Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідачів. 08 червня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на 19/100 частин домоволодіння та з урахуванням заяви від 13.08.2021 року поданої на усунення недоліків позову, просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - 19/100 домоволодіння з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 01.11.1994 року брокерською конторою «Олеко» Товарно-сироварної біржі « Кристал »; визнати за позивачем право власності на 19/100 домоволодіння з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 листопада 1994 року між позивачем та [PERSON] укладено біржовий контракт за яким [PERSON] придбав 19/100 частин домоволодіння з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Наразі позивач обмежений у праві розпорядження належним йому майном, оскільки ані нотаріусом ані державним реєстратором прав на нерухоме майно не визнається біржовий контракт як такий, що має силу правовстановлюючого документу. У зв`язку із змінами у законодавстві, укладений між сторонами біржовий контракт не є належним документом, що посвідчує право власності. Оскільки, сторони торгового контракту досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований в Херсонському бюро технічної інвентаризації, тому позивач та підставі статей 128, 153 ПК УPCP і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набув право власності на житловий будинок і правомірно володіє ним. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідачі відзиву на позов не подали, були належним чином повідомлені про судовий розгляд справи. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.06.2021 року позов залишено без руху, позивачу надано строк на усунення зазначених у ній недоліків. На виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, стороною позивача подано заяву 13.08.2021 року, яку відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції Херсонського міського суду Херсонської області передано судді Булах Є.М. 02.09.2021 року Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. Призначено судове засідання на 05.10.2021 року. У зв`язку з неявкою учасників справи розгляд справи відкладено на 03.11.2021 року. У зв`язку з перебуванням головуючої судді у відпустці 03.11.2021 року справа не розглядалася, судове засідання призначено на 02.12.2021 року. За клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 18.01.2022 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.01.2022 року витребувано докази з КП «Херсонське БТІ» ХОР. Судове засідання відкладено на 17.02.2022 року. 01.02.2022 року з КП «Херсонське БТІ» ХОР надійшли витребувані докази. У судове засідання у час призначений для розгляду справи позивач не з`явився, 17.02.2022 року адвокат Мокіна І.В. діючи в його інтересах подала заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку. У час призначений до розгляду справи відповідачі не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем їх проживання або місцезнаходженням, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. Заявою від 17.02.2022 року Клименко О.О. повідомила, що з вересня 2021 року не займає посаду державного реєстратора у зв`язку з переведенням на іншу посаду. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідачі будучи повідомленими належним чином про розгляд справи відносно них, відзиву на позов не подали про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомлених про день, час та місце судового розгляду справи відповідачів і відсутності будь-яких заяв від них, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 01 листопада 1994 року між [PERSON] та [PERSON] укладено торговий біржевий контракт, за умовами якого [PERSON] набув 19/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з двох житлових будинків, позначених на плані літ. А житловою площею 70 кв.м., літ. Б, житловою площею 82, 8 кв.м., сараїв, позначених літ. В, Е, И, К, П, Р, З, С, літньої кухні літ. Д, літньої кухні літ. Г, гаража літ. Л, душу, туалету літ. Т, Н, О, У, споруд №2-6 **** на земельній ділянці площею 1106, 5 кв. м., в [ADDRESS] . Договір зареєстровано в брокерській конторі « Олеко » херсонської товарно-сироварної біржі « Кристал », реєстраційний номер [NUMBER] та у Херсонському Бюро технічної інвентаризації за реєстровим №3654. Рішенням №58150341 від 17.05.2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Клименко О.О. відмовлено [PERSON] в державній реєстрації права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , оскільки подані для державної реєстрації документи не відповідають вимогам закону, тому що не посвідчені нотаріально. Постановою приватного нотаріуса Херсонського МНО Шевченко Н.В. від 11.08.2021 року відмовлено [PERSON] у посвідченні договору купівлі-продажу 19/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , оскільки поданий для державної реєстрації торговий біржений контракт від 01.11.1994 року не посвідчений нотаріально. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна індексний номер інформаційної довідки 300033781 від 17.02.2022 року власником 19/100 частин домоволодіння з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (реєстраційний номер майна 22434381, запис про право власності внесено 11.03.2008 року), що додатково підтверджується матеріалами Інвентарної справи №5030 заведеної на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . ІV. Оцінка Суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зокрема, відповідно до пункту 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, оскільки спірний договір укладено 01 листопада 1994 року, до спірних правовідносин необхідно застосувати ЦК УРСР від 1963 року. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що він є власником 19/100 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі торгового біржевого контракту зареєстрованого 01.11.1994 року в брокерській конторі «Олеко» херсонської товарно-сироварної біржі « Кристал », реєстраційний номер 625. На теперішній час, звернувшись до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на спірну частину домоволодіння, отримав від державного реєстратора відмову, оскільки подані для державної реєстрації документи не відповідають вимогам закону, тому що не посвідчені нотаріально. Також вказує, що його право власності не визнається приватним нотаріусом, який відмовив у посвідченні договору купівлі-продажу належної йому частки з аналогічних підстав. Внаслідок цього позивач позбавлений можливості розпорядитися належним йому майном. У зв`язку з цим просить суд визнати дійсним торговий біржевий контракт зареєстрований 01.11.1994 року в брокерській конторі «Олеко» херсонської товарно-сировинної біржі « Кристал » та визнати за ними право власності на 19/100 часток домоволодіння. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із усталеною судовою практикою власник майна має пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджені відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється. Отже, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, способу для відновлення порушеного права власника. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі №453/1240/13 (провадження № 61-20741св18). В разі, якщо право власності не підтверджується правовстановлюючим документом або його втрачено, позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивача у зв`язку з недійсністю (відсутністю) відповідного документа. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. За юридичною природою торговий біржевий контракт зареєстрований 01.11.1994 року в брокерській конторі «Олеко» херсонської товарно-сировиної біржі «Кристал» є договором купівлі-продажу. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За статтею 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Зі змісту торгового біржевого контракту зареєстрованого 01.11.1994 року в брокерській конторі «Олеко» херсонської товарно-сировинної біржі «Кристал» вбачається, що його укладено у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстровано на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню він не підлягав. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України зареєстрований в органах технічної інвентаризації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За частиною 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. При цьому, права, зареєстровані до 1 січня 2013 року, залишаються дійсними. Відповідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З досліджених судом доказів встановлено, що за [PERSON] 11 березня 2008 року зареєстровано право власності на 19/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , яке виникло на підставі Торгівельного біржового контракту, зареєстрованого брокерською конторою « Олеко » 01.11.1994 року за р. №625. Відомості про право власності позивача 11 березня 2008 року внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Тобто станом на час звернення до суду позивач у розумінні ст. 334 ЦК України та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є власником 19/100 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі на підставі торгового біржевого контракту зареєстрованого 01.11.1994 року в брокерській конторі «Олеко» херсонської товарно-сировинної біржі « Кристал » і це право зареєстровано у встановленому Законом порядку, а тому позовні вимоги заявлені до [PERSON] про визнання правочину дійсним та визнання права власності позивача на 19/100 частин домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] є необґрунтованими та такими що задоволенню не підлягають. Щодо доводів позивача, що його право власності не визнається суб`єктом державної реєстрації та приватним нотаріусом суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 3 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. За змістом ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є особа, яка діючи від імені держави за наявності відповідних підстав здійснює офіційне визнання і підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто як нотаріус так і державний реєстратор здійснюють нотаріальні/ реєстраційні дії від імені держави та не мають спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Враховуючи те, що приватний нотаріус Херсонського МНО Шевченко Н.В. та державний реєстратор Херсонської міської ради Клименко О.О. (яка станом на час розгляду справи не займає відповідну посаду) не є тими особами, які оспорюють право власності на майно позивача чи не визнають його, а лише в силу покладених на них державою обов`язків відмовляються вчинити відповідні реєстраційні/ нотаріальні дії, суд вважає вказаних осіб неналежними відповідачами у справі, що розглядається. За висновками у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тому позов в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Херсонського МНО Шевченко Н.В. та державного реєстратора Херсонської міської ради Клименко О.О. є такими, що не підлягають задоволенню. За викладених обставин суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІ. Розподіл судових витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, підстави для стягнення судового збору з відповідачів на користь позивача відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed