Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй і [PERSON] , яка є її матір`ю і третьою особою по справі, на праві спільної часткової власності належить частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування частки домоволодіння від 29.09.2021 року і договору купівлі-продажу від 29.09.2021 року. У цьому домоволодінні зареєстрований відповідач [PERSON] , який є членом сім`ї попереднього власника житла [PERSON] , однак він там не проживає, членом сім`ї позивача не є. У зв`язку з реєстрацією [PERSON] , позивач змушена нести зайві витрати по сплаті за комунальні послуги і позбавлена можливості вільно розпоряджатися придбаним майном. Враховуючи викладене, позивач просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 02.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. Позивач, будучи належним чином повідомленою судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав і повідомив, що йому відомі наслідки визнання позову, факти, викладені в позовній заяві, відповідають дійсності. Домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить трьом господарям. Його батько подарив і продав у 2021 році позивачу і третій особі свою частину домоволодіння. Самостійно він не може знятися з реєстрації за спірною адресою не проживає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Третя особа, будучи належним чином повідомленою судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.\~\~ Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власниками частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (4/25 частини на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2021 року, 1/20 частина на підставі договору дарування від 29.09.2021 року), [PERSON] (1/20 частина на підставі договору дарування від 29.09.2021 року). Колишнім власником зазначеного приміщення є [PERSON] , який є батьком відповідача. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя (а.с.16), [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак там не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Отже, оскільки відповідач [PERSON] є членом сім`ї попереднього власника домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , з 29.09.2021 року власник домоволодіння змінився, на даний час відповідач не є членом сім`ї позивача і власником житлового приміщення, не проживає у ньому, витрати на утримання житла не несе, комунальні послуги не сплачує, у цивільних правовідносинах щодо найму житла з позивачем не знаходиться, підстав для збереження за ним житла не має, а також, враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у приміщенні осіб і зазначені витрати в даному випадку несе позивач як власник, а також те, що остання позбавлена можливості вільно розпоряджатися придбаним майном, відповідач позов визнав, суд вважає, що факт реєстрації останнього у домоволодінні порушує право позивача як власника, тому є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved