Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер 2323081500:02:002:0254, цільовим призначенням «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». На обґрунтування позову позивач зазначила, що 18.01.2016 між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Бондар Т.І. і зареєстрований в реєстрі за № 122. Згідно зазначеного договору, земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок і господарські споруди, площею 0,25 га, кадастровий номер 2323081500:02:002:0254, неприватизована. У 2021 році позивачка з`ясувала, що вказана земельна ділянка зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Також вона дізналась, що [INFO] [PERSON] померла і зі слів її сина відповідача по справі [PERSON] , він звертався до приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Шевченко О.В. із заявою про прийняття спадщини, однак в якості спадкового майна спірну земельну ділянку він не зазначав та не збирається її оформляти на своє ім`я, мотивуючи свою відмову тим, що мати продала позивачці будинок разом з земельною ділянкою. На думку позивача, уклавши договір купівлі-продажу житлового будинку з [PERSON] та набувши право власності на будівлю, вона стала власником земельної ділянки, однак земельна ділянка під будинком згідно інформаційної довідки з ДЗК належить [PERSON] . Позивачка бажає належним чином оформити своє право власності на земельну ділянку, але в позасудовому порядку це неможливо, що позбавляє її в повній мірі реалізувати своє право власності на спірне майно, тому вона вимушена звернутися із вказаною позовною заявою до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від її представника адвоката Алексеєнка В.П. надійшла заява з проханням слухати справу за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають та просять їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позов визнає і просить задовольнити його в повному обсязі. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України з урахуванням заяв представника позивача та відповідача про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що заява підлягає повному задоволенню за наступних підстав. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з вимог ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~ За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнями учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 18.01.2016 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Бондар Т.І. і зареєстрований в реєстрі за № 122, що підтверджується копією вказаного договору, долученого до матеріалів справи, копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копією технічного паспорта /а.с.8-13, 21/. Згідно зазначеного договору купівлі-продажу житлового будинку, земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок і господарські споруди, площею 0,25 га, кадастровий номер 2323081500:02:002:0254, неприватизована /а.с.8/. Відповідно до копії інформаційної довідки ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку, вказана земельна ділянка зареєстрована за [PERSON] /а.с.14/. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією актового запису про смерть № 1226 від 28.05.2019 та матеріалами копії спадкової справи, в якій є свідоцтво про смерть [PERSON] /а.с.33, 38-78/. Як вбачається з матеріалів надісланої суду копії спадкової справи за № 80/2019, відкритої приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Шевченко О.В. після смерті [PERSON] , земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок і господарські споруди, площею 0,25 га, кадастровий номер 2323081500:02:002:0254 не була отримана [PERSON] у спадщину, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 27.07.2021 року /а.с.75, 76 зв.стор/, а донька померлої [PERSON] - [PERSON] взагалі відмовилась від прийняття спадщини /а.с.48/. Згідно ст.\~14\~Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст.\~321\~ЦК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.\~377\~ЦК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Стаття 120\~ЗК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Так, ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), передбачала, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 131 ЗК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Відповідно до\~ст.\~132\~ЗК України\~(в\~редакції,\~яка діяла\~на час\~виникнення спірних\~правовідносин),\~угоди про\~перехід права\~власності на\~земельні ділянки\~укладаються в\~письмовій формі\~та нотаріально\~посвідчуються.\~Угоди повинні\~містити:\~а)\~назву сторін\~(прізвище,\~ім`я\~та по\~батькові громадянина,\~назва юридичної\~особи); б)\~вид угоди; в)\~предмет угоди\~(земельна\~ділянка з\~визначенням місця\~розташування,\~площі,\~цільового призначення,\~складу угідь,\~правового режиму\~тощо); г)\~документ,\~що підтверджує\~право власності\~на земельну\~ділянку; ґ)\~відомості про\~відсутність заборон\~на відчуження\~земельної ділянки; д)\~відомості про\~відсутність або\~наявність обмежень\~щодо використання\~земельної ділянки\~за цільовим\~призначенням (застава,\~оренда,\~сервітути тощо); е)\~договірну ціну; є)\~права та\~обов`язки\~сторін; ж)\~кадастровий номер\~земельної ділянки; з) момент переходу права власності на земельну ділянку. Зазначені вище норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Таким чином, при відсутності окремої угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід враховувати, що норма ст. 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). Вказані висновки містяться в постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №\~318/1274/18.\~ Таким чином,\~враховуючи,\~що земельна\~ділянка,\~площею 0,25\~га,\~кадастровий номер\~2323081500:02:002:0254,\~має цільове\~призначення «Для\~будівництва і\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка)»\~і на\~ній розташований\~житловий будинок,\~що належить\~на праві\~приватної власності\~ [PERSON] ,\~а також\~той факт,\~що вказана\~земельна ділянка\~не увійшла\~до складу\~спадщини,\~яку прийняв\~ [PERSON] ,\~як спадкоємець\~за заповітом\~після смерті [PERSON] , останній не заперечує проти визнання права власності на вказану земельну ділянку за позивачем, суд приходить до висновку, що до позивача перейшло право власності на вказану земельну ділянку, яка є необхідною для обслуговування жилого будинку, а тому, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, законними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved