Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Зміст позовних вимог. [PERSON] звернулася в суд із позовом до Підгороднянської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на майно на 1/2 частину житлового будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . За життя він склав заповіт, згідно якого все своє майно, на випадок своєї смерті заповів їй. [INFO] померла її мати [PERSON] після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . За життя вона склала заповіт, згідно якого все своє майно, на випадок своєї смерті заповіла їй. Після смерті батьків, позивач у встановлений законом строк, звернулась до державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно після смерті батьків, проте державним нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв`язку із виявленими розбіжностями у правовстановлюючих документах щодо правового статусу будинку, тобто спірне домоволодіння належало до суспільної групи «робітничий двір» і до «колгоспного двору». З цих підстав просить визнати за нею право власності на вказане спадкове майно. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11.01.2022. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 11.01.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 07.02.2022. Позиції учасників судового провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, попередньо подавши до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності уповноваженого представника. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 06 вересня 2010 року Довжанською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №16. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 1/2 частини житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт від 22 лютого 2000 року, який було посвідчено секретарем Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Струбіцькою Марією Ярославівною, зареєстрований у реєстрі за №2, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і все те, що йому буде належати на день смерті і на що він згідно з законом буде мати право, заповів [PERSON] . У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №384/2010 за заявою [PERSON] . З метою оформлення права власності на вказане спадкове майно після смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори, де постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайної І.В. від 30 червня 2021 року № 1574/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину була мотивована нотаріусом тим, що у правовстановлюючих документах на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] виявлено розбіжності стосовно правового статусу будинку, тобто чітко не зазначено\~спірне домоволодіння належало до суспільної групи «робітничий двір» чи до «колгоспного двору». [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 23 вересня 2020 року Виконавчим комітетом Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №14. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 1/2 частини житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт від 12 липня 2011 року, який було посвідчено секретарем Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Білою Марією Альбінівною, зареєстрований у реєстрі за №33, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона згідно з законом буде мати право, заповіла [PERSON] . У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №311/2020 за заявою [PERSON] . З метою оформлення права власності на вказане спадкове майно після смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] звернувся до державного нотаріуса, де постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайної І.В. від 30 червня 2021 року № 1575/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину була мотивована нотаріусом тим, що у правовстановлюючих документах на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] виявлено розбіжності стосовно правового статусу будинку, тобто чітко не зазначено\~спірне домоволодіння належало до суспільної групи «робітничий двір» чи до «колгоспного двору». З матеріалів справи встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] , був побудований у 1967 році, і згідно виписки з погосподарської книги, виданої Підгороднянською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, належить до суспільної групи господарств «робітничий двір», станом на 01.01.1989, 01.01.1990, 01.01.1991 його членами були: [PERSON] , [INFO] - голова сім`ї, [PERSON] , [INFO] - дружина, [PERSON] , [INFO] . Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №728 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 10 червня 2021 року по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] . 30 вересня 1989 року виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] та належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки №730 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 10 червня 2021 року, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 р. житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30.09.1989 та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим №123. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених\~наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, тому положення статей\~120,\~123 ЦК УРСР\~застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм\~ЦК УРСР\~1963 року, у тому числі за аналогією закону. Відтак, слід керуватися вимогами\~Кодексу про шлюб та сім`ю\~УРСР 1969 року, за яким суб`єктами права спільної сумісної власності вважалося подружжя. Так, згідно з ч.1 ст.22 даного Кодексу майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1\~ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю\~УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] належав подружжю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині кожному. Відповідно до ст.ст. 1216-1219 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи те, що [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя склали заповіти, згідно яких, зокрема, належні їм частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заповіли [PERSON] , остання спадщину прийняла, оскільки протягом шестимісячного строку звернулася до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Таким чином, спадщину за заповітом на спірний житловий будинок після смерті [PERSON] та [PERSON] , прийняла [PERSON] . Відповідно до вимог\~статті 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, а також те, що через наявність у правовстановлюючих документах розбіжностей щодо правового статусу спірного житлового будинку, позивач не може реалізувати своїх спадкових прав, а тому її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved