Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07 серпня 2015 року по 28 вересня 2019 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей у них немає. В період шлюбу, 24 лютого 2016 року, вона разом з відповідачем, на підставі договору --купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Борох Л.В., р. № 341, придбали одно кімнатну квартиру загальною площею 47,79 кв.м., житловою площею 21,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . При придбанні право власності на вказане майно було оформлено на ім`я відповідача, оскільки на той час вона сподівалася на довгі сімейні стосунки та її не турбувало питання на кого з них буде оформлене право власності. Цей правочин здійснено за її згодою, на підставі заяви нотаріусу від 24 лютого 2019 року, тобто у відповідності до вимог ст. ст. 60, 65 СК України квартира придбана у спільну сумісну власність подружжя, проти чого відповідач не заперечував. Вказана квартира була придбана за 149\~200,00 грн. за рахунок спільних коштів подружжя. Кошти на придбання квартири сторони вносили приблизно порівну. В період шлюбу вона мала самостійний заробіток, отримувала стабільні доходи, надаючи професійні послуги перукаря в салонах краси м. Суми, також займалась веденням домашнього господарства. Крім того, частину коштів на придбання спірної квартири вона отримала від своїх батьків, а також мала власні заощадження. Після розірвання шлюбу її стосунки з відповідачем суттєво погіршилися, зі сторони якого постійно виникали питання щодо законності її проживання в спірній квартирі, у зв`язку з чим вона змушена була піти проживати до своїх батьків. Окрім того, відповідач заперечує її право власності на частку в цій квартирі, мотивуючи це тим, що квартира належить йому особисто. Зараз в цій квартирі без її дозволу проживають квартиранти зі сторони відповідача, який одноособово отримує доходи від надання квартири в оренду. На теперішній час добровільної згоди від відповідача про розділ спільної квартири вона не отримала. Між ними не було ніякої домовленості про розмір часток у спільному майні, тому вона змушена звернутися до суду для визнання своєї частки в спільному сумісному майні подружжя. Квартира, набута подружжям у період сумісного проживання та є їхнім спільним майном, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки дружини і чоловіка є рівними. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 листопада 2019 року відкрито провадження по справі за вказаним позовом, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 12 лютого 2020 року о 09 год. 00 хв. 12 лютого 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 15 квітня 2020 року за клопотанням представника відповідача про відкладення. 13\~квітня 2020\~року від\~відповідача [PERSON] \~надійшов відзив\~на позов,\~в якому\~зазначає,\~що посилання\~в позовній заяві позивачки, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя - 149 200 грн. 00 коп., не відповідає дійсності, оскільки 75 000 грн. вкладених у придбання квартири були його особисті кошти отримані в подарунок від його батька [PERSON] . В той же час з моменту укладання шлюбу до моменту укладання правочину купівлі-продажу спірної квартири позивачка не працювала, доходів не мала, перебувала на його повному утриманні, що суперечить доводам наведеними позивачкою в позовній заяві. Враховуючи той факт, що 50% частки у спірній квартирі були придбані за його особисті кошти (дарунок від батька), позивачка має можливість претендувати лише на ј частку квартири (в силу статті 63 СК України). В той же час оскільки позивачка не працювала, не отримувала доходи не дбала матеріально про майно подружжя, вважає, що є підстави для задоволення вимог позивачки в частині меншій ніж ј частки спірної квартири. Посилаючись на вказане, просить суд відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо визнання права власності на 1/2 частку квартири. При визначенні розміру частки квартири, що може належати позивачці врахувати, що така частка не може перевищувати ј частки (т. І а.с.50-51). 15 квітня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 23 липня 2020 року в зв`язку з клопотаннями представників сторін про відкладення. 17 липня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину квартири та свої вимоги мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 07 серпня 2015 року по 28 вересня 2019 року. В період перебування у шлюбі ним було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Борох Л.В. Зазначена квартира була придбана за 149 200 грн. 00 коп., при цьому частина коштів в сумі 75000 грн., що була витрачена на придбання квартири була дарунком йому від його батька - [PERSON] . Під час оформлення договору купівлі-продажу нотаріус повідомила їх про необхідність надання згоди від відповідачки на придбання квартири, оскільки вони перебували у шлюбі на той час, у зв`язку з чим у договорі купівлі продажу зазначено, що квартира придбана у спільну сумісну власність подружжя. З моменту укладання шлюбу [PERSON] не працювала, доходів не отримувала, фактично перебувала на його утриманні. Крім того,\~під час\~придбання вищевказаної\~квартири він\~ використав\~особисті гроші\~в сумі\~75000\~грн.,\~які були\~отримані \~як дарунок\~від його\~батька [PERSON] .\~Спірна квартира\~була придбана\~за 149\~200\~грн.\~00\~коп.\~Тим самим\~його частка\~особистої приватної\~власності у\~спірній квартирі\~складає Ѕ\~ частки квартири. Посилаючись на\~такі обставини,\~просить суд\~визнати за\~ним право\~особистої приватної\~власності на\~Ѕ частку однокімнатної квартири за адресою [ADDRESS] . 23 липня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 05 жовтня 2020 року в зв`язку з неявкою до суду позивачки. 21 вересня 2020 року від представника [PERSON] адвоката Фомінова Р.М. надійшла відповідь на відзив, в якій вказує на те, що неспроможними є доводи позивача з приводу придбання ним спірної квартири частково за власні кошти, а саме отриманих від його батька у дарунок 75000,00 грн. Такі доводи відповідачка оцінює критично, оскільки вони є голослівними, батько позивача є зацікавленою особою в розгляді справи, докази наявності такої суми коштів у нього відсутні, договір дарування між ними не укладався. Також позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що даний правочин, навіть якщо б він дійсно укладався, був укладений з відома відповідачки, і що отримані позивачем грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, оскільки сам по собі факт отримання коштів до купівлі спірної квартири не свідчить про призначення коштів на купівлю квартири. Крім того, згоди відповідачки на отримання цих коштів не було, як і невідомо про будь-які фінансові відносини між позивачем та його батьком. Можливі покази батька позивача, як свідка щодо дарування грошей, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 78 ЦПК України, будуть вважатися недопустимими доказами. Не відповідає дійсності позиція позивача, що відповідачка з моменту укладання шлюбу не працювала, доходів не отримувала і фактично перебувала на утриманні і позивача, так як у цей період вона працювала перукарем, надаючи послуги у салонах краси м. Суми. Хоча відповідачка працювала не офіційно, проте отримувала стабільні високі доходи. Відповідачка вбачає безспірним, що також визнається стороною позивача, що спірна квартира придбана під час перебування у шлюбі з позивачем. Даний правочин, тобто договір купівлі-продажу квартири від 24 лютого 2016 року, здійснено за згодою дружини покупця [PERSON] на підставі її заяви, тобто у відповідності до вимог 65 СК України, кошти на придбання квартири є спільними і надана згода дружини на розпорядження саме спільними коштами для укладення даного договору. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Посилаючись на вказане, просить суд відмовити у позовних вимогах [PERSON] (а.с.76). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу для розгляду по суті на 25 січня 2021 року о 15 год. 00 хв. Протокольною ухвалою головуючого 25 січня 2021 року розгляд справи відкладено до 06 травня 2021 року за клопотанням представників сторін про відкладення. 06\~травня 2021\~року протокольною\~ухвалою суду розгляд справи відкладено до 05 серпня 2021 року за неявкою позивачки в судове засідання. 05 серпня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 12 листопада 2021 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Чернадчука О.В, про відкладення. 15 листопада 2021 року розгляд справи відкладено до 03 лютого 2022 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Сидоренко А.П. у розгляді справи №591/8169/21, провадження №2-а/591/7207/21. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 лютого 2022 року об`єднано в одне\~провадження справу\~№ 591/7207/19\~(провадження\~№ 2/591/110/22)\~за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про визнання\~права власності\~на Ѕ\~ частку квартири та справу № 591/4315/20 (провадження № 2/591/199/22) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частку квартири, присвоївши № 591/7270/19 (провадження № 2/591/110/22). 03 лютого 2022 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 10 лютого 2022 року для забезпечення явки представника відповідача [PERSON] . В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Фомінов Р.М. первісний позов підтримав у повному обсязі, позов [PERSON] не визнав. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Чернадчук О.В. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнали частково з підстав, викладених у відзиві на позов, власні позовні вимоги підтримують. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Суд, вислухавши думку учасників справи, які з`явилися в судове засідання, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а позов [PERSON] задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що 07 серпня 2015 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис №516, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т. І а.с.8). 28 вересня 2019 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, зареєстрованого Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 145 (т. І а.с.9). 24 лютого 2016 року на ім`я [PERSON] придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Борох Л.В., реєстровий номер 341 (т. І а.с.20). 24 лютого 2016 року [PERSON] надала на ім`я приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу заяву про те, що надає свою згоду на придбання [PERSON] квартири [ADDRESS] (т. І а.с.21). Свідок [PERSON] під час судового розгляду пояснив, що він є батьком позивача. Він допомагав сину матеріально грошима. У 2015-2016 роках у нього був валютний рахунок в ПриватБанку, та у 2014 році він ці кошти зняв з рахунку, і віддав сину. Він йому дав 5000 доларів США без повернення, для конкретної мети на придбання квартири, бо син говорив, що не вистачає коштів, щоб купити квартиру. Чи була присутня при цьому дружина сина [PERSON] , він не пам`ятає. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 369/3800/19. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, а також постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 1316/3987/12-ц. Згідно ст.ст. 68, 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Під час судового розгляду встановлено, що придбання квартири [ADDRESS] відбувалася в період перебування подружжя [PERSON] у шлюбі, в період їх спільного проживання, що не заперечується відповідачем за первісним позовом [PERSON] , а тому вказане житлове приміщення належить сторонам на праві спільної сумісної власності. За правилами ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обгрунтовуючи свої заперечення проти первісного позову та свої позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що придбання квартири відбулось частково за належні йому грошові коши в сумі 75000 грн. 00 коп., які йому подарував батько. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав пояснення про те, що він подарував сину [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000 доларів США. Тобто доводи [PERSON] щодо суми отриманих в подарунок коштів не підтверджені поясненнями свідка, якого суд допитав за його ж клопотанням. Крім того, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 179 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (850 грн. 00 коп.), укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Проте будь-яких правочинів, зокрема договору дарування коштів відповідачу за первісним позовом його батьком, що в розумінні вимог статті 57 СК України могло б свідчити про те, що ці кошти є особистим майном обдарованого, укладено не було. Таким чином [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин того, що сплачені кошти за квартиру в зазначеній ним сумі, є саме його власними коштами. За нормами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Доводи відповідача за первісним позовом [PERSON] щодо неотримання доходу позивачкою за первісним позовом під час перебування з ним у шлюбі, суд вважає необгрунтованими, оскільки на підставі ст. 60 СК України майно набуте за час шлюбу є спільним незалежно від того, що один з подружжя не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його позиції щодо визнання за позивачем права власності на 1/4 частину спірної квартири, а тому відсутні підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя. З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового приміщення квартири [ADDRESS] , та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права особистої власності на Ѕ частку цієї квартири. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню понесені [PERSON] судові витрати в розмірі 1266 грн. 45 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved