Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

14.12.2021 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає та уточнює позовні вимоги, посилалася на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , відповідно до рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 13.05.2020 року, як спадкоємці після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] , являються співвласниками будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ «А» (загальною площею 40,10 кв.м. в тому числі житловою площею 32,30 кв.м;), сараю «Б»; огорожі № 1. Дане право власності було зареєстроване за Відповідачами згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Додає, що являється односельчанкою батьків відповідачів та добре їх знала . Після смерті матері [PERSON] з 2016 року дане господарство пустувало та не було доглянуте. Від односельчан дізналася, що спадкоємці хочуть продати будинок та землю. Стверджує, що у 2019 році зустрілася з відповідачами та вказала, що хоче придбати вище згадане будинковолодіння, на що відповідачі погодилися, про те вказали, що у них не готові правовстановлюючі документи на дане майно, але вони мають намір звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно. На підтвердження своїх слів вони надали копії довіреностей зроблені на адвокатів. Вказує, що відповідачі уклали з нею договір купівлі-продажу вищевказаного будинку шляхом написання Розписок на її ім`я, в яких зазначили, що отримали по 2500 (дві тисячі п`ятсот) Доларів США за продаж будинку по [ADDRESS] та зобов`язалися після отримання документів оформити, нотаріальний договір купівлі-продажу у нотаріуса. Також передали ключі від вищевказаного будинку , в якому вона згодом почала проводити прибирання в будинку та користуватися (обробляти) земельною ділянкою. Відповідачі передали оригінал технічного паспорта на будинок, який і тепер знаходиться у неї . Проте, станом на момент звернення до суду з позовом, відповідачі всіх необхідних документів для нотаріального посвідчення договору не мають та стверджують, що кошти на укладення даного договору відсутні. [PERSON] позбавлена можливості належним чином оформити договір купівлі - продажу та вважає, що він був укладений між нею та відповідачами шляхом написання відповідних розписок та за нею слід визнати право власності на вищевказаний житловий будинок У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву , у якій просить суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позовних вимог у повному обсязі. Від представника відповідача [PERSON] який діє в інтересах [PERSON] надійшла заява про визнання позову у повному обсязі. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України -у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно вимог ч.ч.1,4 ст. 206 цього ж Кодексу - позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши позицію сторін по справі та письмові докази, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, зокрема, ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено та належними доказами підтверджено, що відповідно до рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 13.05.2020 року у справі №724/321/20 за відповідачами по даній справі [PERSON] та [PERSON] визнано право власності , як за спадкоємцями після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ «А» (загальною площею 40,10 кв.м. в тому числі житловою площею 32,30 кв.м;), сараю «Б»; огорожі № 1. Відповідачів являються співвласниками згаданого майна, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 17). Отже , відповідачі на законних підставах мали право розпоряджатися, належним їм майном. 08.09.2020 року між позивачкою та відповідачем було досягнуто домовленості про купівлю-продаж згаданого будинку . При укладенні угоди між ними було погоджено всі істотні умови купівлі-продажу вище вказаного будинку, зокрема, щодо ціни, передачі майна у власність та подальшого оформлення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі. На підтвердження укладеної угоди [PERSON] сплатила відповідачам повну обумовлену вартість вказаної майна, що становить 5000 (п`ять тисяч) доларів США, що підтверджується письмовими розписками наявними в матеріалах справи. Під час написання розписки з приводу купівлі-продажу будинку зобов`язалися підготувати всі необхідні документи для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу майна. Проте, дані вимоги відповідачами не виконані, у зв`язку з чим подальшого укладання договору купівлі-продажу у нотаріуса не відбулося. Даний факт визнаний відповідачами по справі . Отже, в результаті укладення вищевказаних розписках щодо купівлі-продажу спірного будинку позивачка набула право на вказаний вище будинок в цілому. Договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку не посвідчувався та не укладався. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Аналогічний по суті висновок міститься у пункті 7.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19). У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту». Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. У відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Для визнання такого договору дійсним обов`язковою умовою, як і для будь-якого іншого договору, є відповідність його змісту ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина третя статті 209, частина перша статті 203 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Враховуючи те, що відповідачі ухиляються від підписання та посвідчення договору купівлі-продажу, відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України суд може визнати такий договір дійсним. В силу ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України - право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору не посвідченого нотаріально дійсним. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вище викладеного та беручи до уваги визнання позову відповідачами, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки, а тому позов підлягає задоволенню. Крім того відповідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а тому позивачу слід повне рути 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 500 грн. Згідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі задоволення позову - на відповідача, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 500 грн. тобто по 250 грн. з кожного. На підставі викладеного і

Outcome: approved