Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про відшкодування моральних збитків. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень від 30.03.2020 року, 31.03.2020 року, 04.04.2020 року, 17.04.2020 року позивач посилався на те, що на підставі статті 40 Конституції України,\~Закону України «Про звернення громадян»\~та\~Закону України\~«Про доступ\~до публічної\~інформації» він\~звертався із\~численними зверненнями\~та запитами\~про надання\~інформації,\~а саме: БЛ-10359661 від 07.03.2020 року «Про здійснення контролю щодо надання інформації для можливості звернення до суду задля захисту порушеного права» та запиту на інформацію до Мінсоцполітики України «Про забезпечення мого особистого немайнового права на життя та безпечне для життя і здоров`я довкілля шляхом ліквідації корупційної схеми щодо перерахування субсидії через Ощадбанк» до Прем`єр-міністра України Шмигаля Д.А. (особисто), Кабінету Міністрів України, Мінсоцполітики України, яке було переадресовано до Дніпропетровської обласної державної адміністрації; БЛ-9764365 від 07.10.2019 року, БЛ-9815291 від 22.10.2019 року, БЛ-9819018 від 23.10.2019 року, БЛ-9834552/Д1 від 28.10.2019 року, БЛ-9841580 від 30.10/.2019 року, БЛ-10001829 від 10.12.2019 року, БЛ-10069525 від 26/12/2019 року до Прем`єр-міністра України Гончарука Олексія (особисто); БЛ-9795634 від 17.10.2019 до Прем`єр-міністра України Гончарука Олексія (особисто), Кабінету Міністрів України, Голови Дніпропетровської ОДА Бондаренко Олександра (особисто); БЛ-9795634 від 17.10.2019 до Прем`єр-міністра України Гончарука Олексія (особисто), Кабінету Міністрів України, Голови Дніпропетровської ОДА Бондаренко Олександра (особисто); БЛ-9750037 від 03.10.2019 року, БЛ-9749383 від 03.10.2019 року до Міністерства соціальної політики України; БЛ-9750037 від 03.10.2019 року, БЛ-9749383 від 03.10.2019 року до Міністерства соціальної політики України, які було переадресовано до Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Разом з тим, на думку позивача, посадовими особами державних органів влади при розгляді його звернень, всупереч вимог чинного законодавства, зокрема ст.ст. 1,4,19,28 закону України «Про звернення громадян» було порушено його право на звернення та отримання інформації по суті запиту на отримання інформації. Як наслідок цього порушення та незабезпечення особистого немайнового права на життя та особистого немайнового права на безпечне для життя і здоров`я довкілля, йому спричинені душевні чи моральні страждання, що завдало моральної шкоди згідно статті 56 Конституції України, статті 1173 Цивільного кодексу України, частини 1 та пункту 9 статті 16 Цивільного кодексу України, статті 24, 25 закону України «Про звернення громадян», яку позивач визначає у загальному розмірі 900 розмірів прожиткових мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи наведене, позивач просить відшкодувати йому за рахунок держави, згідно статті 56 Конституції України, статті 1173 Цивільного кодексу України, частини 1 та пункту 9 статті 16 Цивільного кодексу України, статті 24, 25 закону України «Про звернення громадян» , моральну шкоду за душевні чи моральні страждання, причиною яких є: - порушення Кабінетом Міністрів України при розгляді звернення БЛ-10359661 від 07.03.2020 року, у розмірі 100 розмірів прожиткових мінімуму для працездатних осіб; - порушення Міністерством соціальної політики України при розгляді звернення БЛ-10359661 від 07.03.2020 року, у розмірі 100 розмірів прожиткових мінімуму для працездатних осіб; - порушення Дніпропетровською обласною державною адміністрацією при розгляді звернення БЛ-10359661 від 07.03.2020 року, у розмірі 100 розмірів прожиткових мінімуму для працездатних осіб; - порушення Кабінетом Міністрів України при розгляді звернення до Прем`єр-міністра України Гончарука Олексія (особисто) БЛ-9764365 від 07.10.2019 року, БЛ-9815291 від 22.10.2019 року, БЛ-9819018 від 23.10.2019 року, БЛ-9834552/Д1 від 28.10.2019 року, БЛ-9841580 від 30.10.2019 року, БЛ-10001829 від 10.12.2019 року, БЛ-10069525 від 26.12.2019 року, у розмірі 100 розмірів прожиткових мінімуму для працездатних осіб; - порушення Міністерством соціальної політики України при розгляді звернення до Прем`єр-міністра України Гончарука Олексія (особисто) БЛ-9764365 від 07.10.2019 року, БЛ-9815291 від 22.10.2019 року, БЛ-9819018 від 23.10.2019 року, БЛ-9834552/Д1 від 28.10.2019 року, БЛ-9841580 від 30.10.2019 року, БЛ-10001829 від 10.12.2019 року, БЛ-10069525 від 26.12.2019 року, у розмірі 100 розмірів прожиткових мінімуму для працездатних осіб; - порушення Кабінетом Міністрів України при розгляді звернення БЛ-9795634 від 17.10.2019 року до Прем`єр-міністра України Гончарука Олексія (особисто), Кабінету Міністрів України, Голови Дніпропетровської ОДА Бондаренко Олександра (особисто), у розмірі 100 розмірів прожиткових мінімуму для працездатних осіб; - порушення Дніпропетровською обласною державною адміністрацією при розгляді звернення БЛ-9795634 від 17/.10.2019 року до Прем`єр-міністра України Гончарука Олексія (особисто), Кабінету Міністрів України, Голови Дніпропетровської ОДА Бондаренко Олександра (особисто), у розмірі 100 розмірів прожиткових мінімуму для працездатних осіб; - порушення Міністерством соціальної політики при розгляді звернення БЛ-9750037 від 03.10.2019 року, БЛ-9749383 від 03.10.2019 року до Міністерства соціальної політики України, у розмірі 100 розмірів прожиткових мінімуму для працездатних осіб; порушення Дніпропетровською обласною державною адміністрацією при розгляді звернень БЛ-9750037 від 03.10.2019 року, БЛ-9749383 від 03.10.2019 року до Міністерства соціальної політики України, які було переадресовано до Дніпропетровської обласної державної адміністрації, у розмірі 100 розмірів прожиткових мінімуму для працездатних осіб. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, треті особи: Національна поліція України, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відшкодування моральних збитків за порушення суб`єктами владних повноважень права на отримання інформації по суті звернення, права на захист та забезпечення особистого немайнового права на життя та безпечне життя і здоров`я довкілля шляхом ліквідації корупційної сфери щодо перерахування субсидії через Ощадбанк. 11 січня 2021 року [PERSON] подав уточнену позовну заяву, до якої включено позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та відповідачем зазначено Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області, у зв`язку з чим справу направлено до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності, оскільки відповідачем є саме Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2021 року визначено підсудність цивільної справи за позовною заявою (уточненою) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, треті особи: Державне бюро розслідувань, Національна поліція України, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про відшкодування моральних збитків за порушення суб`єктами владних повноважень права на отримання інформації по суті звернення, права на захист та забезпечення особистого немайнового права на життя та безпечне життя і здоров`я довкілля, відповідно до ст.276 ЦК України, ст. ст. 3, 46, 54-56 Конституції України - Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2021 року прийнято до позовного провадження цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Дніпропетровської обласної адміністрації, треті особи: Національна поліція України, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відшкодування моральних збитків за порушення суб`єктами владних повноважень права на отримання інформації по суті звернення, права на захист та забезпечення особистого немайнового права на життя та безпечне життя і здоров`я довкілля, шляхом ліквідації корупційної схеми щодо перерахування субсидії через Ощадбанк. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2021 року Уточнену позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, треті особи: Державне бюро розслідувань, Національна поліція України, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про відшкодування моральних збитків за порушення суб`єктами владних повноважень права громадянина України [PERSON] на отримання інформації по суті звернення, права на захист та забезпечення особистого немайнового права на життя та безпечне для життя та здоров`я довкілля, відповідно до ст. 276 ЦК України, ст.ст. 3, 46, 54-56 Конституції України, на підставі ч. 4 ст. 44 ЦПК України, залишено без розгляду. Цивільну справу № 175/1022/20 за позовною заявою [PERSON] до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Дніпропетровської обласної адміністрації, треті особи: Національна поліція України, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відшкодування моральних збитків за порушення суб`єктами владних повноважень права на отримання інформації по суті звернення, права на захист та забезпечення особистого немайнового права на життя та безпечне життя і здоров`я, довкілля, шляхом ліквідації корупційної схеми щодо перерахування субсидії через Ощадбанк, передано на розгляд Печерському районному суду міста Києва. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25\~жовтня 2021\~року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2021 року в частині передачі справи на розгляд за підсудністю до іншого суду, скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року прийнято до загального позовного провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Дніпропетровської обласної адміністрації, треті особи: Національна поліція України, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)про відшкодування моральних збитків за порушення суб`єктами владних повноважень права на отримання інформації по суті звернення, права на захист та забезпечення особистого немайнового права на життя та безпечне життя і здоров`я, довкілля, шляхом ліквідації корупційної схеми щодо перерахування субсидії через Ощадбанк. 10 листопада 2021 року [PERSON] через систему «Електронний суд» подав до суду заяву про уточнення позовних вимог та заяву про зміну предмета позову. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопад 2021 року заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог та заяву про зміну предмета позову від 10.11.2021 року повернуто заявнику без розгляду. 29 грудня 2021 року на адресу суду від представника відповідача Кабінету Міністрів України Коссовича А.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Кабінет Міністрів України вважає позовну заяву безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Так, Кабінет Міністрів України та Міністерство юстиції України не заподіювали шкоди позивачу, не порушували його прав на можливість забезпечення ефективного захисту гарантії особистих немайнових та майнових прав у суді. Позивач у позовній заяві належним чином не обґрунтовує у чому полягає наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що Кабінетом Міністрів України була заподіяна матеріальна чи моральна шкода, а доводи позивача про це є його припущеннями, бо не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями чи бездіяльність Кабінету Міністрів України. Крім того, на думку представника відповідача, розмір заявленою позивачем моральної шкоди є таким, що визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду, а позивач посилається лише на порушення його прав для можливості забезпечення ефективного захисту гарантії особистих немайнових та майнових прав у суді. Таким чином, на думку представника відповідача, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів щодо завдання моральної шкоди, не обґрунтовано розмір заявленої до стягнення суми та не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діянням та шкодою, а тому Кабінет Міністрів України просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] 15 грудня 2021 року через систему «Електронний суд» позивач [PERSON] направив до суду відповідь на відзив відповідача Кабінету Міністрів України, в якому позивач зазначив, що у відзиві відповідача, який заперечує проти позову відсутні докази, що за результатом подання запиту на отримання інформації від 07.03.2020 до Міністерства соціальної політики України та скарги до Кабінету Міністрів України та Дніпропетровської обласної державної адміністрації за № БЛ-9795634 від 17/10/2019, Державою Україна в особі Міністерства соціальної політики України, Кабінету Міністрів України та Дніпропетровської обласної державної адміністрації, у межах повноважень кожного із відповідачів, були вжиті заходи, у відповідності із статтею 2 закону «Про Кабінет Міністрів України» які спрямовані на усунення загрози від онкологічних та інших захворювань пов`язаних із викидами шкідливих речовин при виробництві енергії, а також на усунення загрози життю та здоров`ю від голоду та холоду, у зв`язку з підвищенням цін на енергоносії та бездіяльності щодо запровадження у виробництво технології [PERSON] « [INFO] », яка запобігає викидам при виробництві енергії, що в свою чергу запобігає загрозі від онкологічних та інших хвороб, пов`язаних із викидами при виробництві енергії, та знижує її вартість до експлуатаційних витрат. Також відсутні докази того, що відповідач Кабінет Міністрів України вжив заходи та здійснював контроль за забезпеченням посадовими особами заходів спрямованих на забезпечення життєвого рівня позивача, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини та безпечне для життя і здоров`я навколишнє природне середовище, а також вживав превентивних заходів, спрямованих на усунення загрози для життя і здоров`я людей від онкологічних та інших захворювань, від загрози вибуху атомних реакторів, руйнування греблі гідроелектростанцій, вибуху побутового газу, вибуху та пожежі транспортних засобів, руйнації ліній електричних передач та іншого,шляхом реалізації у виробництво природоохоронних заходів поданих на розгляд та прийняття рішення до Кабінету Міністрів України та Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Протиправні дії відповідачів продовж 2006-2021 років нанесли позивачу матеріальну та моральну шкоду, яка згідно статті 56 Конституції України відшкодовується за рахунок держави, при цьому право на відшкодування моральних та матеріальних збитків судом згідно, статті 22 Конституції України, не може бути скасоване. Бездіяльність чи навмисні дії посадових осіб Кабінету Міністрів України та державних органів влади, при розгляді, починаючи з 2006 року, звернень позивача щодо впровадження у виробництво технології [PERSON] « [INFO] » для забезпечення конституційних прав громадян на безпечне для життя і здоров`я довкілля, є беззаперечним свідченням приниження його ділової репутацїі як співавтора технології [PERSON] « [INFO] ». Безпідставна відмова відповідачів у запроваджені у виробництво запатентованих, об`єктів інтелектуальної власності та створення про ці об`єкти недостовірної інформації, зокрема, щодо альтернативної сировини - « [INFO] ©» засвідчує моральні переживання у зв`язку з порушенням прав позивача, визначених Конституцією України, ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», ЗУ «Про енергозбереження», ЗУ «Про охорону атмосферного повітря», ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища». При цьому, причинно-наслідковий зв`язок про відшкодування моральної шкоди за не виконання посадовими особами державних органів влади повноважень щодо забезпечення ресурсозбереження та охорони природи шляхом реалізації технології [PERSON] « [INFO] » та порушення моїх прав встановлених, зокрема статтею 50 Конституції України та законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» є очевидним. Порушення конституційних прав позивача призвело до того, що він щоденно починаючи з 2006 року відчуває несправедливість з боку посадових осіб державних органів влади, його мучать постійні головні болі, підвищується артеріальний тиск, знаходиться у постійному стресі, так як його життю та здоров`ю загрожує небезпека від голоду та холоду. 29 грудня 2021 року на адресу суду від представника відповідача Кабінету Міністрів України Коссовича А.О. надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого Кабінет міністрів України вважає безпідставною та необґрунтованою відповідь позивача на відзив, оскільки позивач робить акцент саме на моральних та душевних переживанням, у зв`язку з порушенням його права розпоряджатися результатом своєї інтелектуальної, творчої діяльності, шляхом реалізації у виробництво технології [PERSON] « [INFO] », тобто визнання його винаходу. За вказаними правовідносинами, Кабінет Міністрів Урани є неналежним відповідачем, оскільки 11.05.2017 року КМУ передав Міністерству економічного розвитку і торгівлі України, функції Державної служби інтелектуальної власності України щодо реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності. Крім того, вказані посилання не відносяться до предмету спору. При цьому, за предметом спору даної позовної заяви, позивачем не доведено наявності обґрунтованих доводів про те, що Кабінетом Міністрів України було завдано [PERSON] матеріальної чи моральної шкоди, оскільки не порушувалось його право на можливість забезпечення ефективного захисту гарантії його особистих та майнових прав у суді. 29 грудня 2021 року від представника відповідача - заступника Міністерства соціальної політики України Музиченка В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що з вимогами викладеними у позовній заяві Міністерство соціальної політики України не погоджується та вважає такими, що задоволенню не підлягають, оскільки позивач не навів обґрунтування позовних вимог та не надав жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому шкоди та її розміру. Також позивачем не доведено протиправності поведінки органів державної влади та причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою. Мінсоцаолітики діяло в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України, законами України та жодним чином не порушувало інтереси позивача. Крім того, у відзиві зазначено, що питання запровадження у виробництво технологій «Екотерм», « [INFO] » не відноситься до компетенції Мінсоцполітики та [PERSON] неодноразово було рекомендовано звертатись до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України. 05 січня 2022 року від представника третьої особи Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коссовича А.О. надішли письмові пояснення щодо позовної заяви в яких зазначено, що позивачем не зазначено правового обґрунтування вимог та не надано належних доказів того, що Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України (м. Дніпро) йому було завдано шкоди. Також, згідно з Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5 «Про затвердження Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України», Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) не могло завдати як матеріальної так і моральної шкоди позивачу, оскільки до повноважень органу не відносяться зазначені [PERSON] позовні вимоги. Враховуючи викладене, представник третьої особоти просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] 12 січня 2022 року через систему «Електронний суд» позивач [PERSON] направив до суду відповідь на відзив відповідача Міністерства соціальної політики України, в якому позивач зазначив, що за результатом розгляду його запиту на отримання інформації від 07.03.2020 року, Державною України, в особі зазначеного Міністерства, [PERSON] нанесена моральна шкода, право на відшкодування якої передбачено безпосередньо статтею 56 Конституції України та виникає на підставі ст. 24 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», яка викликана моральними та душевними стражданнями, у зв`язку з посяганням посадових осіб Міністерства соціальної політики України на гарантію права на отримання інформації, а саме: ненадання зазначеної у записі інформації. У відзиві заступника Міністра соціальної політики України відсутня інформація по суті запиту чи звернення від 07.03.2020 року, що свідчить про порушення гарантії права [PERSON] на звернення та порушення права [PERSON] на отримання інформації. Вказана бездіяльність відповідача служить причиною для відшкодування моральної шкоди, яка є важливою гарантією захисту прав фізичних та юридичних особі за неприйняття рішень та не вчинення дії, за результатом подання запису на отримання інформації від 07.03.2020 року до Міністерства соціальної політики України, за моральні та душевні переживання. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 13 лютого 2022 року через систему «Електронний суд» позивач [PERSON] повторно направив до суду відповідь на відзив відповідача Міністерства соціальної політики України, в якому зазначив, що Мінсоцполітики України у своєму відзиві, заперечуючи проти позову не надало доказів того, що воно діяло та діє у відповідності до Конституції України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість в матеріалах справи наявна заява позивача від 24.11.2021 року в якій останні просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача Кабінету Міністрів України, третьої особи Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Петрушевська І.О. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні, у зв`язку з необґрунтованістю. Представник відповідача Дніпропетровської обласної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи наявне клопотання представника відповідача - головного спеціаліста відділу забезпечення представництва державних інтересів юридичного департаменту Дніпровської обласної державної адміністрації, про розгляд справи без його участі, за наявними у справі матеріалами. Також представник відповідача зазначив, що заперечує проти позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Міністерства соціальної політики України в судове в судове засідання не з`явився, натомість у своєму відзиві на позовну заяву просив розглянути справу без участі представника Міністерства соціальної політики України. Представник третьої особи Національної поліції України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи здійснення судового розгляду без його участі не надавав. Суд, заслухавши думку учасників, розглянувши подані сторонами справи та третіми особами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов не підлягає задоволенню, з наступник підстав. Відповідно до ч.1\~ст.2 Цивільного процесуального України (далі - ЦПК України)\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 55 Конституції України\~закріплено, що громадяни мають право на судовий захист від протиправних посягань. Позивачем пред`явлено позов про захист прав за порушення суб`єктами владних повноважень права на отримання інформації по суті звернення, права на захист та забезпечення особистого немайнового права на життя та безпечне життя і здоров`я, довкілля Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] було направлено звернення та запити про надання інформації, а саме: -БЛ-10359661 від 07.03.2020 року «Про здійснення контролю щодо надання інформації для можливості звернення до суду задля захисту порушеного права» та запиту на інформацію до Мінсоцполітики України «Про забезпечення мого особистого немайнового права на життя та безпечне для життя і здоров`я довкілля шляхом ліквідації корупційної схеми щодо перерахування субсидії через Ощадбанк» до Прем`єр-міністра України Шмигаля Д.А. (особисто), Кабінету Міністрів України, Мінсоцполітики України, яке було переадресовано до Дніпропетровської обласної державної адміністрації; -БЛ-9764365 від 07.10.2019 року, БЛ-9815291 від 22.10.2019 року, БЛ-9819018 від 23.10.2019 року, БЛ-9834552/Д1 від 28.10.2019 року, БЛ-9841580 від 30.10/.2019 року, БЛ-10001829 від 10.12.2019 року, БЛ-10069525 від 26/12/2019 року до Прем`єр-міністра України Гончарука Олексія (особисто); - БЛ-9795634 від 17.10.2019 до Прем`єр-міністра України Гончарука Олексія (особисто), Кабінету Міністрів України, Голови Дніпропетровської ОДА Бондаренко Олександра (особисто); -БЛ-9795634 від 17.10.2019 до Прем`єр-міністра України Гончарука Олексія (особисто), Кабінету Міністрів України, Голови Дніпропетровської ОДА Бондаренко Олександра (особисто); -БЛ-9750037 від 03.10.2019 року, БЛ-9749383 від 03.10.2019 року до Міністерства соціальної політики України; БЛ-9750037 від 03.10.2019 року, БЛ-9749383 від 03.10.2019 року до Міністерства соціальної політики України, які було переадресовано до Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Хоча позивачем і не надано суду копії зазначених звернень та запитів, а також підтвердження отримання їх відповідачами, однак вказані обставини в ході розгляду справи учасниками судового розгляду не оспорювались. Відповідно до статті 15 \~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15. У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «РуїзТоріха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Відповідно до\~статті 3 Конституції України\~права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ч. 1\~ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»\~діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності. Міністерство соціальної політики України відповідно до Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №423, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема у сфері соціального захисту населення. За приписами\~статті 15 Закону України «Про звернення громадян»\~органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації»\~доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] вказує на те, що відповідачами було порушено ряд його прав, а також прав його дочки [PERSON] , які визначені\~Конституцією України\~та законами України, внаслідок чого позивач вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду. Статтею 23 ЦК України\~передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами\~статті 1167 ЦК України, відповідно до якої, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно з п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.02.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом враховується, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174\~ЦК України\~відповідно. Відповідно до\~статті 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі\~статтею 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174\~ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Статті\~1173,\~1174 ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі\~статті 1173 ЦК України. Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 640/3837/17 та від 29 серпня 2018 року по справі № 686/16161/16-ц та у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). З огляду на викладене, вирішуючи даний спір, суд виходить із необхідності встановлення наявності трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 12 ЦПК України\~\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України). За правилами ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст.\~13, ч. 6 ст.\~81 ЦПК України). Відповідно до положень\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач зазначає, що порушення вказаних вище його прав призвело до того, що він не може на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя, а змушений захищати свої та моєї сім`ї в державних органах влади та у судах. Також вказує, що відповідачі по справі не забезпечили та не вчинили дії спрямовані на запровадження у виробництво технології [PERSON] « [INFO] », стосується його особистого немайнового права на життя та особистого немайнового права на безпечне для життя і здоров`я довкілля, а також інших його конституційних прав та прав громадян України. Зважаючи на те, що [PERSON] хоч і зазначає про те, що відповідачами не було здійснено своєчасний контроль щодо забезпечення ряду особистих прав [PERSON] , не здійснено контроль про надання інформації, а також порушено та не забезпечено особистого немайнового права [PERSON] та його дочки [PERSON] , не вчинено дій, спрямованих на поновлення та забезпечення прав позивача, а також не забезпечено право позивача на звернення у відповідності до\~Закону України «Про звернення громадян». Однак, питання про визнання незаконною бездіяльності відповідачів, яка на думку позивача має місце, [PERSON] перед судом не ставив. На думку позивача, бездіяльність чи навмисні дії посадових осіб Кабінету Міністрів України та державних органів влади, при розгляді його звернень щодо впровадження у виробництво технології [PERSON] « [INFO] » для забезпечення конституційних прав громадян на безпечне для життя і здоров`я довкілля, є беззаперечним свідченням приниження моєї ділової репутацїі як співавтора технології [PERSON] « [INFO] ». Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що\~такими діями відповідачів йому було завдано моральні переживання у зв`язку з порушенням його прав, чим завдано моральної шкоди. При цьому, відповідно до матеріалів справи позивачем належних та допустимих доказів обставин, викладених в позовній заяві, зокрема, щодо протиправності дій відповідачів, суду не надано. Отже, позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт протиправності поведінки чи бездіяльності органів державної влади, заподіяння йому моральної шкоди, її обґрунтованого розміру, та причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної шкоди, а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідачів на його користь спричиненої моральної шкоди, є необґрунтованими. Крім того, суд звертає увагу, що заявляючи вимогу про стягнення моральної шкоди у судовому порядку, яка завдана позивачу за порушення прав його дочки [PERSON] , тобто захищаючи права своєї дочки [PERSON] , доказів того, що остання уповноважувала його на це, позивач суду не надав. Здійснивши ретельний аналіз викладених позивачем обставин, судом встанвлено, що усі доводи позивача фактично та зводяться до незгоди з рішеннями щодо відмови у впровадженні у виробництво технології [PERSON] « [INFO] », альтернативної сировини - « [INFO] ©», співавтором яких він є, та з не нарахуванням йому субсидії. При цьому, суд звертає увагу, що викладені зміст, доводи та обґрунтування позовної заяви, що в більшості складаються з пояснень суті технології [PERSON] « [INFO] », не співпадають з суттю позовних вимог про стягнення моральної шкоди, що, певно, викликано відсутністю у позивача достатніх теоретичних знань у галузі юридичних наук і законодавства, а також досвіду у сфері права, що в подальшому позбавляє суд належним чином здійснити захист порушених прав [PERSON] . Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів наявності порушеного відповідачами права позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Дніпропетровської обласної адміністрації, треті особи: Національна поліція України, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відшкодування моральних збитків за порушення суб`єктами владних повноважень права на отримання інформації по суті звернення, права на захист та забезпечення особистого немайнового права на життя та безпечне життя і здоров`я, довкілля, шляхом ліквідації корупційної схеми щодо перерахування субсидії через Ощадбанк, Щодо чисельних клопотань позивача [PERSON] про постановлення окремих ухвал, суд зазначає наступне. Статтею 262\~ЦПК України\~визначено,\~що суд,\~виявивши при\~вирішенні спору\~порушення законодавства\~або недоліки\~в діяльності\~юридичної особи,\~державних чи\~інших органів,\~інших осіб,\~постановляє окрему\~ухвалу,\~незалежно від\~того,\~чи є\~вони учасниками\~судового процесу. Окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції. Так, в ході розгляду справи, при вирішенні судом спору, не встановлено підстав для постановлення окремої ухвали, оскільки не виявлено порушення законодавства або недоліків в діяльності юридичних осіб, державних та інших органів, інших осіб, що передбачено ст. 262 ЦПК України. За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність залишення клопотань позивача про постановлення окремих ухвал, без задоволення, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Outcome: dismissed