Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородького міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 12 вересня 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Як стверджує позивач, сімейне життя не склалося через постійні сварки, через що у кінці 2009 року призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин та її переїзду від відповідача. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Відповідач сплачує аліменти на їх спільну дитину. Позивач бажає розірвати шлюб, оскільки вона проживає з іншим чоголовіком від якого має трьох дітей, а тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити їй дошлюбне прізвище [PERSON] та визначити місце проживання усіх її дітей разом з нею. Позивачка\~\~ [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач\~\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак, від нього до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено з матеріалів справи, 12 вересня 2009 року між\~\~ [PERSON] та\~ \~ [PERSON] \~\~було укладено шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане повторно 12 липня 2018 року виконавчим комітетом Холмецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Україна, про що складено відповідний актовий запис № 04. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01 лютого 2010 року виконкомом Тисаагтелекської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Україна, за відповідним записом №01. Шлюбні відносини між сторонами припинено, позивачка [PERSON] бажає розірвати шлюб і не має наміру примирятися з відповідачем, про що свідчить зміст позовної заяви. Відповідач [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу, про що свідчить зміст поданої ним до суду заяви. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексушлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3ст. 105 СК Українишлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно достатті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, а також наявність малолітньої дитини, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації. Однак, даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Разом з цим, беручи до уваги, що малолітня донька [PERSON] проживає разом з матір`ю, відповідач не заперечує протии цього, суд вважає за необхідне залишити проживати дитину разом з її матір`ю. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу (або під час реєстрації шлюбу або у порядку передбаченому ст. 53 СК), має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на позовну вимогу про відновлення позивачці дошлюбного прізвища, суд вважає за можливе звідновити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при поданні позову до суду в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved