Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] , через свого представника адвоката Богданова Олександра Васильовича, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором поставки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05 листопада 2020 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач), було укладено Договір поставки № 32 (надалі - Договір). Згідно з п. 1.1 даного Договору, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору, предметом Договору є поставка запасних частин до транспортних засобів, далі за текстом «Товар», за погодженою кількістю, асортиментом та ціною, згідно виставленого рахунку-фактури Постачальника. Як зазначено в п. 2.2. Договору, кількість фактично переданого товару вказується у видатковій накладній, що видається на кожну партію товару. Згідно з п. 3.1.1. Договору, Постачальник зобов`язаний передати товар Покупцю відповідно до його замовлення у строк, в кількості та в асортименті, узгодженому Сторонами. На виконання умов Договору Позивачем було належним чином виконано зобов`язання та поставлено Товар у повному обсязі на загальну суму 10080.00 (десять тисяч вісімдесят гривень) грн., що підтверджується видатковими накладними: -№ РАСС00000389/21 від 10.02.2021 р., на загальну суму 7680.00 грн; -№ РАСС00000579/21 від 27.02.2021 р., на загальну суму 2400.00 грн. Відповідно до п. 3.2.1. Договору, Постачальник має право отримати оплату товару в розмірі, порядку та строки, встановлені цим Договором. Згідно з п. 3.3.1. Договору, Покупець зобов`язаний прийняти товар та своєчасно його оплатити. З урахування положень п. 5.5. Договору, Покупець здійснює оплату протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання товару. Станом на час подання даного позову Відповідач не оплатив Позивачу вартості поставленого товару. Таким чином, борг Відповідача перед Позивачем за поставлений товар становить 10080.00 (десять тисяч вісімдесят гривень) грн. Неодноразові звернення ФОП [PERSON] про погашення заборгованості за поставлений Товар Відповідачем проігноровані. За таких обставин ФОП [PERSON] змушений звернутись за захистом свого порушеного права до суду. Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 12.08.2021 року. Ухвалою суду, яка була направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направив. Позивач та його представник у судове засідання не прибули. Від представника позивача на адресу суду надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання жодного разу не прибув, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду ставився до відому належним чином. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи письмову заяву представника позивача розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи заочно, на підставі ухвали суду від 18.02.2020 року. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У судовому засіданні встановлено, що 05.11.2020 року Фізична особа-підприємець [PERSON] та фізична особа [PERSON] уклали Договір поставки № 32. Згідно з п. 1.1 даного Договору, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору, предметом Договору є поставка запасних частин до транспортних засобів, далі за текстом «Товар», за погодженою кількістю, асортиментом та ціною, згідно виставленого рахунку-фактури Постачальника. Як зазначено в п. 2.2. Договору, кількість фактично переданого товару вказується у видатковій накладній, що видається на кожну партію товару. Згідно з п. 3.1.1. Договору, Постачальник зобов`язаний передати товар Покупцю відповідно до його замовлення у строк, в кількості та в асортименті, узгодженому Сторонами. На виконання умов Договору Позивачем було належним чином виконано зобов`язання та поставлено Товар у повному обсязі на загальну суму 10080.00 (десять тисяч вісімдесят гривень) грн., що підтверджується видатковими накладними: -№ РАСС00000389/21 від 10.02.2021 р., на загальну суму 7680.00 грн; -№ РАСС00000579/21 від 27.02.2021 р., на загальну суму 2400.00 грн. Відповідно до ст.,ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.,ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до умов ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч. 1 ст. 565 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно з ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Приписами ст. 530 ЦК України передбачено: якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Як вбачається з матеріалів справи позивачем на адресу відповідача була направлена претензія за вих. № 5 від 14.05.2021 року. Отже, відповідач не виконав свого обов`язку по оплаті поставленого товару у передбачений чинним законодавством та договором строк, чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. У відповідності до п. 6.1. Договору поставки № 32 від 05.11.2020 року - у випадку порушення строків оплати товару, встановлених умовами цього Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожний день прострочення, до моменту закінчення такого прострочення, а у випадку, коли прострочення триває - до моменту звернення Постачальника до суду. Згідно з ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку пені по видатковим накладним від 30.06.2021 року, поданому позивачем, який у суду сумніву не викликає, загальна сума пені становить 478.12 грн. Відповідно до розрахунку інфляційного збільшення по видатковим накладним від 30.06.2021 року, поданого позивачем, який у суду сумніву не викликає, інфляційне збільшення в загальній сумі становить 377.32 грн. Згідно з розрахунком 3% річних по видатковим накладним від 30.06.2021 року, поданим позивачем, який у суду сумніву не викликає, сума 3% річних становить 101.04 грн. Крім того, відповідно до пункту 6.3. Договору поставки № 32 від 05.11.2020 року, у випадку прострочення оплати поставленого товару понад 30 календарних днів Покупець окрім пені сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого товару. Отже, відповідач прострочив строк оплати за поставлений товар, більше ніж на 30 календарних днів, а тому він зобов`язаний сплатити штраф позивачу у розмірі 20% від вартості несвоєчасно оплаченого товару в сумі 2016.00 грн. (розрахунок штрафу здійснено позивачем за формулою: сума боргу : 100 x 20% = 10080.00 грн. : 100 х 20% = 2016.00 грн. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути: основний борг у сумі 10080.00 грн., пеню в сумі 478.12 грн., інфляційне збільшення в сумі 377.32 грн., 3 % річних 101.04 грн., штраф за п. 6.3 Договору… в сумі 2016.00 грн., що становить 13\~052.48 гривень. Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ На підставі зазначеного та

Outcome: approved