Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Представник позивачів звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці із вищевказаною позовною заявою. На підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог стверджувала , що земельна ділянка площею 0,1000 , яка знаходиться по [ADDRESS] , надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та перебуває на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №342879, виданого 13.07.2009р. В 2017 році один із співвласників земельної ділянки [PERSON] помер. Після його смерті спадкоємцем була його дружина [PERSON] яка у 2018 році померла . Позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] після смерті своєї матері звернулися до державного нотаріуса Другої чернівецької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття її спадщини. 26.11.2021р. державний нотаріус Другої чернівецької державної нотаріальної контори видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки розміром 0,1000га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованої у [ADDRESS] , кадастровий номер 7310136600:38:003:0066 після смерті [PERSON] , яка значилась у спільній сумісній власності на ім`я її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , яке вона своєчасно прийняла шляхом подачі заяви на прийняття спадкового майна, але не оформила. Додає, що в будинку [ADDRESS] , розташовані три квартири, між власниками квартир склався фактичний порядок користування земельною ділянкою, на яку було видано державний акт на право власності. Відповідно до вказаного проекту поділу, який погоджений всіма власниками квартир в будинку [ADDRESS] , частка померлого [PERSON] , який був співвласником земельної ділянки, кадастровий номер 7310136600:38:003:0066 повинна становити 427/1000 частки. Визначити позасудовим порядком розмір часток співвласників в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не видається можливим через смерть одного із співвласників. Враховуючи наведене , просить суд : -Визначити, що [PERSON] , який помер [INFO] , як співвласнику земельної ділянки належало 427/1000 ідеальної частки земельної ділянки площею 0,1000га по [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7310136600:38:003:0066 -Припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000га по [ADDRESS] , цільове призначення - цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7310136600:38:003:0066 У судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовільнити позов . Відповідачі [PERSON] у судовому засіданні визнав позовні вимоги та пояснив , що між співвласниками земельної ділянки погоджено проект її розподілу. Претензій щодо позовних вимог немає. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Надала заяву , у якій стверджує, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивачів. Суд, заслухавши позицію сторін щодо предмету спору , дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку , площею 0,1000 , яка знаходиться на [ADDRESS] та надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ,вона перебуває на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .( а.с. 16). Згідно свідоцтва про смерть , виданого Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано- Франківськ) [INFO] помер [PERSON] ( а.с. 17) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2018 року , дружина [PERSON] - [PERSON] успадкувала квартиру [ADDRESS] ( а.с. 18) . Проте , [INFO] [PERSON] померла. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.07.2021 року , спадкоємцем після смерті [PERSON] являються сини - позивачі по справі ( а.с. 20) . Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.11.2021 року , [PERSON] , державний нотаріус Другої чернівецької державної нотаріальної контори, розглянувши матеріали спадкової справи № 64 /2021року до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка до дня смерті мешкала та була заре\-єстрована у [ADDRESS] , за заявою синів померлої - [PERSON] від 23 липня 2021 року та [PERSON] від 23 липня 2021 року про прийняття спадкового майна та видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно , відмовила [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку згаданої земельної ділянки у зв`язку з невизначеним розміром часток між співвласниками спільної сумісної власності. Між сторонами по справі погоджено проект поділу згаданої земельної ділянки ( .а.с 24 ). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обо`вязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідност. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частиною 1 ст. 368 ЦК України, передбачено , що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписом ч.2 ст. 369 ЦК України встановлено, що розпорядження майном, що знаходиться в загальній спільній власності здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ч.1, 3 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Ст. 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно п. «в» ч. 2 ст. 89 ЗК України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України право власності на земельні ділянки громадяни України набувають на підставі прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість, а тому, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Підпунктом ґ) пункту 18 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. №7 визначено, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі №6-2цс15, від 13.04.2016 року у справі №6-253цс16, від 12.10.2016 року у справі №6-2225цс16, від 22.06.2017 року у справі №569/4806/15-ц. Від наведених правових позицій не відійшов і Верховний Суд при прийнятті ним постанов від 14.03.2018 року у справі №359/2801/15-ц та від 21.03.2018 року у справі №686/9580/16-ц Згідно із ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до змісту ст. 89 ЗК України та глави 26 розділу І книги третьої ЦК України, спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Згідно з ч. 5 ст. 89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Враховуючи , що відповідачі визнали позовні вимоги , суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд , окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити , приймаючи визнання позову відповідачами , суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved