Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

02.06.2021 року з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла цивільна справа за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 22.10.2013 року [PERSON] звернулася до Банку, з метою отримання банківських послуг, підписавши відповідну анкету-заяву б/н, в якій погодилася з тим, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Також відповідачка була поінформована про умови кредитування, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, між тим, відповідачка порушила взяті на себе кредитні зобов`язання, в зв`язку з чим станом на 12.11.2020 року виникла заборгованість у розмірі 18398,99 грн., яка складається з: 14599,73 грн. - заборгованості за тілом кредита, в тому числі 3799,26 грн. - заборгованості за простроченими відсотками. Посилаючись на вищевикладені обставини, Банк просив суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у розмірі 18398,99 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Єланецького районного суду Миколаївської області. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 07.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 07.06.2021 року у задоволенні клопотання Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" про огляд веб-сайту відмовлено. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 31.08.2021 року витребувано від позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" ( 49094, м. Дніпро вул. Набережна Перемоги, 50) оригінали заявок, на підставі яких збільшувався кредитний ліміт по картці № [NUMBER] , починаючи з 13.03.2017 року по 01.06.2020 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду надав відповідь на відзив, у якому позовні вимоги підтримав, вважає, що укладення кредитного договору з відповідачкою відбулося за принципом укладення договору приєднання, а тому, підписавши відповідну анкету-заяву, відповідачка погодилася із запропонованими Банком Умовами та Тарифами. Із Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну проценту ставку у розмірі 3,6 (43,2% на рік), розмір щомісячного платежу тощо, що свідчить про те, що сторонами при укладені договору досягнуто всіх істотних умов договору. Належним доказом, який містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідачки є виписка з банківського рахунку останньої. Розрахунок заборгованості, наданий до суду, не є первинним документом за своєю природою, між тим, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахункам кредитної угоди та відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Зазначає, що відповідачка на протязі тривалого часу користувалася кредитними коштами, частково погашала заборгованість, знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування та повністю з ними погоджувалася. Відповідачкою розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту зазначає, що в заяві-анкеті клієнта вказано початкову суму кредитного ліміту,однак, умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Твердження відповідачки стосовно заволодіння кредитним коштами третіми особами вважає безпідставними, оскільки 14.02.2020 року до Банку надійшло платіжне доручення від Клієнта про переказ коштів в розмірі 8500 грн. та 6000 грн. Ініціатором переказу є власник карткового рахунку, переказ ініційовано з використанням держателем платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг, що не суперечить вимогам ст. 21 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Також зазначив, що на даний час за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні не встановлено особу яка є винною у вчиненні злочину. До того ж відповідачка має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених у ході розслідування. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, вважає, що розмір кредитного ліміту на її кредитній картці неодноразово збільшувався, при цьому банк не додає копії її заяв, на підставі яких здійснювалося збільшення кредитного ліміту. 07.02.2020 року невідома особа здійснила крадіжку належного їй мобільного телефону. Цього ж дня вона заблокувала свою кредитну картку та отримала нову. За даним фактом 16.03.2020 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. 14.02.2020 року невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами, які знаходились на її картці (кредитні кошти). 17.02.2020 року вона виявила списання коштів з її кредитної картки в сумі 8832,26 грн. та 6240,00 грн. В зв`язку з цим вважає, що це саме працівники банку вчинили шахрайські дії, оскільки без доступу працівників банку до її картки такі дії як підвищення кредитного ліміту без заявки, списання коштів без смс повідомлення, списання коштів із заблокованої картки неможливо. Вислухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Так, за Конституцією України, ст. 4, 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів. Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Кожна особа, у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході судового розгляду, 22.10.2013 року між АТ КБ "Приватбанк" та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір б/н. (а. с. 15), згідно якого відповідачці було відкрито кредитний рахунок та 13.03.2017 року встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 300 грн., який в подальшому збільшився до 15000 грн. та видано кредитну картку. Так, 13.03.2017 року відповідачці встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн., 13.03.2017 року кредитний ліміт збільшено до 900 грн., 30.06.2017 року розмір кредитного ліміту зменшено до 900 грн., 12.10.2018 року збільшено до 5000 грн., 05.02.2020 року - до 15000 грн., 22.05.2020 року зменшено до 15000 грн. А з 01.06.2020 року розмір кредитного ліміту встановлено у сумі 0,00 грн. (а. с. 13, 132, 146). В заяві-анкеті позичальника зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір надання банківських послуг, а також вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Підписана відповідачкою анкета-заява містить підпис позичальника, проте, в ній відсутні умови щодо виду банківських послуг, який відповідачка бажала отримати, також вказаний документ не містить суми бажаного кредиту, відсоткової ставки за користування грошовими коштами, відповідальності у виді штрафних санкцій за невиконання умов договору (а. с. 15). Із витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду" слідує, що умовами кредитування відповідача є: базова процентна ставка в розмірі 2,5%; за тратами здійсненими з 01.09.2014 року - 2,9%; за тратами здійсненими з 01.04.2015 року - 3,6%; розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; з 01.04.2014 року - 5% від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості; розмір пені дорівнює 0,24% від суми заборгованості за кожен день прострочення кредиту + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн., а у випадку наявності заборгованості другий місяць поспіль і більше розмір пені буде становити - 0,24% від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення кредиту +100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. (а.с. 16). Банком надано до суду розрахунки заборгованості за договором №б/н від 22.10.2013 року станом на 31.05.2019 року та станом на 12.11.2020 року, з яких слідує, що початковим строком відкриття кредитної лінії відповідачці та відповідно нарахування заборгованості за кредитним договором є 13.03.2017 року (а. с. 8-12). Крім того, банком надано до суду виписку з картки відповідачки станом на 16.11.2020 року, 08.09.2021 року з яких слідує, що відповідачка користувалася наданими їй кредитними коштами шляхом зняття готівки в банкоматах та здійснення безготівкових операцій, між тим, погашення виниклої у результаті таких дій заборгованості здійснювала не регулярно (а. с. 55-58, 132-136, ). Згідно розрахунків Банку станом на 12.11.2020 року у відповідачки виникла заборгованість за невиконання взятих на себе зобов`язань у розмірі 18398,99 грн., яка складається з: 14599,73 грн. - заборгованості за тілом кредита, в тому числі 3799,26 грн. - заборгованості за простроченими відсотками (а. с. 11-12). Між тим, умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" також не містять підпису позичальника (а. с. 16-47). Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Зі змісту анкети-заяви позичальника від 22.10.2013 року слідує, що в ній відсутній розмір процентної ставки та умови щодо застосування відповідальності у вигляді неустойки (штрафів та пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а. с. 15). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив суд стягнути з відповідачки, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), також складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил відповідачка ознайомилася і погодилася з вищевказаними умовами, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приват Банк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма вищевказаних документів, з якими і була ознайомлена відповідачка. Таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17. При цьому, суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Крім того, суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами та інші умови. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд приходить до висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 22.10.2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також, беручи до уваги вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки за користь позивача фактично отриману суму кредитних коштів у вигляді тіла кредиту у розмірі 14599,73 грн. В ході розгляду справи відповідачкою розрахунок заборгованості не спростований, клопотання про призначення судово-економічної експертизи не надходили. Що стосується тверджень відповідачки щодо встановлення та зміни кредитного ліміту суд зазначає наступне. За умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Із матеріалів справи слідує, що позивач з 2013 року по 2020 рік змінював суму кредитного ліміту, збільшував та зменшував його розмір, при цьому відповідачка за весь період користування кредитними коштами не заявляла вимоги до АТ КБ «Приват Банк» з приводу зміни кредитного ліміту та продовжувала активно користуватися карткою. А тому суд не приймає до уваги вказані твердження відповідачки. Доводи відповідачки про те, що кошти з її рахунку було знято 14.02.2020 року внаслідок шахрайських дій не підтверджено належними та допустимими доказами. Суд вважає, що заява [PERSON] написана до відділення поліції № 8 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області по факту заволодіння невідомими особами шахрайським шляхом її грошовими коштами, не свідчить безумовно про наявність складу злочину, а є лише підставою для початку досудового розслідування з метою встановлення наявності чи відсутності складу злочину. Із наданих відповідачкою до суду копій документів: постанови про визнання потерпілим від 11 січня 2022 року, витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні № 12020040440000239 (а.с. 103), протоколу допиту потерпілого від 16.03.2020 року (а.с. 105-106) слідує, що відповідачка звернулася до органів поліції з заявою про вчинення у відношенні неї шахрайства і на даний час триває досудове розслідування. Проте, осіб, які вчинили дане кримінальне правопорушення, не встановлено. Відповідачкою, в свою чергу, не надано будь-яких доказів на спростування доводів позовної заяви та розрахунку заборгованості за кредитом. При цьому, факт крадіжки грошових коштів з кредитної картки відповідачки іншими особами не знайшов свого підтвердження дослідженими в судовому засіданні належними і допустимими доказами. Відповідачка, отримавши кредитну картку, була зобов`язана під час користування платіжною карткою АТ КБ «Приват Банк» вживати всіх заходів для запобігання втраті, викраденню чи отриманню інформації про ПІН та паролі картки третіми особами. Оскільки, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 1667,95 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial