Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

У січні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визначення права власності в порядку спадкування, у якому просив визнати, що частка померлої [INFO] [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила Ѕ частину, крім того просив визнати право власності на вказану частку квартири в порядку спадкування за заповітом. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що квартира [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 24.12.1999 року належала [PERSON] та [PERSON] [INFO] матір позивача [PERSON] померла. В Одинадцятій київській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу. Спадкоємцем за заповітом на частку квартири [ADDRESS] , який прийняв спадщину є позивач, при цьому у видачі свідоцтв про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку з тим, що квартира перебувала у спільній сумісній власності і частки співвласників не були визначені. За таких обставин, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. При цьому, у липні 2020 року [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з зустрічною позовною заявою із вимогами до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про виділ частки із спільної сумісної власності та визнання права власності на частку квартири. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказувала, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.12.1999 року посвідченого державним нотаріусом 21-ої Київської державної нотаріальної контори вона є співвласником квартири [ADDRESS] разом зі своєю бабусею [PERSON] . Про те, під час укладання вище вказаного договору купівлі-продажу державним нотаріусом не було визначено частки співвласників у даній квартирі, що призвело до відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом її батьку [PERSON] . За твердженням [PERSON] у разі задоволення первісного позову судом, проти чого вона не заперечує, почне діяти правова невизначеність належної їй частки у вищевказаній квартирі, що в подальшому призведе до проблем, які можуть бути пов`язані з відчуженням її власності. Оскільки правовстановлюючим документом на квартиру є договір купівлі-продажу у якому не визначені частки співвласників [PERSON] , просила виділити їй Ѕ частину квартири [ADDRESS] із спільної сумісної власності та визнати право власності на цю частку. Представник [PERSON] підтримав вимоги первісної та зустрічної позовних заяв вказуючи на неможливість визначення іншим чином часток співвласників у квартирі [ADDRESS] після смерті одного з співвласників. [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду пояснення, у яких просили розглядати справу за їхньої відсутності. Дослідивши матеріали справи, пояснення представника позивача за первісним позовом, зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.12.1999 року посвідченого державним нотаріусом 21-ої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] набули у власність 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 57,94 кв.м., в тому числі житловою - 39,5 кв.м. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Ч. 1 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 24.12.1999 року посвідченого державним нотаріусом 21-ої Київської державної нотаріальної контори не містить визначених часток співвласників [PERSON] та [PERSON] . За приписами ч. ч. 1-2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" надав роз`яснення, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК) Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. З огляду на зазначене, оскільки співвласників нерухомого майна двоє (2) осіб, частки кожного з них у спільному сумісному майні відповідно складають по 1/2 частині. Таким чином, частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила 1/2 частину квартири, а частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить 1/2 частину квартири. З матеріалів справи вбачається, що в Одинадцятій київській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу щодо майна померлої [INFO] [PERSON] за №664/2019. Спадкоємцем за заповітом на належну спадкодавцю частку квартири [ADDRESS] , який прийняв спадщину, є позивач за первісним позовом [PERSON] , оскільки інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] , відмовилась від прийняття спадщини за заповітом на користь останнього (а.с.117, 120). При цьому, підставою відмови за Постановою державного нотаріуса від 05.11.2019 року у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності на спадщини за заповітом на частину квартири [ADDRESS] було відсутність виділених (визначених) часток в спільному праві власності на квартиру (а.с. 131). Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] , вчасно подавав заяву про прийняття спадщини за заповітом, а отже належним чином прийняв спадщину. З огляду на зазначене, державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори не заперечувалося право спадкоємця на отримання спадщини за заповітом, однак виникло питання щодо визначення частки спадкодавця у майні, а отже, на думку суду, право власності [PERSON] в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] не оспорюється та не ставиться під сумнів і має бути оформлене нотаріальною конторою після визначення часток співвласників, в тому числі спадкодавця у спільному праві власності на квартиру. За правилами ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином, суд вважає за потрібне відмовити [PERSON] у задоволенні його вимоги щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , оскільки після встановлення часток співвласників, в тому числі спадкодавця, у спільному сумісному майні [PERSON] не позбавлений можливості звернутись до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори для вирішення питання про оформлення за ним права власності в порядку спадкування за законом. Зареєстроване право власності [PERSON] на частку квартири [ADDRESS] ніхто не заперечує та не оспорює. За таких обставин, на думку суду, після визначення розміру частки співвласників, в тому числі [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS] відсутня необхідність дублювати визнання й так належного їй права. Відповідно до ст. 328, 355, 368, 1270 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial