Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому зазначила, що з 27 квітня 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 лютого 2019 року шлюб між нею і відповідачем був розірваний. За час шлюбу ними був придбаний гараж та автомобіль. Отже, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить: визнати їх спільною сумісною власністю з відповідачем гараж № [NUMBER] площею 18,4 кв.м. з підвалом 15,1 кв.м., який розташований у гаражно-будівельному кооперативі [ADDRESS], та автомобіль «RENAULT KANGOO» 2007 року випуску, об`єм двигуна 1461 кв.м., білого кольору, державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] ; визнати за нею право власності на 1/2 частину гаража № [NUMBER] площею 18,4 кв.м. з підвалом 15,1 кв.м., який розташований у гаражно-будівельному кооперативі [ADDRESS] , залишивши у власності відповідача 1/2 частину вказана гаража, а також стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 61387 грн., а також судові витрати, які складаються з судового збору, витрат на отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витрат на проведення оцінки транспортного засобу, витрат на правничу допомогу. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2021 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову та заборонено [PERSON] , в тому числі через представників, відчужувати гараж [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 15234755). Під час підготовчого провадження відповідачем був поданий відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому він спочатку заперечував належність йому вищевказаного нерухомого майна. Згодом на уточнену позовну заяву [PERSON] відповідачем був поданий відзив, в якому він позов визнав частково, а саме в частині визнання спільною сумісною власністю гаража № [NUMBER] площею 18,4 кв.м. з підвалом 15,1 кв.м., який розташований у гаражно-будівельному кооперативі [ADDRESS] . Щодо стягнення з нього компенсації вартості 1/2 частини автомобіля «RENAULT KANGOO» державний номер [NUMBER] в розмірі 61387 грн. відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що зазначений автомобіль був проданий ним за 5000 грн., що підтверджується листом ТСЦ МВС № 1242 від 26.06.2021 року № 31/4-1242-Л-87. Вважав, що наданий позивачем звіт про оцінку майна, згідно з яким середньо-ринкова вартість автомобіля становить 122774 грн., є неналежним і недопустимим доказом, оскільки не містить даних щодо реального стану автомобіля. Тому просив відмовити в позові в частині стягнення з нього грошової компенсації. Крім того, вважав, що позивачем необґрунтовано та завищено вартість витрат на правову допомогу. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2021 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Зайцева О.П. позов підтримали. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Братцева М.С. позов визнали частково в частині поділу гаража, а в частині стягнення грошової компенсації вартості автомобіля проти позову заперечували. При цьому відповідач пояснив, що у 2012 році придбав за 600 доларів США автомобіль «RENAULT KANGOO», 2007 року випуску, який раніше був у використанні у Франції. Автомобілем не користувався, так як він мав проблеми з електрикою, не їздив. Передав автомобіль по довіреності. В червні 2021 року провели розрахунок, продав автомобіль за 5000 грн. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що в 2013 році на підставі довіреності отримали з чоловіком автомобіль «RENAULT KANGOO». Автомобіль їм був потрібний, так як мали дитину інваліда. Автомобіль був у поганому стані (проблеми з проводкою, не працював двигун). Технічно їздити на ньому неможливо. В червні 2021 року придбала цей автомобіль у [PERSON] за 5000 грн. Інші розрахунки не проводилися. На сьогодні вона є власником даного автомобіля. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що сторони її куми. В 2007 році вони придбали автомобіль. Їздила з ними на автомобілі за грибами. Автомобіль був в доброму стані. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач його теща. В останньої був автомобіль «RENAULT KANGOO», 2007 року випуску. Брав у неї цей автомобіль декілька разів. Автомобіль був у доброму стані. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав: Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2002 року. Мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 лютого 2019 року шлюб між сторонами був розірваний. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 04.09.2006 року за [PERSON] був зареєстрований на праві власності гараж № [NUMBER] загальною площею 18,4 кв.м. з підвалом 15,1 кв.м., загальною площею 33, 5 кв.м., який розташований у гаражно-будівельному кооперативі [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 15234755). Підстава державної реєстрації права власності - договір купівлі-продажу серії ВЕА № 050973, посвідчений Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою в реєстрі за номером 5-6450 від 06.07.2006 року. Крім того, згідно з листом Територіального сервісного центру МВС № 1249 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області 30 листопада 2012 року за [PERSON] був зареєстрований автомобіль «RENAULT KANGOO» державний номер [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що зазначений автомобіль 03 червня 2021 року був відчужений [PERSON] за 5000 грн. Разом із тим, згідно з наданим позивачем звітом про незалежну оцінку транспортного засобу «RENAULT KANGOO», 2007 року випуску, складеним ТОВ «ТОСКОР», середньо-ринкова вартість автомобіля «RENAULT KANGOO» державний номер [NUMBER] складає 122774 грн. Вирішуючи між сторонами спір про поділ майна та стягнення грошової компенсації, суд ураховує, що відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 СК України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а саме вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Суд вважає доведеним, що спірний гараж [ADDRESS], та автомобіль «RENAULT KANGOO» державний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю сторін, оскільки вони були набуті під час шлюбу і відповідачем не надано доказів на спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя на це майно. За таких обставин суд вважає можливим поділити зазначене нерухоме майно між сторонами, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину цього майна. Крім того, суд вважає, що оскільки автомобіль «RENAULT KANGOO», 2007 року випуску, який є предметом спору, був відчужений відповідачем без згоди позивача під час розгляду цієї справи судом, а саме 03 червня 2021 року, суд вважає, що позивач має право на отримання компенсації половини вартості цього майна, що відповідає розміру її частки у справі спільної сумісної власності подружжя. Визначаючи конкретний розмір компенсації, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому статтями 77 та 78 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності та допустимості доказів, зокрема, належними визнаються докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому суд звертає увагу, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), відповідно до якого дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною 3 статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На підтвердження вартості свої частки у спільному майні позивач надала суду звіт про незалежну оцінку транспортного засобу, згідно з яким середньо-ринкова вартість автомобіля «RENAULT KANGOO», 2007 року випуску складає 122774 грн. У свою чергу, відповідач не надав належних та допустимих доказів реальної вартості проданого ним спірного автомобіля. Суд бере до уваги, що відповідач, достовірно знаючи, про наявність судового спору про поділ майна подружжя, в тому числі автомобіля, діючи недобросовісно, 03 червня 2021 року без згоди позивача відчужив спірний автомобіль «RENAULT KANGOO» державний номер [NUMBER] за 5000 грн. Між тим, з огляду на недобросовісні дії відповідача, суд не може погодитися з такою вартістю автомобіля при визначення грошової компенсації, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки сума в розмірі 5000 грн. є договірною та явно не відповідає дійсним цінам на це майно на час розгляду справи. В судовому засіданні стороною відповідача не було надано належних доказів, що договірна ціна у сумі 5000 грн., за яку ним був відчужений 3 червня 2021 року спірний автомобіль, відповідає його реальній вартості на час його продажу. Як в не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження незадовільного технічного стану автомобіля. Суд критично ставиться до доводів відповідача та свідка [PERSON] про незадовільний стан автомобіля, зокрема, що він за своїм технічним станом не їздив, оскільки вони є голослівними та об`єктивно не підтверджені іншими доказами. Тому суд приймає до уваги наданий позивачем звіт про незалежну оцінку транспортного засобу, згідно з яким середньо-ринкова вартість автомобіля «RENAULT KANGOO», 2007 року випуску складає 122774 грн., оскільки така вартість відповідає реальним цінам на час розгляду справи та належними і допустимими доказами відповідачем не спростована. Отже, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію половини вартості автомобіля «RENAULT KANGOO», 2007 року випуску в розмірі 61387 грн. згідно з наданим позивачем звітом. При розподілі судових витрат суд виходить із положень статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд враховує, що позивачем за подання позову був сплачений судовий збір у загальному розмірі 908 грн. Крім того, позивачем сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн. Таким чином, у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1362 грн. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5600 грн., які складаються з надання консультацій, складання запитів, позовної заяви, представництва інтересів у судовому процесі. Так, позивачем на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надано суду копію договору про надання правової допомоги, акт виконаних робіт тощо. Суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу відповідають рівню складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг та часу, витраченому на надання правничої допомоги, ціні позову, а тому вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 30 грн., а також витрат на проведення оцінки транспортного засобу в розмірі 600 грн., то суд вважає, що вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачем на надано оригіналів платіжних документів про понесення вказаних витрат.

Outcome: approved