Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом доАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову зазначив, що в квітні 2013 року в Севастопольському відділенні «Приватбанку» уклав договір банківського вкладу (депозиту) та отримав валютну картку № [NUMBER] .На картку перераховані два доларових Свіфт переказу і на даний час на цій картці знаходяться кошти в розмірі 3727,62 долари США, але він не може їх отримати, в зв`язку з чим вимушений звертатись до суду.Доказами наявності валютної депозитної картки свідчать його перемови з працівниками банку,які неодноразово підтверджували наявність на ній коштів в розмірі 3727,62 доларів США. Так, 13.01.2017 позивач консультувався з оператором [PERSON] , 03.04.2019 з [PERSON] , 26.07.2020 з [PERSON] та [PERSON] , 13.03.2020 з [PERSON] а 15.10.2020 з [PERSON].AT КБ «Приватбанк» 19.06.2020 повідомив про неможливість виконання вимог з тих причин, що під час поштового звернення банк не зміг здійснити ідентифікацію особи та порекомендував звернутись до авторизованих каналів зв`язку таких,як Приват24,служби клієнтської підтримки 3700 та до чату «Допомога Онлайн».Національний банк України 11 серпня 2020 року послався на припинення діяльності банку на території Автономної республіки Крим та на ст.6 та ст. 7 Закону України «Про Національний банк України», які не передбачають вирішення спорів,що виникають під час договірних відносин банків з клієнтами.Скориставшись порадою «Приватбанку», позивач звернувся до служби клієнтської підтримки 3700,які підтвердили наявність на рахунку коштів в сумі 3727,62 долари США, але вони не можуть перевести їх на інший рахунок позивача. Підтвердженням того, що він звертався до банку,свідчать записи дзвінків скриншоти яких за 02.10.2015 року,20.07.2016 року, 13 січня 2017 року,3 квітня 2019 року додав до позову.На неодноразові звернення позивача, працівники банку відповідають, що оскільки відділення банку ліквідовано і його рахунок закритий,немає можливості сплатити позивачеві кошти.Відповідачповідомляв, що АР Крим, де у позивача був депозитний вклад, визначено як тимчасово окуповану територію внаслідок збройної агресії Російської Федерації та встановлено особливий правовий режим на цій території. Вимушене припинення діяльності банку на території АР Крим привело до втрати можливості здійснювати банківську діяльність,тому Банк знаходиться у пошуку рішення для відновлення інформації по рахунках клієнтів філій, які були розташовані на тимчасово окупованих територіях. Вважає, що припинення діяльності відділення банку на території АР Крим не є наслідком припинення договірних відносин між сторонами, так як не знімає з банку відповідальність за невиконання взятих на себе зобов`язань за договором, оскільки договір укладений з ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,а тому відповідач, як фінансова установа, зобов`язаний забезпечити облік всієї банківської інформації, в тому числі і проведеної філіями. Відповідач безпідставно утримує кошти в сумі 3727,62 долари США,що на день подачі позову складає 106237 грн.,які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 січня 2021 року суддею Варакіною Н.Б. відкрито спрощене позовне провадження по справі. 13 травня 2021 року від відповідача АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що заперечують проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне.Банк виявив наявність факту переведення боргу за договором банківського рахунку, який є предметом спору у даній справі, з первісного боржника за зобов`язанням - ПАТ КБ«ПриватБанк» на нового боржника - ТОВ "Фінансова компанія "ФІНІЛОН" (ЄДРПОУ 38920700) на підставі Договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 (з урахуванням додаткової угоди до Договору від 18.11.2014), укладеними між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», та електронного Додатку №1 (перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування) до Договору про переведення боргу від 17.11.2014. Відповідно до п. 1.1.7.58 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01.06.2014 року), які розміщені на офіційному сайті Банку https://privatbank.ua. було передбачено, що у зв`язку з анексією АР Крим та припинення діяльності Банку на цій території, Клієнт зобов`язується з`явитися в структурний підрозділ Банку, розташований на материковій частині України, для здійснення Банком дій щодо уточнення інформації, ідентифікації та вивчення Клієнта та надати в Банк від Агентства по страхуванню вкладів, розташованому за адресою: 109240, РФ, Москва, Верхній Таганський глухий кут, д. 4, далі Агентство, довідку про відсутність виплат грошових коштів клієнту - фізичної особі. При цьому, клієнт зобов`язаний вчинити дії, передбачені в цьому пункті, в термін до 31.12.2014. Відповідно до п. 1.1.7.59 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01.06.2014 року) передбачено, що у разі невиконання клієнтом обов`язків, передбачених п.1.1.7.58 цих Умов, подальша взаємодія за договором клієнта з Банком може бути змінена шляхом повідомлення, в тому числі на сайті Банку у відповідному розділі Умов та Правил. При необхідності отримання Банком згоди від клієнта на здійснення таких дій, сторони керуються вимогами ст. 205 Цивільного кодексу України (мовчазна згода).На підставі вищевикладених пунктів Умов та правил надання банківських послуг, на офіційному сайті Банку за посиланням https://conditions-and-rules.privatbank.ua/news/74/?lang-ru 30.01.2015 було розміщене повідомлення з наступним змістом: «У зв`язку з анексією АР Крим і зупиненням діяльності Банка на цій території в розділ "1.1.7. Додаткові положення" Умов та правил надання банківських послуг внесені зміни про порядок взаємодії за договорами Клієнта з Банком. У разі невиконання Клієнтом обов`язків, передбачених п.1.1.7.59 цих Умов та Правил, подальша взаємодія по договору Клієнта з Банком буде здійснюватись з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "ФІНІЛОН", що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32. У разі незгоди клієнта з переводом боргу, свої письмові заперечення клієнт направляє Банку в строк до 15.02.2015. Ненадання клієнтом заперечень у вказаний в цьому пункті строк, підтверджує здійснення банком переводу боргу по договорам клієнта на ТОВ «Фінансова компанія "ФІНІЛОН" зі згоди Клієнта».З огляду на те, що будь-яких письмових заперечень від [PERSON] відносно переведення банком на ТОВ ФК «ФІНІЛОН» боргу за договором, який є предметом спору у даній справі, на адресу банку не надходило, то вважається, що переведення боргу банком було здійснено зі згоди позивача.Отже, внаслідок укладання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК "ФІНІЛОН" договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 та переведення боргу за зобов`язаннямибанку щодо виплати коштів за договором банківського рахунку, який є предметом у даній справі, AT КБ «ПриватБанк`на цей час не несе зобов`язань за таким договором, а ТОВ «ФК«Фінілон» є новим боржником за даним договором банківського рахунку.Вважають, що належним відповідачем у цивільний справі № 201/11246/20 має бути ТОВ «ФК «Фінілон».У зв`язку з цим просять відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог до AT КБ "ПриватБанк" в повному обсязі. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 січня 2021 року суддею Варакіною Н.Б. залучено до участі у справі третьою особою ТОВ «ФК «Фінілон». В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові. Зазначає, що відповідач безпідставно утримуєкошти в розмірі 3727,62 доларів США,які просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник відповідача Бистров С.А. просив залучити до участі у справі ТОВ «ФК «Фінілон» та відмовити в задоволенні позову а повному обсязі. На підтвердження зазначеного, надав суду відзив на позов. Третя особа ТОВ «ФК «Фінілон» в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, щоміж [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» (АТ КБ «ПриватБанк») у м. Севастополь АР Крим у квітні 2013 року укладений договір банківського вкладу та позивач отримав валютну картку № [NUMBER] . Відповідно до умов вищевказаного договору, його дія автоматично неодноразово продовжувалася без явки клієнта, якщо після завершення першого строку дії договору клієнт не заявляв банку про відмову від цього договору. Протягом дії договору на картку перераховані два доларових Свіфт переказу в розмірі 3727,62 долари США. [PERSON] , намагався повернути кошти, звертався до АТ КБ «ПриватБанк» та до Національного банку України з заявами про повернення коштів. AT КБ «ПриватБанк», 19.06.2020, повідомив про неможливість виконання вимог з тих причин, що під час поштового звернення банк не зміг здійснити ідентифікацію особи та порекомендував звернутись до авторизованих каналів зв`язку таких,як Приват24,служби клієнтської підтримки 3700 та до чату «Допомога Онлайн» (а.с.13-14). Національний банк України 11 серпня 2020 року послався на припинення діяльності банку на території Автономної республіки Крим та на ст.6 та7 Закону України «Про Національний банк України», які не передбачають вирішення спорів,що виникають під час договірних відносин банків з клієнтами (а.с.15-16). На неодноразові звернення позивача, працівники банку відповідають, що оскільки відділення банку ліквідовано і його рахунок закритий,немає можливості сплатити позивачеві кошти.Також повідомлено, що АР Крим, де у позивача був депозитний вклад, визначено як тимчасово окуповану територію внаслідок збройної агресії Російської Федерації та встановлено особливий правовий режим на цій території. Верховний Суд в своїй постанові від 11 вересня 2019 року у справі №591/678/16-ц (провадження №61-22658св18) дійшов наступного висновку: відповідно до п. 7 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція №492), умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції. Договір банківського рахунка, договір банківського вкладу та договір рахунка умовного зберігання (ескроу) укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Банк зобов`язаний надати клієнту в спосіб, визначений банком і клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем, примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення. Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею відповідного документа або ощадного (депозитного) сертифіката. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. АТ КБ «ПриватБанк» https://privatbank.ua «Повний договір» (актуальний на квітень 2013), «Умови та Правила надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» на 657 сторінках, - розміщений у pdf форматі на офіційному публічному сайті АТ КБ «ПриватБанк» https://privatbank.ua/terms у розділі архів договорів. Він містить наступний пункт умов та правил укладання депозитних договорів, а саме: «п. 2.6.9.13 Цей договір набирає чинності з дня його підписання. Дія договору припиняється з виплатою клієнту всієї суми вкладу разом з відсотками, що належать до сплати відповідно до умов цього договору». Вищезазначене спростовує позицію представника АТ КБ «ПриватБанк», що депозитний договір з позивачем вже припинив свою дію на підставі «Договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року», укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») та ТОВ ФК «Фінілон». Відповідно до положень ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Чисельні звернення позивача до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення йому коштів не свідчать про добровільне розірвання сторонами вищезазначеного депозитного договору, адже таке звернення є необхідною, але не достатньою умовою розірвання договору. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що доводи відповідача, що саме ТОВ ФК «Фінілон» повинно повертати банківські вклади замість АТ КБ «ПриватБанк», є безпідставними та не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 205 ЦК України, у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Депозитний договір та «Повний договір» (який був актуальним станом на квітень 2013 року та містив у собі чинні на той час «Умови та Правила надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» на 657 сторінках) не містять положень про внесення змін про переуступку ПАТ КБ «ПриватБанк» банківського вкладу іншим особам шляхом мовчання. Відповідно до положень ч. 1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1059 ЦК України, у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Тому будь-які усні чи мовчазні зміни до письмового договору банківського вкладу є нікчемними. З врахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що «Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон», шляхом використання мовчазної згоди без письмової згоди самого , який є стороною письмового договору банківського вкладу є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України. Відповідно до положень ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до положень ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 04 червня 2019 року за результатами розгляду справи №916/3156/17 дійшла наступного правового висновку: «68.Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №577/5321/17, щодо того, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними. 69.Велика Палата Верховного Суду також погоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №369/2770/16-ц і від 07 листопада 2018 року у справі №357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемний правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. 70.Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. 75.За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. 76.Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав». Тому для належного та ефективного захисту прав позивача з врахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові від 04 червня 2019 року не має необхідності окремо визнавати недійсним нікчемний «Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року». Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому з врахуванням зазначених положень саме АТ КБ «ПриватБанк» повинен доводити перед судом належними та допустимими доказами наявність відповідних письмових змін до депозитних договорів (договорів банківського вкладу), які не визнають вкладники. Зокрема, й довести суду чим підтверджується дата внесення таких змін до «Умов та правил надання банківських послу», а також чим підтверджується, що саме такі «мовчазні» зміни (чи відповідні оголошення) були розміщені банком на його офіційному сайті саме тією датою, на яку посилається Банк.Велика палата Верховного Суду в своїй постанові від 03 липня 2019 року по цивільній справі №342/180/17 (провадження №14-131цс1). Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції» зазначив, що суд зазначає, що на підставі ст. 830 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (NejdetSahin і PerihanSahin проти Туреччини, №13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ст. 525 ЦК України, передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу). За приписами ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У відповідності до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 3727,62 доларів США, у валюті договору. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 11, 15, 16, 323, 525, 527, 549, 1058, 1059, 1061 ЦК України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», Закону України «Про захист прав споживачів», Постановою Національного банку України від 19.03.2003 року №124 (у редакції, чинній станом на 01.04.2014 р.),Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року, ст. 265 ЦПК України суд,-

Outcome: approved