Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. 07.09.2021 року приблизно о 13:00 год. в Одеській області а/д Н-33 Одеса-Білгород-Дністровський 4км+500м с. Сухий Лиман, водій [PERSON] керуючи автомобілем «Mercedes-Benz E200» д.н.з. [NUMBER] не витримав безпечну дистанцію внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON] , який рухався в попутному напрямку поперед нього та зупинився. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідача визнано винуватим у вчиненні даного ДТП за ст.124 КУпАП. Внаслідок дій відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду. Страховою компанією позивачу сплачено 6775 грн. страхового відшкодування. Однак, франшиза за полісом страхування відповідача складає 2500грн., які відповідач йому не сплатив в добровільному порядку. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 07.09.2021 року приблизно о 13:00 год. в Одеській області а/д Н-33 Одеса-Білгород-Дністровський 4км+500м с. Сухий Лиман, водій [PERSON] керуючи автомобілем «Mercedes-Benz E200» д.н.з. [NUMBER] не витримав безпечну дистанцію внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON] , який рухався в попутному напрямку поперед нього та зупинився. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до поліса, цивільно-правова відповідальність [PERSON] , застрахована в АТ "СГ"ТАС". Розмір франшизи - 2500грн. З листа №03254-2/0121 від 05.11.2021 р. встановлено, що страховою компанією АТ "СГ"ТАС" прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 6775 грн., повідомлено, що полісом страхування передбачена франшиза в розмірі 2500грн. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка їх завдала за наявності її вини. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає. Так, судом встановлено, що [PERSON] винуватий в заподіянні [PERSON] матеріальної шкоди, спричиненої ушкодженням транспортного засобу в дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок чого останній поніс витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу. За таких підстав, суд дійшов висновку, що дана позовна вимога підлягає задоволенню в повному обсязі та з відповідача підлягає стягненню розмір франшизи, що є різницею між страховим відшкодування та фактичною вартістю ремонту транспортного засобу. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved