Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

29 грудня 2021 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила те, що 20 листопада 1999 року уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований у Виконкомі Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, актовий запис № 43. До шлюбу прізвище позивача було « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося. Шлюбні відносини між ними припинені 14 років тому, спільне господарство не ведеться з 2007 року, проживають окремо. Причиною розпаду сім`ї стали різні погляди на життя, сімейні обов`язки та ведення особистого господарства, що призвело до відсутності взаєморозуміння, втрати почуття любові. Позивач вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та примирення між ними неможливе. Оскільки відповідач відмовляється розірвати шлюб через відділ реєстрації актів цільного стану, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 10 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, разом з позовною заявою подала до суду заяву, в якій просить цивільну справу за її позовом розглянути у судовому засіданні без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, 17 лютого 2022 року подав до суду заяву, у якій зазначає, що позовні вимоги визнає та просить шлюб розірвати, цивільну справу просить розглянути у судовому засіданні без його участі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що 20 листопада 1999 року сторони вступили в зареєстрований шлюб, про що Виконкомом Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис за № 43 /а.с.11/. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с.12/. Сторонами визнано, що за час спільного проживання через взаємовідносини сторін, ними втрачено почуття любові один до одного, припинено фактичні шлюбно-сімейні відносини та відсутнє бажання їх поновити, а збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться та сторони фактично проживають окремо. За ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України визначено право одного з подружжя подати позов про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім`я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Крім того, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору, задоволення позову, визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати у справі, понесені позивачем при сплаті судового збору 454,00 грн з відповідача, та відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову у сумі 454,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved