Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 20 жовтня 2021 року з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, у якій позивач просить суд зменшити розмір аліментів із 20\~000 грн., встановлений договором про сплату аліментів на неповнолітніх дітей та їх виховання від 03 грудня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Олійник С.В., зареєстровано в реєстрі за № 1175, укладений між [PERSON] та [PERSON] до 1\~197, 50 грн. на [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також 960, 50 грн. на [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; зменшення розміру аліментів здійснити з дня подачі позовної заяви до суду. В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що 03 грудня 2019 року між ним та відповідачем було укладено договір про сплату аліментів на неповнолітніх дітей та їх виховання, за умовами якого позивач зобов`язався сплачувати на утримання дітей аліменти в розмірі 20 000 грн. щомісяця, а після досягнення одним з дітей повноліття по 15 000 грн. щомісяця. Проте, запровадження карантину в країні вплинуло на господарську діяльність та матеріальний стан позивача, зокрема протягом весни та літа 2020 року він взагалі не отримував прибутку та жив за рахунок попередніх накопичень. Крім того, у зв`язку з карантинними заходами та обмеженнями він мав нести додаткові витрати на утримання приміщень, додаткове прибирання, придбання антисептичних засобів і таке інше. На сьогоднішній день позивач має доходи лише у вигляді заробітної плати, яку отримує як керівник в ТОВ «Фітклаб», ТОВ «Днепргруп», ТОВ «Днепрфіт» та ТОВ «Фітсістем», що в загальному розмірі складає 9\~500 грн. Таким чином, на сьогоднішній день матеріальний стан позивача не дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі узгодженому в договорі. Також, позивач посилався на те, що відповідач витрачає кошти, отримані у вигляді аліментів на утримання дітей не за призначенням (а.с.2-8). Від представника відповідача 14 липня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача понесені судові витрати, посилаючись на те, що довідки про заробітну плату, підписані самим позивачем, викликають сумніви та не можуть підтверджувати його доходи, а введення обмежень на період карантину наразі зняті, при цьому наявність у позивача у власності нерухомості та корпоративних прав дає можливість ведення бізнесу не тільки в сегменті фітнес-центрів. При цьому позивач не надав доказів на підтвердження свого матеріального стану станом на момент укладення договору. Щодо доводів позивача про нецільове використання відповідачем аліментів, представник відповідача зазначила, що за заявою позивача управління-Службою у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради проведено перевірку цільового використання аліментів та зроблено висновок про відсутність такого факту (а.с.38-44). Від представника позивача 24 листопада 2021 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшли письмові пояснення, у яких останній зазначив, що на даний час обмеження щодо діяльності фітнес-центрів продовжують діяти і це впливає на ведення господарської діяльності у цій сфері, а отже негативно впливає на результати ведення господарської діяльності позивача. (а.с.91-93). 07 грудня 2021 року представником відповідача надано до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що позивач вживає дії щодо відчуження належного йому нерухомого майна, яке приносило йому дохід, задля ухилення від сплати аліментів. Крім цього, позивачу належить частка у статутному капіталі ТОВ «Акваторія», якому у свою чергу належить нежитлова будівля загальною площею 2\~529, 9 м2, що є спортивно-розважальним комплексом, і який не може не приносити позивачу прибуток. Також представник відповідача посилався на те, що позивач протягом року тричі був за кордоном, в тому числі з дітьми. При цьому, син позивача має патологію у вигляді важкої недостатності насичення легеневої артерії, у тримісячному віці йому проведена складна операція та він потребує постійного обстеження, а у подальшому можливо ще одна операція (а.с.108-111). 09 грудня 2021 року представником позивача було надано до суду відповідь на відзив, у якому останній зазначає, що матеріальне становище позивача, починаючи з грудня 2019 року змінилося, оскільки він вимушений припинити підприємницьку діяльність, із його власності вибуло нерухоме майно, а підприємство, часткою у статутному капіталі якого володіє позивач, є збитковим. Також, представник позивача посилається на те, що з моменту укладення аліментного договору, змінились істотні умови, які обумовили визначення розміру аліментів. Так, до розірвання шлюбу діти відвідували спортивні секції, кружки, курси. Починаючи з весни 2020 року, діти не відвідували гуртки, секції і таке інше. Крім того, донька сторін на теперішній час не відвідує приватний садок, як це було раніше, а отже відсутні і витрати на дітей в цій частині, а тому не зрозуміло на які потреби витрачаються кошти. А надана відповідь управління-служби у справах дітей не може бути взята до уваги, як докази цільового витрачання коштів на дітей, оскільки перевірка була проведена лише за два місяці. Також представник позивача у відповіді на відзив не погодився із вимогами відповідача про компенсацію витрат на правничу допомогу у розмірі 2\~500 грн., оскільки відповідачем не надано детального опису робіт та не надано доказів на підтвердження обсягу наданих послуг (а.с.163-171). У подальшому представником позивача 21 січня 2022 року також надані письмові пояснення, у яких зазначає, що утримання дітей є не тільки обов`язком батька, а й матері також. При цьому, батько дітей приймає участь у вихованні дітей, крім сплати аліментів, несе ще додаткові витрати на проведення дозвілля, харчування, іграшки, одяг. Відповідач же є власником об`єктів нерухомості загальною вартістю півмільйона доларів США, зареєстрована як фізична особа-підприємець, а отже має виконувати свій обов`язок щодо утримання дітей. У поясненнях, поданих до суду 04 лютого 2022 року представник позивача також зазначає про погіршення стану здоров`я позивача. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 20 жовтня 2021 року указана цивільна справа передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.83-84). Ухвалою судді від 21 жовтня 2021 року прийнято до розгляду цивільну справу № 932/4222/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів (а.с.85-86). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представники відповідача та відповідач у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Фактичні обставини встановленні судом Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі з 08 грудня 2007 року, який був зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 1375 (а.с.9). Від цього шлюбу позивач та відповідач мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). 03 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про сплату аліментів на неповнолітніх дітей та їх виховання, за умовами якого було встановлено обов`язок батька сплачувати на утримання дітей аліменти в розмірі 20\~000 грн. щомісяця, а після досягнення одним з дітей повноліття по 15\~000 грн. щомісяця. Аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 30 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на кредитну картку. Батьки домовились, що діти будуть проживати разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . (а.с.12-13). У подальшому рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.14-15). Позивач обґрунтовує зменшення розміру аліментів, визначений договором про сплату аліментів на неповнолітніх дітей та їх виховання від 03 грудня 2019 року, змінами його матеріального стану, зокрема через введення карантину його господарська діяльність стала збитковою та не приносить йому тих доходів, що були у нього станом на дату укладення договору. Також позивач посилається на погіршення його стану здоров`я. Крім того, на думку позивача, відповідач не за призначенням використовує аліментні кошти, оскільки діти не відвідують ті секції та гуртки, що відвідували раніше, а отже незрозуміло, куди відповідач витрачає кошти. Також, позивач посилається на те, що відповідач має у власності нерухоме майно, є фізичною-особою підприємцем та також має обов`язок щодо утримання дітей. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Отже, розмір аліментів може бути зменшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України. Частиною 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, вимагаючи зміни розміру аліментів у даному випадку, позивач мав довести факт зміни будь-якої з обставин, зазначеної в ст. 192 СК України. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з відповідним позовом на обґрунтування своїх вимог зазначивши обставин, які на його погляд є підставою для зменшення розміру аліментів, доказів реальної зміни матеріального стану сторін, або погіршення або поліпшення здоров`я, або покращення матеріального становища одержувача аліментів, тощо не надав. Крім того, позивачем не надано доказів того, який матеріальний стан у нього був на час виникнення обов`язку сплати аліментів на утримання дітей та на день подачі даного позову до суду. В свою чергу, суд вважає, що позивач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у розмірі, який визначений самими ж сторонами у договорі. Позивач є керівником декількох товариств, де отримує заробітну плату, здійснює господарську діяльність, а також має частку у статутному капіталі ТОВ «Акваторія». Доводи позивача щодо нецільового використання відповідачем аліментних платежів є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються листом Управління-служби у справах дітей, яким було проведено перевірку цільового витрачання аліментів. Посилання позивача на незадовільний стан здоров`я, яке потребує значних коштів, не знайшли свого підтвердження, а надані суду копії консультативних висновків не є належними доказами погіршення стану здоров`я. В свою чергу син сторін [PERSON] з народження спостерігається з приводу ВВС та йому у тримісячному віці було проведена операція в Київському центрі судин. При цьому у нього має місце залишкова патологія у вигляді важкої недостатності насичення легеневої артерії, та в подальшому можлива ще одне хірургічне втручання. Виходячи з обов`язку батьків утримувати дитину, врахувавши вік, стан здоров`я та інтереси дітей, матеріальне становище позивача, зваживши на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, суд доходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки відсутні докази про те, що матеріальний стан позивача погіршився та, будучи в працездатному віці, він не спроможний сплачувати аліменти у розмірі, що сторони визначили у договорі. З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку про недоведеність і необґрунтованість позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене та

Outcome: approved