Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

16 вересня 2020 року представник виконкому Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів і заборону відчуження майна. Позовна заява мотивована тим, що в період перебування відповідачів у шлюбі, [INFO] у них народився син [PERSON] . 22.04.2008 шлюб між подружжям було розірвано, після чого дитина проживала разом з матір`ю. У літній період поточного року дитина проживала у батька. 23.06.2020 співмешканка батька привела [PERSON] до Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, повідомивши про стаціонарне лікування батька дитини, та відмову матері забрати сина до свого місця проживання. У цей же день співробітниками ювенальної превенції Саксаганського відділення поліції дитину було направлено на обстеження до КНП «Криворізька міська дитяча лікарня № 4» Криворізької міської ради з подальшим його влаштуванням до КНП «Криворізька міська дитяча лікарня № 1» Криворізької міської ради. Після цього працівниками служби у справах дітей виконкому районної у місті ради була проведена відповідна індивідуально-профілактична робота з [PERSON] , яка 26.06.2020 забрала сина з вищевказаного закладу охорони здоров`я до свого місця проживання. Однак, посварившись з матір`ю [PERSON] знову пішов проживати до батька. 01 липня 2020 року сестра [PERSON] привела дитину до служби у справах дітей виконкому районної у місті ради з метою влаштування до дитячого державного закладу, пояснивши, що батько дитини не в змозі виконувати батьківські обов`язки, оскільки має інвалідність ІІІ групи по онкозахворюванню, потребує постійного лікування, ніде не працює, схильний до вживання спиртних напоїв, немає власного житла, проживає у співмешканки. В той же день дитина була влаштована до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради. 06 липня 2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконкому районної у місті ради було розглянуто питання про стан виконання відповідачами батьківських обов`язків. Голова комісії з питань захисту прав дитини, заступник голови районної у місті ради по виконавчій роботі [PERSON] , порекомендувала [PERSON] забрати сина з КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» до місця свого проживання та звернутися до психолога Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з метою проведення психодіагностичної і корекційної роботи з дитиною. [PERSON] відмовилася забирати сина з КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради та в подальшому займатися вихованням і утриманням дитини, оскільки він, на її думку, не має бажання навчатися, не допомагає по господарству, ображає її молодшого сина. Неповнолітній [PERSON] зареєстрований у будинку [ADDRESS] , який на праві приватної власності належить [PERSON] . Посилаючись на вищевказані обставини представник позивача просив суд задовольнити позов у повному обсязі. 18 лютого 2021 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з відзивом на позов. Як на підставу заперечень посилається на те, що у неї з відповідачем [PERSON] є спільний син - [PERSON] , на утримання якого рішенням суду стягнено з батька аліменти на її користь в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів. Заборгованість по сплаті аліментів складає 80154,86 грн. З 23.06.2012 [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , виховують спільного сина - [PERSON] , [INFO] , та всі разом проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] працює державним виконавцем Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), характеризується позитивно, дисциплінарних стягнень немає. Її син [PERSON] навчався у КЗОШ № 79 м. Кривого Рогу з жовтня 2019 року по червень 2020 року, характеризувався добре, вона як мати приділяла увагу сину, була на зв`язку з класним керівником, батько до школи не приходив, навчанням сина не цікавився. 23 червня 2020 року близько 10:00 години працівник Саксаганського ВП повідомив її про те, що її син [PERSON] знаходиться у відділенні поліції, після приїзду до них вона надала пояснення та повідомила, що в березні 2020 року у неї з сином виник конфлікт, вона звернулася до колишнього чоловіка за допомогою у вихованні сина, та вони домовилися, що дитина проживатиме у батька, однак своєї адреси останній не повідомив. Також [PERSON] попросила поліцію та начальника служби у справах дітей Саксаганської у місті ради [PERSON] про те, щоб дитина знаходилась на вихованні у батька, та проживала разом з ним, оскільки син погрожував пошкодити її майно, побити машину, вікна у будинку, та декілька разів її вдарив. 01 липня 2020 року [PERSON] отримала висновок комісії КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» в якому було зазначено, що рекомендована форма влаштування дитини це повернення в біологічну сім`ю, також була надана характеристика на сина, в якій крім іншого, було зазначено, що підліток веде себе агресивно, та не дотримується заведеного життєвого порядку. 07 серпня 2020 року було надано висновок спеціаліста КП «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги ДОР», в якому крім іншого зазначено, що в сина [PERSON] інтелект відповідає заниженій нормі за Векслером, порушені емоційно-вольова та поведінкова сфера, змішаний розлад шкільних навичок, змішаний розлад емоцій та поведінки, запропонована індивідуальна, групова та сімейна психокорекція. Також, довідкою з Багатопрофільного медико-діагностичного центру встановлено, що син потребує уваги з боку невропатолога. Відповідач [PERSON] просить відмовити в позові, вважає, що дитини повинна проживати в сім'ї, однак як дитині, так і їй потрібна допомога з боку держави, у вигляді соціально-психологічної підтримки та недопущення насилля в сім'ї. Представники позивача Рассомаха С.А. , Калініченко Л.М. у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав, пояснив, що хворіє і немає можливості створити належні умови для проживання дитини. Відповідач [PERSON] , її представник [PERSON] просили суд відмовити в позові, із посиланням на обставини викладенні у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження та свідоцтва про розірвання шлюбу, в період з 04 вересня 2004 року по 22 квітня 2008 року відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9, 10). [PERSON] являється батьком, а [PERSON] матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу 23.06.2012 змінила прізвище на [PERSON] , та має на утриманні також неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про шлюб (а.с.60, 61). Згідно листа служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради від 24.06.2020 № 02.2.36/1690, до Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області 23.06.2020 приблизно о 10:00 годині співмешканкою батька було доставлено неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , повідомлено, що його батько перебуває на стаціонарному лікуванні в м. Дніпрі, тому не може опікуватися сином, а мати [PERSON] категорично відмовляється забирати сина собі на виховання. Неповнолітнього обстежено в комунальному некомерційному підприємстві «Криворізька міська лікарня № 4» КМР та тимчасово влаштовано до комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська дитяча лікарня № 1» Криворізької міської ради (а.с.11). Починаючи з 01.07.2020 по теперішній час [PERSON] перебуває в комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради, та характеризується як комунікабельний, схильний до схвильованості, нетерплячий, різкий, схильний до різних змін настрою (а.с.14, 15). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.03.2008, стягнено з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.03.2008 до його повноліття; та згідно довідки державного виконавця заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.02.2021 складає 80154,86 грн (а.с.57-59). [PERSON] працює державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у міста Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.63). Висновком комісії КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради від 01.07.2020 № 29, рекомендовано після вибуття із закладу повернути дитину [PERSON] в біологічну сім'ю (а.с.66-67). Допитаний у судовому засіданні, у присутності психолога, [PERSON] пояснив, що він підтримує хороші відносини з батьком, але через хворобу не може з ним проживати. В матері він проживав разом з молодшим братом та чоловіком матері, мати забезпечувала його житлом та продуктами харчування, але часто кричала на нього, казала, що він крадій, вчиняє насилля відносно неї та молодшого брата, однак це не так, лякала своїм чоловіком, тому він не хотів з ними проживати. Просить суд позбавити батьків батьківських прав, він хоче самостійно навчатися у професійно-технічному училищі, але немає такої змоги через знаходження у реабілітаційному центрі. Допитана у судовому засідання в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона мати [PERSON] , він не може утримувати сина, оскільки хворіє, їй відомо, що її внук [PERSON] проживав у свого батька близько 4 місяців, починаючи з березня 2020 року. Вона не має матеріальної можливості утримувати внука, та й не хоче брати на себе таку відповідальність, оскільки в нього є батьки. Свідок [PERSON] показала, що працює психологом в центрі реабілітації. У [PERSON] змішаний тип характеру, вразливий, у нього емоційна травма через розлучення батьків, дитині бракує любові матері, він хоче додому. Свідок [PERSON] пояснила, що працює головним спеціалістом КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», неповнолітній [PERSON] влаштований у центр з 01.07.2020 по теперішній час, тоді як час перебування у центрі становить не більше 9 місяців. Вважає задля інтересів дитини доцільно позбавити батьків батьківських прав. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працює координатором з соціальної роботи. Під час виконання своєї роботи, виїжджала за місцем проживання до [PERSON] , за результатом огляду було встановлено, що умови проживання задовільні для належного розвитку дитини. З матір`ю та сином [PERSON] працював конфліктолог, висновком якого було встановлено, що при наявність тих стосунків які між ними склалися, вони не зможуть разом проживати. Частинами 1-3 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Одночасно відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд України у своїх роз`ясненнях, викладених в п. 16 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 зазначав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивачем заявлену вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідачів, та на думку суду вказаний розмір аліментів відповідатиме гармонійному розвитку дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради від 25.08.2021 № 8/33-2913, виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Враховуючи те, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що відповідачі у порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконують обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, з урахуванням показань неповнолітнього [PERSON] наданих у судовому засіданні, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав задля інтересів самої дитини. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 248 СК України дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. У відповідності до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Із довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу від 19.01.2021 № 268 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] (а.с. 62). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.07.2020, будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] (а.с.19). Враховуючи наведене, суд вважає, що в інтересах неповнолітнього [PERSON] , з метою захисту його житлових прав необхідно накласти заборону на відчуження вищевказаного домоволодіння. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при звернені до суду з позовом, тому відповідно до ст. 4, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2522,40 грн (840,80 х 3 = 2522,40 грн). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved