Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості в сумі 29\~643, 83 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 24 листопада 2008 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.\~Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п.\~3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідачка при його укладанні надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням й ініціативою Банку. Однак, у процесі користування кредитним рахунком відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 28 жовтня 2020 року в неї наявна заборгованість в розмірі 29 643, 83 гривень, з яких: 22 600, 99 гривень заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 22 600, 99 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7 042, 84 гривень заборгованість за простроченими відсотками. Позовні вимоги обґрунтовує ст. ст. 207, 634, 638, 639, 642, 1054, 1066 ЦК України. Посилаючись на наведене, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2021 року відкрито провадження в справі за вказаним позовом. 02 листопада 2021 року представник відповідачки подав відзив на позов, в якому зазначив, що 24 листопада 2008 року відповідачка заповнила формуляр (анкету-заявку) про намір отримати кредит у розмірі 500 грн під 2 % річних з розстрочкою виплати, при цьому інших умов щодо порядку повернення кредиту відповідачка не підписувала та згоди не давала. Таким чином щомісячні відсотки від суми 500 грн складають 10 грн і зменшуються внаслідок зменшення суми кредиту. Також просить врахувати, що у цій заявці сторони не обумовили порядок строкового повернення кредиту, а тому відповідальність у виді пені за несвоєчасне погашення кредиту не може наставати. Також вказує на те, що з 25 листопада 2008 року по 25 вересня 2009 року відповідачка кожен другий місяць здійснювала оплату по кредиту в розмірі 50 грн, що за підсумком цих сум кредит погашено повністю, а саме в розмірі 500 грн. Щодо заборгованості по на нарахованих відсотках станом на 25 вересня 2009 року, то наявна заборгованість в розмірі 10, 05 грн, у зв`язку з чим просить застосувати строк позовної давності до стягнення цієї суми. Крім цього, заборгованість по тілу кредиту, що вище 500 грн, які не були вказані в Анкеті-заяві ними не визнаються, оскільки ліміт збільшення кредиту до суми 27\~000 грн позивач здійснював самостійно на власний розсуд без узгодження цих дій з відповідачкою. За наведених обставин, представник відповідачки просить відмовити позивачу у задоволенні стягнення кредитної заборгованості та застосувати строк позовної давності до нарахованих відсотків і решту боргу по кредитні картці за заявою на укладення кредитного договору від 24 листопада 2008 року. 18 листопада 2021 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Виписка по рахунку відповідачки підтверджує, що відповідачка до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за Договором. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п.\~3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідачка при його укладанні надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням й ініціативою Банку. При цьому повідомляє, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Щодо порядку погашення заборгованості, то представник позивача зазначає наступне. Так, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів для погашення заборгованості по кредитним карткам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. У разі не погашення заборгованості протягом пільгового періоду за користування Кредитом і Овердрафтом, банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360/365 календарних днів на рік. Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів зазначені в тарифах, а саме розмір щомісячного мінімального платежу складає 7% (з 02 квітня 2014 року Наказом СП-2014-6635230 від 02 квітня 2014 року розмір платежу було зменшено до 5%) від суми заборгованості, але не менше 50 грн та не більше решти заборгованості; строк внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця наступного за звітним. Щодо порядку нарахування неустойки представник позивача зазначив, що банком не заявлено вимог про стягнення неустойки, а тому заперечення відповідача стосовно нарахування штрафу та пені не повинні прийматися судом до уваги. Щодо позовної давності, то представник позивача зазначив, що відповідно до Правил користування карткою, строк дії такої вказано на лицевій стороні картки (місяці і рік), картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже строк випущеної картки до останнього дня 04.2022 року. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки 27 листопада 2020 року, тобто до спливу строку позовної давності, а тому обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності. На підставі наведеного просив позов задовольнити в повному обсязі. 26 листопада 2021 року представник позивача направив заяву про зменшення розміру позовних вимог та бажаючи зменшити їх розмір просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором б/н від 24 листопада 2008 року в розмірі 8 637, 98 грн заборгованість за тілом кредиту.\~ Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Пунктом 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне прийняти до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог. Відповідачка подала до суду заяву від 10 лютого 2022 року про визнання у повному обсязі зменшених позовних вимог, а також про те, що не заперечує проти їх задоволення. Просила також розглянути справу в її відсутності. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті\~247\~ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 листопада 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. У заяві зазначено, що відповідачка ознайомилася та згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, своїм підписом вона підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку. До кредитного договору банк додав умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] становить 8 637, 98 гривень, з яких: 8 637, 98 гривень заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 00,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту та 8 637, 98 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 00,00 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 00,00 гривень заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України; 00,00 гривень нарахована пеня; 00,00 гривень нарахована комісія. При цьому, відповідачкою визнано в повному обсязі зменшені позовні вимоги. При вирішенні цього спору суд застосовує такі правові норми. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до вимог ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з вимогами ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. При цьому, суд зауважує, що відповідно до положень ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути\~всю суму кредиту, яку він отримав. Відповідно до\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що заборгованість складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту. Так, на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості судом встановлено, що фактично отримані та використані відповідачкою кошти в розмірі 8 637, 98 гривень в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті. За таких обставин, є всі правові підстави для стягнення з [PERSON] суми неповернутого тіла кредиту в розмірі 8 637, 98 гривень. Щодо застосування строків позовної давності заявленої відповідачкою у відзиві на позовну заяву, суд зазначає таке. Так, відповідно до ст. ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, зобов`язання з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання. Заява позичальника\~не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) у своїх рішеннях надав тлумачення позовної давності, як законного права правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності\~належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право не було порушено, суд відмовляє в позові у зв`язку з його необґрунтованістю. В разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач. Відповідно до\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій. Як вбачається із матеріалів справи, а саме з копії виписки\~за договором № б/н станом на 30 жовтня 2020 року, відповідачкою, зокрема, 02 листопада 2018 року здійснено часткове погашення заборгованості за наданим кредитом у сумі 11 976 гривень, що свідчить про переривання позовної давності в силу положень частини першої\~статті 264 ЦК України. За таких обставин, перебіг позовної давності визначається з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, а саме з моменту останнього платежу відповідачки по кредиту, тобто з 02 листопада 2018 року, що\~узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного суду від 15 січня 2021 року у справі № 494/366/19. Отже, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 02 грудня 2020 року, а перебіг позовної давності почав спливати з 02 листопада 2018 року, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, а тому заява відповідачки про застосування строку позовної давності застосуванню не підлягає. Крім цього, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 102 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved