Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, шляхом виселення, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . На час перебування в шлюбі, а саме 19.04.2000 року, [PERSON] , як власником квартири, було зареєстровано в квартирі дружину, відповідача по справі [PERSON] , на що вказують відмітки в домовій книзі. Від спільного шлюбу в них народилось двоє дітей, [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 21.04.2017 року шлюбу між [PERSON] та відповідачем, [PERSON] , було розірвано. Після розірвання шлюбу з [PERSON] , позивачеві стало відомо, що остання проживає в с. Полова Прилуцького району Чернігівської області та будує нові стосунки із чоловіком. Відповідно до акту про проживання №2143 від 16.11.2021 року, вбачається що станом на момент складення довідки, [PERSON] проживає з двома дітьми за вищевказаною адресою, а саме: [ADDRESS] . Відповідач за місцем реєстрації не проживає, участі в утриманні майна не приймає, комунальні платежі не сплачує. 03.12.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири серія АВ1 №145268 від 29.01.2000 року [PERSON] , [INFO] , було придбано однокімнатну квартиру що знаходиться за адресою [ADDRESS] (до перейменування «[ADDRESS]» , відповідно до довідки Управління містобудування та архітектури №01-17/29 від 28.02.2019 року), будинок [NUMBER], квартира [NUMBER], 17500 (а.с5). У вказаній квартирі зареєстровані сторони та їх спільні діти (а.с.7-9). Сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). Рішенням суду від 21.04.2017 шлюб між сторонами розірвано (а.с.12). Відповідно до акту про проживання №2143 від 16.11.2021 року, вбачається що станом на момент складення довідки [PERSON] проживає з двома дітьми за вищевказаною адресою, а саме: [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 4 цієї статті встановлено принцип непорушності приватної власності. Положеннями ст.ст.317,319 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 383 ЦК України визначає право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставин, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Підставою для встановлення сервітуту в даному випадку було те, що між нами були усталені сімейні відносини, однак на даний час вказані відносини припинено, шлюб розірвано тож і підстав для існування сервітуту немає. Зі встановлених судом обставин випливає, що позивач позбавлений можливості в повній мірі користуватися своєю власністю, отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, тому судовий збір у сумі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved