Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] згідно з договором дарування від 03.08.2020. Відповідач [PERSON] є попереднім власником вказаної квартири, який згідно договору купівлі-продажу квартири № 100 від 17.06.2020 року зобов`язався знятися з реєстраційного обліку місця проживання до 01.10.2020 року. Відповідач з 12.10.2010 зареєстрований в квартирі позивача, але фактично з 2017 року житлом не користувався. Місце мешкання відповідача і де зараз він, їй невідомо, вона з ним не спілкується. У зв`язку з тим, що колишній власник квартири зареєстрований за вказаною адресою, вона сплачує за нього комунальні платежі, що призводить до надмірних грошових виплат. Просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач підтримала вимоги, обґрунтувавши їх викладеними в позовній заяві обставинами, та просила задовольнити їх. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства за місцем офіційної реєстрації, клопотання про відкладення розгляду справи або відомості про поважність відсутності в судовому засіданні від нього до суду не надходили. Враховуючи, що відповідач двічі належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи стосовно нього, позивач не заперечує проти розгляду справи у порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути справу заочно і за відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивача і свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, підставою виникнення вказаного права власності є договір дарування від 03 серпня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським Є.І. (а.с.12-14). Згідно довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради №14078 від 05.10.2021, в квартирі [ADDRESS] , поряд з іншими особами, зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.21). Згідно з актом №339 від 07.10.2021, складеним координаційним комітетом органів самоорганізації населення м.Мирнограда, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з 2017 року і по теперішній час не проживає за вказаною адресою (а.с. 22). Цей факт в судовому засіданні підтвердили також свідки [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , яка доводиться матір`ю позивача, вказала, що особисто купувала квартиру [ADDRESS] у [PERSON] , в інтересах якого діяла його мати. Вже на той час відповідач декілька років за місцем реєстрації не проживав. Його мати обіцяла, що відповідач зніметься з реєстраційного обліку, коли приїде до неї в гості протягом пів року, але і до цього часу відповідач не приїжджав і з квартири не виписався. [PERSON] , яка у період часу з 2015 року по 2020 рік проживала по сусідству зі спірною квартирою, підтвердила відсутність протягом цього часу [PERSON] у належній йому квартирі. Крім того, підтримуючи дружні стосунки із позивачем і продовжуючи спілкування і після переїзду у 2020 році, підтвердила відсутність і до цього часу відповідача у квартирі, яка на цей час належить позивачеві. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України у поєднанні з положеннями ст.150 ЖК України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності в формі пред`явлення вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. За положеннями ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст.16,386,391 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 2017 року, квартирою [ADDRESS] за своїм цільовим призначенням не користується, його відсутність в житлі носить безперервний характер. Поважних причин, за яких відповідач не проживає там, чи домовленостей між ним та власником житла [PERSON] щодо порядку його використання судом не встановлено. Оскільки аналіз встановлених та досліджених судом доказів дає підстави вважати, що відповідач [PERSON] в квартирі не проживає у зв`язку з припиненням права власності на підставі відчуження власником свого майна більше одного року, участі в утриманні житла не приймає, це є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved