Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

14 грудня 2018 року [PERSON] звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на: - 1/4 частину житлового будинку з підвалом [ADDRESS] , яка складається з приміщень № 1-ІІ, 1-5, 1-4, загальною площею 38,3 кв.м. та приміщення підвалу № 1-І, загальною площею 16,0 кв.м., виділивши їх в натурі, як окремий об`єкт нерухомого майна; - автомобіль марки ВАЗ 21099; - спальний гарнітур; - пральну машинку «Samsung»; - холодильник «Донбас»; - кухонний гарнітур; - котел твердопаливний «Неус»; - палас 3х4; - гарнітур в коридор; - плиту газову «Б»; - пилосос «Samsung», та визнати право власності за позивачем на: - іншу частину житлового будинку з підвалом [ADDRESS] ; - трактор марки Т-25; - телевізор «Samsung»; - гарнітур «АТОС»; - морозильну камеру «MORA»; - газовий котел «ТЕРМО»; - диван; - палас 2х3; - килим 2х3; - плиту газову «Норд»; - станок токарний. Свої вимоги мотивувала тим, що вказане майно є їх спільною сумісною власністю з відповідачем, нажите за час перебування в шлюбі. Сторони не дійшли між собою згоди щодо порядку поділу цього майна. В свою чергу, відповідач звернувся до суду з відзивом, в якому зазначив, що позов він не визнає в повному обсязі. В обґрунтування такої своєї позиції зауважував на недоведеності вартості спільного майна, в тому числі й будинку, запевняючи, що надана позивачем довідка про інвентаризаційну вартість будинку не відповідає ринковій вартості житла. Вказане, на його думку, унеможливлює здійснення поділу всього спільного майна. Також зауважив, що токарний станок, про який зазначає позивачка, не є спільним сумісним майном сторін та належав його батьку, який ще за життя ним розпорядився. Щодо іншого майна, то відповідач визнав, що дійсно таке було придбане під час шлюбу з позивачкою та за спільні кошти. Разом з тим, вважав необхідним визнати за ним право власності на твердопаливний котел «НЕУС», зазначаючи, що він є власником більшої опалювальної площі будинку. Додатково зазначив, що вважає доцільним визнати право власності за ним також і на автомобіль, і на трактор, з огляду на те, що він є інвалідом третьої групи та автомобіль є його засобом пересування, крім того, він має багаторічний досвід керування транспортними засобами, в тому числі й трактором, в той час як позивачка не має ані потреби в користуванні транспортними засобами, ані навичок в управлінні та обслуговуванні, більш того остання не має навіть водійського посвідчення. В подальшому 12.06.2019 відповідач надав заяву, якою фактично доповним свій відзив, зазначивши, що вважає необхідним визнати за ним право власності на автомобіль, трактор, твердопаливний котел «НЕУС» та морозильну камеру «МОРА», натомість погодився визнати за позивачкою право власності на інше майно, зазначене в акті від 14.12.2018, визнавши при цьому і його вартість згідно акту. При цьому наголошував на неможливості поділу всього майна за відсутності даних про дійсну вартість деяких об`єктів права спільної сумісної власності та вважав за доцільне відмовити в задоволенні позову. Позивач в судове засідання не з`явилась, посилаючись на тривалу безпідставну відсутність на судових засіданнях відповідача, просила розгляд справи проводити без її участі, на позовних вимогах наполягала. Відповідач в судове засідання також не прибув, вкотре надав заяву про відкладення розгляду справи без зазначення причин, що унеможливлюють його прибуття. В силу приписів ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєструваному шлюбі з 06 жовтня 1984 року по 13 липня 2018 року (дата набрання законної сили рішенням про розірвання шлюбу) /а.с. 11/. Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Під час перебування сторін у шлюбі ними був збудований будинок [ADDRESS] на підставі розпорядження Голови Президента районної адміністрації № 204 від 16.08.1993. Право власності на вказаний будинок з надвірними спорудами 26.08.1993 було зареєстроване за [PERSON] . Згідно довідки КП «Шосткинське МБТІ» № 1047 від 18.10.2018, інвентаризаційна вартість будинку становить 381141 грн /а.с. 7/. В цьому контексті слід зауважити, що хоча відповідач й зазначав, що така вартість будинку є значно меншою за ринкову, проте доказів на підтвердження дійсної вартості цього нерухомого майна не надав та клопотання щодо призначення відповідної експертизи в ході розгляду справи не заявляв. Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, останній здійснив дарування 1/2 частини цього будинку своєму батьку [PERSON] . Після смерті [PERSON] , що настала [INFO] , відповідач прийняв спадщину після нього у вигляді 1/2 частини будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель /а.с. 30/. За змістом ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте дружиною або чоловіком за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Відтак, 1/2 частина будинку [ADDRESS] , що успадкована відповідачем, є приватною власністю останнього, а інша 1/2 частина будинку спільною сумісно власністю сторін. Також встановлено, що у період шлюбу відповідач набув у власність трактор Т-25А (дата реєстрації 23.06.2000) /а.с. 52-53, 70/ та автомобіль ВАЗ 21099, р.н. [NUMBER] , (дата реєстрації 01.02.2017) /а.с. 56/. Слід зазначити, що за змістом позову, спираючись на оголошення про продаж подібних автомобілів, позивачка оцінює вартість спірного автомобіля в 65000 грн. Проте, відповідач, не погоджуючись з такою вартістю, надав висновок № 019 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу, відповідно до якої ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21099, р.н. [NUMBER] , становить 39765 грн 50 коп. /а.с.74-83/ При цьому, доказів на підтвердження вартості трактора Т-25А позивач не надала та згоди щодо такої в ході розгляду справи сторони не досягли. Крім того, як зазначає у позові позивач та визнав відповідач, під час їхнього шлюбу та спільні кошти було придбане наступне майно з відповідною вартістю: спальний гарнітур вартістю 500 грн; пральна машинка «Samsung» 2000 грн; холодильник «Донбас» 300 грн; кухонний гарнітур 400 грн; гарнітур в коридор 1000 грн; телевізор «Samsung» 300 грн; котел твердопаливний «Неус» 11000 грн; гарнітур «АТОС» 1800 грн; морозильна камера «MORA» 2000 грн; газовий котел «ТЕРМО» 700 грн; диван 100 грн; пилосос «Samsung» 300 грн; палас 3х4 500 грн; палас 2х3 400 грн; килим 2х3 300 грн; плита газова «Норд» 500 грн; плита газова «Б» 100 грн. Також, до складу спільної сумісної власності, що підлягає поділу, позивач віднесла станок токарний вартістю 10000 грн, проте доказів набуття такого у період шлюбу та наявності його у розпорядження сторін на час здійснення поділу майна, не надала. При цьому відповідач заперечував, що ця річ є спільною сумісною власністю сторін, запевняючи, що такий станок дійсно був у господарстві, однак належав він його батьку, та останній ще за життя розпорядився ним. З огляду на вказане, суд вважає, що позивач не довела, що токарний станок вартістю 10000 грн входить до складу спільної сумісної власності сторін, тому суд не враховує його при поділі майна подружжя. Підсумовуючи викладене, суд встановив, що обсяг спільної сумісної власності сторін, становить наступне майно: - 1/2 частина будинку [ADDRESS] 190570 грн 50 коп.; - трактор Т-25А (вартість не відома); - автомобіль ВАЗ 21099, р.н. [NUMBER] 39765 грн 50 коп.; - спальний гарнітур вартістю 500 грн; - пральна машинка «Samsung» 2000 грн; - холодильник «Донбас» 300 грн; - кухонний гарнітур 400 грн; - гарнітур в коридор 1000 грн; - телевізор «Samsung» 300 грн; - котел твердопаливний «Неус» 11000 грн; - гарнітур «АТОС» 1800 грн; - морозильна камера «MORA» 2000 грн; - газовий котел «ТЕРМО» 700 грн; - диван 100 грн; - пилосос «Samsung» 300 грн; - палас 3х4 500 грн; - палас 2х3 400 грн; - килим 2х3 300 грн; - плита газова «Норд» 500 грн; - плита газова «Б» 100 грн. Домовленості про поділ майна сторони не дійшли. Шлюбного договору, яким би були визначені частки майна подружжя при розірванні шлюбу сторони не укладали. Відповідно до вимог СК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 Сімейного кодексу встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У даному випадку підстав для відступлення від правила рівності часток судом не встановлено, а тому в основу поділу покладається саме ця презумпція. Відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова) до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб, при цьому вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Слід зазначити, що сторонами не досягнуто згоди щодо вартості трактора Т-25А, не надано доказів щодо його дійсної вартості, та не заявлено клопотань щодо призначення відповідних експертиз, а тому суд приходить до висновку про необхідність залишення вказаного майна у спільній частковій власності сторін, визнавши за кожним право власності на 1/2 частину трактора. Вирішуючи питання щодо поділу 1/2 частини будинку [ADDRESS] , суд враховує, що таке майно набуте сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, вказана частина будинку є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про її поділ між сторонами шляхом визнання права власності на 1/4 частину вказаного майна за кожним. При цьому, суд не вбачає підстав для виділення частки позивача в натурі, як окремого об`єкту нерухомого майна, з огляду на відсутність висновку щодо технічної можливості такого виділу. Щодо поділу автомобіля ВАЗ 21099, р.н. [NUMBER] , суд вважає необхідним зупинитись на наступному: Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частиною 4 та ч. 5 ст. 71 СК України визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України, за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Пленум Верховного Суду України роз`яснив в пункті 25 Постанови, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Вказане виключає можливість задоволення вимоги [PERSON] про виділення їй у власність автомобіля ВАЗ 21099, оскільки такий є неподільною річчю, [PERSON] не висловлював згоди на отримання грошової компенсації, більш того останній наполягає на визнанні права власності на цей автомобіль саме за ним, при цьому позивач вимоги про припинення частки відповідача у спільному майні відповідно до ст. 365 ЦК України не заявила, грошову компенсацію на депозитний рахунок суду не вносила. Тому суд приходить до висновку про необхідність залишення вказаного автомобіля у спільній частковій власності сторін, визнавши за кожним право власності на його 1/2 частку. Також, суд вважає слушними доводи відповідача щодо необхідності виділення у його власність твердопаливного котла «НЕУС». При цьому газовий котел «ТЕРМО» слід виділити позивачу. Таким чином, з врахуванням наявного на час розгляду справи майна, виходячи з засад рівності часток, суд приходить до висновку про розподіл майна між сторонами наступним чином: - виділити у власність [PERSON] : 1/4 частину будинку [ADDRESS] вартістю 95285 грн 25 коп; 1/2 частину трактора Т-25А; 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21099, р.н. [NUMBER] , вартістю 19882 грн 75 коп.; спальний гарнітур вартістю 500 грн; пральну машину «Samsung» 2000 грн; холодильник «Донбас» 300 грн; кухонний гарнітур 400 грн; гарнітур в коридор 1000 грн; телевізор «Samsung» 300 грн; гарнітур «АТОС» 1800 грн; морозильну камеру «MORA» 2000 грн; газовий котел «ТЕРМО» 700 грн; пилосос «Samsung» 300 грн; палас 3х4 500 грн; палас 2х3 400 грн; килим 2х3 300 грн; плиту газову «Норд» 500 грн; диван 100 грн; - виділити у власність [PERSON] : 1/4 частину будинку [ADDRESS] вартістю 95285 грн 25 коп; 1/2 частину трактора Т-25А; 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21099, р.н. [NUMBER] , вартістю 19882 грн 75 коп.; котел твердопаливний «Неус»; плиту газову «Б» 100 грн. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial