертої статті 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство). Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою. Отже, орган місцевого самоврядування (селищна, сільська, міська ради) для виконання покладених них функцій Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», створюють комунальні підприємства, яким передається відповідне майно на праві господарського чи оперативного управління, яке однозначно належить громаді для надання відповідних послуг. Укладаючи будь-які договори з таким комунальним підприємством громадяни чи суб`єкти господарювання, очевидно прораховують на те, що у випадку недостатності коштів у нього, можливо буде звернути стягнення на комунальне майно, а в разі їх відсутності пред`явити претензії безпосередньо органу місцевого самоврядування. Відповідно до статті 136 ГК України правом оперативного управління в цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності. При цьому умовою покладення субсидіарної відповідальності на орган місцевого самоврядування за змістом частини сьомої статті 77 ГК України та частини десятої статті 78 цього Кодексу є недостатність коштів, які є у розпорядженні комунального підприємства. Крім того статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Так, у низці випадків ЄСПЛ визнавав державу відповідальною за борги підприємств незалежно від їх формальної класифікації у внутрішньодержавному праві (рішення від 30 листопада 2004 року в справі «Михайленки та інші проти України», пункт 45, рішення від 04 квітня 2006 року у справі «Лисянський проти України», пункт 19, рішення від 03 квітня 2007 року у справі «Кооперативу Агрікола Слобозія-Ханесей проти Молдови», пункти 18,19, рішення від 12 квітня 2007 року у справі «Григор`єв та Какаурова проти Російської Федерації», пункт 35, рішення від 15 січня 2008 року у справі «Р.Качапор та інші проти Сербії». Отже, внутрішньодержавний правовий статус підприємства як самостійної юридичної особи сам по собі не звільняє державу від відповідальності за борги підприємств у межах вимог Конвенції. Відтак, виходячи із вищевикладеного Самбірська міська рада Львівської області є належним відповідачем у даних правовідносинах. Тому помилковою є позиція представника відповідача Добрянського І.І., що дійшов у Відзиві на позов до висновку про відсутність відповідальності відповідача Самбірської міської ради за борговими господарськими зобов`язаннями комунального унітарного комерційного підприємства у даних спірних правовідносинах, а також що позивач [PERSON] повинен доказувати, що комунальне підприємство було доведене до банкрутства саме діями його засновника - органу місцевого самоврядування; а за основне представником відповідача цілком упущено питання відмови Комунального некомерційного підприємства Самбірської міської ради «Стоматологічна поліклініка» у виплаті [PERSON] будь-яких коштів через відсутність в них первинної інформації, відсутність документів, відсутність фінансової звітності, порушення порядку діяльності цього підприємства через керівника та головного бухгалтера. Зазначене не є предметом спору в цій цивільній справі, а наведене є питаннями господарських правовідносин чи інших в адміністративній або кримінальній юрисдикції; що разом з тим не може жодним чином впливати на невиплачену заробітну плату позивачу згідно виданої Довідки, що однаково не заперечувалась представником відповідача. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Беручи до уваги вищевикладене, виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, з аналізу представлених документів, суд вважає що даний позов є підставний і його слід задовольнити. На підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 2481грн.

Outcome: approved