Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Барабашева К.В., звернувся до суду з позовом до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису таким,що не підлягає виконанню. Третіми особами зазначив приватного нотаріуса Києво-Святошинського РНО Київської області Грисюк О.В., приватного виконавця ВО Луганської області Лиманського В.Ю. В обґрунтування позовних вимог вказав, що про існування виконавчого напису №2182 про стягнення з нього на користь АТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 10337,44 грн, який було вчинено 05.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського РНО Київської області Грисюк О.В., він дізнався із телефонної розмови з приватним виконавцем ВО Луганської області Лиманським В.Ю. Постанову про відкриття виконавчого провадження 65810128 позивач отримав 22.09.2021. Вважає, що зазначений виконавчий напис здійснено з грубим порушенням вимог законодавства, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому позивач зазначає, що він дійсно укладав з відповідачем кредитний договір, але при цьому не погоджується із розміром заборгованості по кредитному договору, та ним частково була погашена заборгованість по кредиту. Вматеріалах виконавчого провадження відсутній кредитний договір №1001312676001 від 16.05.2019, укладений між позивачем та АТ «ПУМБ», і у позивача він теж відсутній. Крім того даний кредитний договір не було нотаріально посвідчено. З огляду на викладене позивач вважає, що виконавчий напис №2182 від 05.05.2021 повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Позивач [PERSON] та його представник Барабашева К.В. у судове засідання не з`явилися, остання надала суду заяву, в якій просить суд розгляд справи провести за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають, проти постановлення заочного рішення не заперечували. Представник відповідача АТ «ПУМБ» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив, а тому відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Треті особи - приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманський В. Ю. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином, заяв або клопотань суду не надавав; приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлялася належним чином, заяв або клопотань суду не надавала. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів по справі з постановленням заочного рішення. 09 лютого 2022 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Також у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. АТ «ПУМБ» 15.06.2021 звернулося до приватного виконавця Лиманського В.Ю. з заявою про примусове виконання виконавчого напису №2182 від 05.05.2021, який вчинено приватним нотаріусом Києво-Святошинського РНО Київської області Грисюк О.В., про стягнення з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь АТ «ПУМБ», заборгованості за кредитним договором у сумі 9837,44 грн та 500,00 грн за вчинення виконавчого напису. У виконавчому написі також зазначено, що заборгованість виникла на підставі кредитного договору №1001312676001 від 16.09.2019, укладеного між позивачем та АТ «ПУМБ» (а.с. 11-12). Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 65810128 від 15.06.2021 року (а.с. 8) приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. відкрито провадження про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в сумі 10377,44 грн. Постановами приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В. Ю. у ВП № 65810128 від 15.06.2021 та 19.06.2021 було арештовано кошти позивача та звернуто стягнення на його доходи (а.с. 9-10). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - «Порядок вчинення нотаріальних дій», «Порядок»). Так, згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Так, згідно п. 3.1 Глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: -якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; -за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Вчиняючи спірний виконавчий напис у справі що переглядається суду не надано доказів про те, що нотаріусом було з`ясовано відсутність спору щодо заборгованості боржника перед стягувачем. Вказані норми п.п. 2.3, 3.1 Порядку забезпечують дотримання прав боржників мати змогу до вчинення виконавчого напису подати свої можливі заперечення, а також - забезпечення вчинення виконавчого напису в межах загального трирічного строку позовної давності. Однак після спливу цього строку і до вчинення виконавчого напису нотаріусом відповідач ніяких заяв про спірний характер вимог кредитора - не подавала. За таких обставин вважати, що відсутні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не можна, оскільки між сторонами існує спір щодо суми заборгованості. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», видача виконавчого напису здійснюється на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Таким чином, видача виконавчого напису у даному випадку можлива лише у разі нотаріально посвідчення договору, проте, суду не надано жодних доказів нотаріального посвідчення кредитного договору №1001312676001 від 16.05.2019, укладеного між позивачем та відповідачем, а позивач в свою чергу не згоден із розміром заборгованості, як була стягнута з нього вказаним виконавчим написом. З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при подачі до суду позову та заяви про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 30.09.2021 була задоволена (а.с.19-20), звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», при цьому у даному випадку до сплати підлягав судовий збір у загальному розмірі 1362,00 грн. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а позивач при зверненні з позовом та заявою про забезпечення позову до суду звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» стягнути судовий збір у розмірі 1362,00 грн з відповідача на користь держави. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати, але при цьому матеріали справи не містять доказів понесення позивачем будь-яких судових витрат, а тому у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: approved