Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

30.12.2021 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Провадження у справі відкрито 30.12.2021 р., позовну заяву прийнято до розгляду, ухвалено розглядати справу в спрощеному позовному провадженні. Короткий зміст вимог позовної заяви Позовні вимоги позивач обґрунтовував наступним. З 24.07.2007 року він працював в ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» з повним робочим днем в шахті. 29.10.2019 року був звільнений внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України. За останні роки роботи почав відчувати погіршення стану свого здоров`я, було встановлено діагноз: ХОЗЛ II ст., група «С», фаза загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН ІІ-ІП ст. (другого-третього ст.). Згідно медичного висновку (копія позивачу протипоказана робота в умовах впливу фізичного навантаження, пилу, токсичних та подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату. Медичним висновком встановлено професійний характер захворювання. Крім того, встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 70%.. Також за результатами обстеження його визнано інвалідом 2 групи. У результаті зазначеної професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, тому що, перебуваючи на лікуванні, та до цього часу він не може вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчував фізичні страждання, обумовлені важкістю захворювання, почуття страху за майбутнє своє та своєї сім`ї, психологічний дискомфорт і значне порушення щиросердечного спокою. Внаслідок погіршення здоров`я він змушений значний час витрачати на відвідування лікувальних закладів, проходження лікування, систематичні обстеження та консультації спеціалістів. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у нього, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових почуттів, через що він переживає моральні страждання. Захворбювання викликає у нього дискомфорт та приводить до фізичних, моральних страждань. Все це постійно негативно впливає на його душевний стан та є причиною сильних моральних страждань. На даний час у нього змінився звичайний спосіб життя, до захворювання він був рухливим та енергійним чоловіком. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 100 000 грн, які просив стягнути з відповідача на його користь. Також просив стягнути на його користь з відповіжача витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн. Позиція відповідача Відповідач надав суду заперечення на позов, 16.02.2022 р., у якому посилався на узагальнений аналіз судової практики Вищого спеціалізованого суду України у справах про відшкодування моральної шкоди работодавцем завданої робітнику у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків судами Донецької області та вказує, що 10% дорівнюють 3000 грн., 30% - 9000 грн., 80% - 24 000 грн. Підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, стягнення моральної шкоди у повному обсязі призведе до погіршення стану підприємства. Рішення просить прийняти згідно норм діючого законодавства. Зміст відповіді на відзив 14.02.2022 р. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначав, що посилання відповідача на узагальнені показники стягнення моральної шкоди є безпідставним, моральні страждання не можуть бути у всіх людей однаковими. Просить позовні вимоги задовольнити. У відповіді на відзив від 14.02.2022 р. представник позивача також заявила про подальше надання нею доказів щодо понесених судових витрат відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Процедура судового розгляду Позивач, його представник, та відповідач - повідомлені в установленому порядку про час та місце розгляду справи, відповідач, зокрема, рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи не надали. Представник позивача, адвокат Каратиш Ю.В., відповідач у запереченнях за позовом, надали суду заяви, у якій просить розглядати вказане провадження без їх участі. Судом ухвалено розглядати справу без участі сторін та їх представників, зважаючи на належне повідомлення їх про дату, час та місце розгляду справи, на підставі поданих заяв, враховуючи те, що матеріали справи містять достатньо даних про права та взаємовідносини сторін на теперішній час. Фіксація судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступне. Згідно даним трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , з 24.07.2007 р. по 29.10.2019 р. працював на підприємстві ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»; звільнений наказом № 213-к від 30.10.2019 р. внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КзпП України (а.с. 13-15). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 222965 [PERSON] , [INFO] , визнано інвалідом 2 групи з 01.10.2021 року безстроково, причина інвалідності профзахворювання (а.с.16). Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, допомоги у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 106085 виданої обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією м. Краматорськ 19.10.2021 року, [PERSON] потребує медикаментозного лікування, санітарно-курортного лікування (а.с.17). Відповідно до акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 02.09.2021 року, форми П-4, встановлено [PERSON] , стаж роботи 33 роки 08 місяців 28 днів, за професією 12 років 03 місяці 06 дні, в цеху в умовах впливу шкідливих факторів - 17 років 01 місяць 28 днів, діагноз: ХОЗЛ II ст., група «С», фаза загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН ІІ-ІІІ ст. (другого-третього ст.) (J44.0-захворювання професійне, встановлене вперше). [PERSON] не працює на підприємстві з 30.10.2019 року. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання є умови та характер праці (шкідливі умови праці) (а.с.18-19). [PERSON] розроблена індивідуальна програма реабілітації інваліда № 672 (вікова категорія від 18 років і старше) (а.с.20-22). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) № 6137 від 17.08.2021 року [PERSON] , [INFO] встановлено професійний характер захворювання - захворювання професійне, встановлено вперше. (а.с.23). [PERSON] , [INFO] уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, після шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.24). Згідно даних трудової книжки [PERSON] 25.01.2021 р. її було звільнено у зв`язку з реорганізацією (а.с. 28-29). Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права Згідно частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган (частина друга статті 153 КЗпП України). Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року N 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у: 1) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Суд зазначає, що захворювання позивача віднесено до професійного захворювання, що вбачається д досліджених судом документів, довідок МСЕК, Акту розслідування нещосного випадку на виробництві. Захворювання встановлено вперше. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання визначено умови та характер праці позивача (а.с. 18-19). Отже, посилання відповідача у відзиві тяжкий стан підприємства, на практику Вищого спеціалізованого суду є безпідставним та не спростовує встановлених судом обставин. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд приходить до висновку, професійне захворювання позивачем отримано під час перебування у трудових відносинах з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», його причиною послугували умови та характер праці позивача, тобто захворювання виникло з вини відповідача, яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення висновком МСЕК втрати працездатності, втрата працездатності складає 70%, а отже, наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу, з урахуванням глибини та тривалості його моральних страждань, яких він зазнав внаслідок захворювання. При визначенні моральної шкоди суд виходить із засад розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). З урахуванням глибини та ступеня моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок професійного захворювання, встановлення йому втрати професійної працездатності у розмірі 70 %, характеру ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача моральну шкоду у сумі 80 000,00 гривень, задовольнити позовні вимоги частково. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Висновки суду за результатами розгляду позову Таким чином, аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності та логічному взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позивачем, враховуючи вимоги розумності і справедливості, доведено факт заподіяння йому моральних страждань та розмір завданої моральної шкоди саме в сумі 80 000 грн., вказане відповідачем не спростовано та не доведено достатніми доказами, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Щодо розподілу судових витрат Оскільки позивач є особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача, згідно ч.ч. 2,6 ст. 141 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою. Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою. Розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою, згідно пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить, з урахуванням ціни позову, 1000 грн. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме в сумі в сумі 800 грн. Інша частина судового збору в сумі 200 грн. компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Представником позивача заявлено про надання доказів щодо понесених витрат професійну правничу допомогу відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а тому наразі питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішується.

Outcome: partial