Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

02.08.2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: -визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України №1/п від 28.01.2021 року про звільнення [PERSON] з посади голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи; -визнати незаконним та скасувати наказ Державної інноваційної фінансово-кредитної установи №12-к/тр від 28.01.2021 року про звільнення голови правління [PERSON] ; -поновити [PERSON] на посаді голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи з 29.01.2021 року; -стягнути з Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.01.2021 року по день винесення судом рішення. Вимоги позову обгрунтовані тим, що 16.06.2016 року між Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та [PERSON] був укладений Контракт №7 відповідно до якого [PERSON] було призначено на посаду голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на термін з 17.06.2016 року по 17.06.2019 року. В подальшому контракт було продовжено до 17.06.2021 року. 17.02.2020 року Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України видало наказ про звільнення позивача з посади голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи з підстав, передбачених контрактом п.8 ст.36 КЗпП України. Позивач не погодився зі звільненням та звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом про поновлення на посаді. Рішенням суду від 14.07.2020 року позов було задоволено та поновлено позивача на посаді. 08.09.2020 року на виконання рішення суду позивача було поновлено на посаді. В цей же день між позивачем та Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України був підписаний контракт №13. Відповідачі не погодились з рішенням суду та подали апеляційні скарги. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2020 року апеляційні скарги були задоволені частково - рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 14.07.2020 року було скасоване та провадження у справі №640/4301/20 було закрите. Після закриття провадження у справі позивач продовжував працювати на посаді. Його було звільнено 28.01.2021 року під час його тимчасової непрацездатності, яка розпочалась в цей же день. Копію наказу про звільнення позивачу не було вручено, він з ним ознайомився в справі №760/23219/20. Позивач не погоджується з наказами відповідачів про звільнення оскільки звільнення відбулось під час тимчасової непрацездатності позивача, що є порушенням ч.3 ст.40 КЗпП України; в порушення вимог ч.1-3 ст.149 КЗпП України відповідачі перед звільненням позивача не пропонували надати позивачу письмові пояснення. Крім того позивач зазначає, що наказ Державної інноваційної фінансово-кредитної установи №12-к/тр від 28.01.2021 року прийнятий поза межами повноважень Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, оскільки у відповідності до положень пунктів 53, 54 Статут Державної інноваційної фінансово-кредитної установи звільнення з посади голови правління здійснюється органом управління майном - Мінстратегпром, а не заступником голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи. Оскільки звільнення позивача відбулось з порушенням трудового законодавства, тому з відповідача на користь позивача має бути стягнуто середній заробіток. 26.10.2021 року до суду надійшов відзив Державної інноваційної фінансово-кредитної установи в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що накази було прийнято з дотриманням вимог законодавства та умов Контракту. Відповідно до умов контракту позивачу було відомо про можливість його звільнення. Крім того позивач зазначає, що позивачу було достеменно відомо про його звільнення, оскільки після виходу з лікарняного останнім не подано до Установи лікарняний лист та за місцем роботи [PERSON] так і не з`явився. 02.11.2021 року до суду надійшов відзив Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що позивач не був з 28.01.2021 року непрацездатним, оскільки 28.01.2021 року він був на робочому місці та відмовився ознайомлюватись з наказом про звільнення про що було складено акт. Позивач не повідомляв про його перебування на лікарняному та про вказану обставину відповідачу стало відомо після отримання копії позовної заяви. Відповідач не порушував гарантії, визначені ч.3 ст.40 КЗпП України та сам факт звільнення позивача в період тимчасової непрацездатності не є підставою для поновлення на посаді. Крім того, представник зазначає, що позивача було звільнено з підстав, визначених контрактом, які не мають ознаки дисциплінарного стягнення, а тому відповідач не мав відбирати пояснення у позивача. Представник відповідача зазначає, що позивач звернувся до суду з порушенням строку, встановленого ст.233 КЗпП України. 18.11.2021 року до суду надійшли відповіді на відзиви відповідачів в яких представник позивача наполягає на задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що позивача було звільнено з порушенням положень КЗпП України. 22.11.2021 року до суду надійшли заперечення Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України на відповідь на відзив в яких представник наполягає на відмові в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що під час звільнення позивача не було порушено положень діючого трудового законодавства. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представники відповідачів в судовому засіданні заявлені вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у відзивах. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, вислухавши представників сторін, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини перша та шоста статті 43 Конституції України). Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений в абзаці сьомому статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина третя статті 21 КЗпП України). Згідно з пунктом 16 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року N 203 "Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності" контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. Як встановлено судом, [PERSON] з 16.06.2016 року по 17.06.2019 року займав посаду голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на підставі Контракту №7 від 16.06.2016 року, Додатковою угодою від 14.03.2018 року Контракт було пролонговано до 17.06.2021 року. Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №36-п від 17.02.2020 року [PERSON] було звільнено з посади голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи 17.02.2020 року з підстав, передбачених контрактом, п.8 ст.36 КЗпП України. Крім того, зазначеним наказом припинено дію контракту, укладеного з [PERSON] від 16.06.2016 року №7. [PERSON] не погодився із наказом та звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом. Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 14.07.2020 року (справа №640/4301/20) позов було задоволено та [PERSON] поновлено на посаді голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи з 17.02.2020 року. На виконання зазначеного рішення суду, наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №174-к від 08.09.2020 року поновлено [PERSON] на посаді голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи. На підставі зазначеного наказу [PERSON] виніс наказ №103-к/тр від 09.09.2020 року за яким приступив до виконання обов`язків голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи. Крім того, 08.09.2020 року між Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та [PERSON] був підписаний Контракт №13 на підставі якого [PERSON] почав виконувати обов`язки голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи в період з 08.09.2020 року по 07.09.2021 року. Вказаним контрактом була передбачена підстава для його припинення - у разі задоволення апеляційної скарги Міекономіки та скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2020 року у справі №640/4301/20 (п.п. «л» п.5.3) та у разі закриття провадження у справі №640/4301/20 (п.п. «м» п.5.3). Позивач не оскаржував контракт. Суду не надано доказів що положення зазначених пунктів були визнані судом недійсними. Державна інноваційна фінансово-кредитна установа та Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України не погодились з рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва та звернулись з апеляційними скаргами. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2020 року скасовано та провадження у справі закрито. Наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України №1/п від 28.01.2021 року на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2021 року у справі №640/4301/20, контракту від 08.09.2020 року №13 [PERSON] 28.01.2021 року звільнено з посади голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи з підстав, передбачених контрактом на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України (підпункт «м», «л» пункту 5.3 Контракту від 08.09.2020 року №13). Постановою Кабінету міністрів України від 18.11.2020 року №1145 «Питання управління Державною інноваційною фінансово-кредитною установою» цілісний майновий комплекс Державної інноваційної фінансово-кредитної установи передано із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до сфери управління Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості. На підставі зазначеного наказу, наказом Державної інноваційної фінансово-кредитної установи №12-к/тр від 28.01.2021 року звільнено [PERSON] 28.01.2021 року з посади голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи з підстав, передбачених контрактом на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України. Актом від 28.01.2021 року було зафіксовано відмову [PERSON] в ознайомленні з наказом про його звільнення. Міністерство з питань стратегічних галузей промисловості України направляло на адресу позивача копію наказу про звільнення, однак [PERSON] не отримав його. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначив, що його було звільнено під час тимчасової непрацездатності. Як вбачається з матеріалів справи, в період з 28.01.2020 року по 12.02.2020 року (включно) [PERSON] був непрацездатним. На підтвердження вказаної обставини позивач надав копію листка непрацездатності Серія АДШ №971541. Позивач не надав суду для огляду оригінал листка непрацездатності. Відповідач заперечував наявність оригіналу листка непрацездатності за місцем роботи. В той же час представники відповідача просили визнати такий доказ неналежним. Однак суд вважає зазначений листок непрацездатності належним доказом непрацездатності [PERSON] , оскільки непрацездатність підтверджується також випискою з медичної картки стаціонарного хворого, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні. Стаття 36 КЗпП України в пункті 8 передбачає, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені контрактом. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 статті 40 КЗпП України, тобто через нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні), а також у період перебування працівника у відпустці (перше речення частини третьої статті 40 КЗпП України). Ця гарантія поширюється на випадки припинення трудового договору (договору контракту) з працівником за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених контрактом. Наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 40 КЗпП України, усуваються шляхом зміни дати припинення трудових відносин на перший день після закінчення періоду непрацездатності чи відпустки. Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивача звільнено з посади з підстав, передбачених контрактом та не встановлено порушень при його звільненні, тому суд вважає за можливе відмовити в задоволенні позовних вимог про скасування наказів про звільнення позивача та поновлення його на роботі. В той же час, враховуючи що позивача було звільнено під час непрацездатності, суд вважає за можливе змінити дату звільнення на наступний робочий день після закінчення листа непрацездатності, тобто на 15 лютого 2021 року. В той же час суд не може прийняти до уваги зазначене позивачем, що при його звільненні не було відібрано пояснення, так як позивача було звільнено з підстав, визначених контрактом, які не мають ознаки дисциплінарного стягнення. Суд не може взяти до уваги посилання представника Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України щодо пропущення строку звернення до суду, встановленого ст.233 КЗпП України, оскільки згідно з п.1 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. На час розгляду справи дія карантину, встановлена постановою кабінету міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»не припинилась. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України"). Суд зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 81 ЦПК України на підтвердження порушень трудового законодавства при звільненні позивача, в той же час, враховуючи, що звільнення відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства та позивач був непрацездатним, суд вважає за можливе змінити дату звільнення позивача, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial