Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він працював на підприємстві відповідача за професією гірничий робітник очисного вибою 5-ого розряду підземний з повним робочим днем в шахті, у період з 18.01.2007р. по 04.04.2019р. 04.04.2019р. його було звільнено з ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. 15.06.2021р. медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва» Національної академії медичних наук України №20/654, позивачу було вперше встановлено професійні захворювання, діагноз: Хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічним порушенням, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт II ст. ф затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. Відповідно до медичного висновку, обґрунтуванням професійного характеру захворювань стали дані клініко-функціональних обстежень, динаміка захворювань, інформація про стаж роботи в шкідливих умовах праці. Даним медичним висновком позивачу протипоказана робота в умовах впливу пилу, несприятливого мікроклімату, фізичних навантажень. 02.07.2021р. до Східного міжрегіонального управління Держпаці надійшло повідомлення від Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва» Національної академії медичних наук України, про наявність у позивача хронічного професійного захворювання. За фактом зазначеного повідомлення, комісія, до складу якої входили в тому числі відповідальні особи відповідача - ПрАТ «ШУ «Покровське», провела розслідування причин виникнення захворювання хворого [PERSON] , внаслідок чого 15.07.2021р було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (Форма П-4), який було затверджено 16.07.2021р Першим заступником начальника Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці В.Королем. Відповідно до п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.07.2021р., згідно з «Гігієнічною класифікацією праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженої Наказом МОЗ України №248 від 08.04.2014, умови праці [PERSON] відносяться: за концентрацією пилу в повітрі робочої зони - до 3 класу 3 ступеню допустимості; за параметрами мікроклімату - до 2 класу допустимості; за рівнем шуму - до 3 класу 3 ступеню допустимості; за важкістю праці - до 3 класу 3 ступеню допустимості; за параметрами локальної вібрації - до 2 класу допустимості. Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.07.2021р., обставинами виникнення в мене професійних захворювань є тривалий період роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії. Відповідно до п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.07.2021р., визначено наступні причини виникнення у позивача хронічного професійного захворювання: Пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісті вільного діоксиду кремнію - фактична величина 30,6 - 55,2 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 81 - 91,7% зміни. Важкість праці: Фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 61,5 -154,7 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; Фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 49,5 - 81,7 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; Маса вантажу, що піднімається та переміщується - фактична величина - 10 -30 кг. Виробничий шум - фактична величина 89-96дБА, при нормативному значенні 80дБА; Робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів 56% часу зміни при нормативному значенні 25% зміни; Перебування у вимушеній позі 74% часу зміни, в позі «стоячи» 67% часу зміни, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25%, у вимушеній позі до 10%, у позі «стоячи» до 60% часу зміни; Нахил корпусу - фактичне значення - 30-160 разів, при нормативному значенні -51- 100 разів. Зазначене в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.07.2021р. підтверджує порушення відповідачем законодавства про охорону праці щодо забезпечення позивачу та іншим працівникам належних, безпечних і здорових умов праці. Оглядом Медико-соціальної профпатологічної експертної комісії Обласного центру медико-соціальної експертизи від 08.09.2021 року позивачу було встановлено первинно та безстроково за сукупністю 65% втрати професійної працездатності з 06.09.2021р. (40% - Хронічна радикулопатія, 25% - Хронічний бронхіт), потреба у медикаментозному, санітарно-курортному лікуванні, технічний засіб реабілітації - спеціальний одяг (корсет поперекового відділу хребта), третю групу інвалідності - безстроково з 06.09.2021р. (причина інвалідності - професійне захворювання), що підтверджується довідкою Міністерства охорони здоров`я України до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 222891 від 08.09.2021р. та довідкою Міністерства охорони здоров`я України «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12 ААА № 106004 від 08.09.2021р. Відповідно до п.п. 6, 13, 14, 15, 16, Індивідуальної програми реабілітації інваліда [PERSON] №594 від 08.09.2021р. його реабілітаційний потенціал як інваліда визначено низьким. Мета реабілітації - часткове відновлення обмеженої життєдіяльності, трудової діяльності. Йому також призначено до застосування технічний засіб реабілітації - спеціальний одяг (корсет поперекового відділу хребта). Визначено обмеження до самообслуговування, до трудової діяльності. Визначено необхідність здійснення: медичної реабілітації, відновної терапії, профілактичних заходів, амбулаторного лікування, медичного спостереження. До виявлення у позивача хронічних професійних захворювань він тривалий час проходив лікування в медичних закладах як в умовах стаціонару, так і амбулаторно; лікування за наслідками професійного захворювання продовжує і зараз. Таким чином, у зв`язку із тим, що відповідач не забезпечив позивачу безпечні і нешкідливі умови праці - він тривалий час піддавався впливу шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували допустимі параметри (фізичне навантаження, робоча поза, виробничий пил, виробничий шум тощо), що призвело до виникнення у нього хронічних професійних захворювань, втрати 65% професійної працездатності та встановлення третьої групи інвалідності. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання відбулося ушкодження його здоров`я, у зв`язку з чим йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в наступному. Наслідки трудового каліцтва призвели до виникнення у позивача складнощів у побуті та повсякденному житті: він швидко стомлюється, не може нормально ходити, сидіти, виконувати звичайні рухи, нахилятись, у нього утруднюється дихання та з`являється головний біль при незначному фізичному навантаженні. Зазначене не тільки обмежує його здатність до самообслуговування, а й позбавляє його можливості реалізувати свої бажання та звички (прогулянки, зайняття спортом, активний відпочинок). Набуття професійних захворювань призводить до відчуття постійного фізичного дискомфорту та болю, який проявляється в болю «прострілюючого» характеру в спині, який посилюється при русі та будь-якому, навіть незначному фізичному навантаження. Він постійно відчуває слабкість та втому, його турбують судоми - частіше вранці, сухий та мокрий кашель, підвищенні артеріального тиску що призводить до головного болю. Лікування, яке він проходить, не позбавляє його означених больових відчуттів, а тільки сприяє тому, щоб стан його здоров`я не погіршувався; він відчуваю себе неповноцінним серед інших здорових людей, до кола котрих до набуття професійних захворювань відносився і він, у зв`язку із чим зменшилась його суспільна активність, здатність та бажання до спілкування та взаємодії із соціумом. Встановлення позивачу третьої групи інвалідності та безстрокова втрата 65 % професійної працездатності призвели та продовжують призводити до втрати нормальних життєвих зв`язків, що проявляється в неможливості працювати за здобутою спеціальністю або виконувати іншу роботу, пов`язану з фізичним навантаженням, та як наслідок, нездатності матеріально забезпечити себе та членів сім`ї на гідному рівні. Внаслідок трудового каліцтва, позивач вимушений прикладати додаткові зусилля для організації життя: проходити реабілітацію, здійснювати постійне лікування, як амбулаторно, так і в умовах стаціонару, постійно приймати медичні препарати. Про відновлення стану здоров`я навіть не йде мови, адже зміни, які відбулися в його організмі внаслідок тривалого впливу шкідливих умов праці - незворотні. Зусилля, яких позивач докладає, спрямовані на підтримання набутих захворювань у стадії ремісії. Зазначене вище обумовлює його теперішній фізичний та психологічний стан, призводить до відчуття постійного психологічного та фізичного дискомфорту, порушення душевної рівноваги, тривоги та розпачу у зв`язку із усвідомленням незворотності погіршення стану його здоров`я, дратівливості, страху перед завтрашнім днем. Позивач оцінює розмір відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна внаслідок порушення права на безпечні та нешкідливі умови праці, а також шкоду заподіяну перенесеними фізичними та душевними стражданнями та втратою нормальних життєвих зв`язків - в 125 710 (сто двадцять п`ять тисяч сімсот десять гривень) 00 коп, з розрахунку: один прожитковий мінімум за 1 відсоток втрати професійної працездатності, тобто 1934,00 грн. * 65 % = 125 710,00 грн. Зазначає при цьому, що відсутність причинного зв`язку між завданою працівнику шкодою і винною протиправною поведінкою роботодавця, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки вина роботодавця не є обов`язковим елементом юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до пп. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються суми, що за рішенням суду спрямовуються на: - відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю; - відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Таким чином, суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю не включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно не підлягають оподаткуванню. Моральна шкода, про стягнення якої заявляє позивач, заподіяна йому саме внаслідок ушкодження здоров`я та наслідків стійкої втрати працездатності, а отже з суми яку суд призначить до відшкодування не утримується податок з доходу фізичних осіб та інші обов`язкові платежі. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я у розмірі 125 710 (сто двадцять п`ять тисяч сімсот десять гривень) 00 коп. без утриманням податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 14 січня 2022 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. У відзиві на позов представник відповідача зазначила, що позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач зазначає, що перебував в трудових відносинах з відповідачем з 18.01.2007 по 04.04.2019. Звільнений згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. Під час роботи ним було отримано професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 15.07.2021, в якому зазначено професійні захворювання: хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецедивуючий перебіг, хронічний бронхіт ІІ ст.ф. затихаючого загострення, прикореневий пнемофіброз, ЛН І-ІІ ст. 08.09.2021 позивачу було встановлено 65% втрати працездатності та третю групу інвалідності. На думку позивача, моральна шкода йому заподіяна умовами виробництва, оскільки він тривалий час працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів. Представник відповідача зазначає, що оформляючи трудові відносини з позивачем, згідно ст. 29 КЗпП України, ст. 5 ЗУ «Про охорону праці», позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час робота у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 153 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. Однак за весь період роботи на ПРАТ «ШУ «Покровське» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Позивачем, в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий акт розслідування хронічного професійного захворювання від 15.07.2021 та висновок МСЕК від 08.09.2021р. про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 65 % по профзахворюванню. Однак, висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Представник відповідача звертає увагу суду, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Таким чином представник відповідача вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Тобто протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходились у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. Також, представник відповідача просить суд прийняти до уваги, що згідно із висновком МСЕК, позивачеві встановлено 3 групу інвалідності, у відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.09, є робочою. Інваліди III групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач права на працю не позбавлений. Окрім того, позивач отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах, витрати на виплату та доставку зазначених пенсій відшкодовуються відповідачем в порядку пункту 2 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, представник відповідача вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з Відповідача 125 710,00 грн., враховуючи обставини отримання професійного захворювання та ступінь втрати працездатності (65%), не відповідає вимогам розумності і справедливості (ст. 22 ЦК України) та практиці, що склалася в судах Донецької області. Вимога позивача про стягнення 125 710,00 гривень, як компенсації моральної шкоди з відповідача є безпідставно завищеною, та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Також представник відповідача зазначає, що в процесі добровільного виконання судового рішення відповідач виступає у ролі податкового агенту, тож з метою уникнення непорозумінь зі стягувачами в майбутньому, просить суд, зазначати у судовому рішенні, що присуджені до стягнення суми з урахуванням утримання з нього обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. На думку представника відповідача, перелічені вище обставини мають істотне значення для розгляду справи, тож вимога позивача про стягнення 125 71,00 гривень, як компенсації моральної шкоди з відповідача є безпідставною та не підлягає задоволенню. Крім того, представник відповідача звертає увагу на застосування норм процесуального права, які регулюють питання розподілу судових витрат. При подачі позовної заяви до сплати підлягав судовий збір в розмірі 992,40 гривень, а тому саме з цієї суми судового збору можливе покладення на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У відповіді на відзив позивач зазначив, що стаття 237-1 КЗпП України не визначає провину власника обов`язковим елементом юридичного складу, який є правовою підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди. Більше того, відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 з наступними змінами та доповненнями, не є обов`язковим елементом того ж юридичного складу наявність причинного зв`язку між завданою працівнику шкодою і винною протиправною поведінкою роботодавця. Також, позивач заперечує проти припущень представника відповідача про умисне приховування професійних захворювань від відповідача під час роботи оскільки професійні захворювання були виявлені та встановлені (медичним висновком від 15.06.2021р.) вже після його звільнення з підприємства Відповідача (04.04.2019р.). Крім того, твердження представника відповідача про те, що оформляючи трудові відносини з позивачем, останнього було проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці де він буде працювати небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливих наслідків їх впливу на його здоров`я, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а також про те, що він користувався пільгами і компенсаціями за роботу в шкідливих і небезпечних умовах праці, відповідно до чинного законодавства України. Проте, чинне законодавство України не позбавляє особу права на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням її прав на безпечні умови праці, у зв`язку з обізнаністю особи про тяжкі умови праці та/або користування нею пільгами та компенсацію. Позивач просив задовольнити заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 127710,00 гривень в повному обсязі. Позивач до судового засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] з 18.01.2007 року перебував у трудових відносинах з відповідачем: 18.01.2007 - прийнятий гірничим робочим очисного забою підземним з повним робочим в шахті; 01.09.2007 - переведений гірничим робочим очисного забою 5р. підземним з повним робочим днем в шахті; 04.04.2019 - звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (наказ №309ку від 08.04.2019) (а.с.12-16). Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 24 роки 10 місяців 17 днів, за професією - 21 рік 10 місяців 20 днів, загальний стаж - 30 років 03 місяці 02 дні. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) по формі П-4 від 15 липня 2021 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці В. Король 16 липня 2021 року, в пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії. У пункті 18 акту визначена причина виникнення професійного захворювання: Пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісті вільного діоксиду кремнію - фактична величина 30,6 - 55,2 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 81 - 91,7% зміни. Важкість праці: Фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 61,5 -154,7 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 49,5 - 81,7 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що піднімається та переміщується - фактична величина - 10 -30 кг при нормативному значенні 30кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів 56% часу зміни при нормативному значенні 25% зміни. Нахили корпусу - фактичне значення - 30-160 разів, при нормативному значенні -51- 100 разів. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 88-96дБА, при нормативному значенні 80дБА (а.с.27-30). В період з 04.06.2021 року по 22.06.2021 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з діагнозом: Хронічний бронхіт II ст., ф затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. Хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.24). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 15 червня 2021 року № 20/654 [PERSON] встановлено діагноз: Хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт II ст., ф затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (а.с.26). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.09.2021 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності - професійне захворювання, огляд проведено первинно, інвалідність встановлена з 06.09.2021 безстроково. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 65%. Потребує медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування за хронічною попереково-крижовою радикулопатією, корсет на п/кр відділ хребта (а.с.31,32). Позивач перебував на стаціонарному лікуванні: з 15.02.2015 по 24.02.2015 з діагнозом - гострий бронхіт І ст.; з 17.04.2017 по 28.04.2017 з діагнозом - хронічний бронхіт 2ст. фаза загострення дифузний пневмосклероз. ЛН 1 ст.; з 01.02.2018 по 12.02.2018 з діагнозом - хронічний бронхіт 2ст. фаза загострення дифузний пневмосклероз. ЛН 1 ст.; з 29.12.2018 по 08.01.2019 з діагнозом - загострення хронічного (остеохондроз попереково крижового відділу, протрузія дисків L2-3-4-5 за даними МСКТ від 2018р.) попереково крижового радикуліту з вираженим больовим, м`язово тонічним корінцевим с-м, вираженим порушенням статико динамічної функції хребта. Сутупній: хронічний бронхіт 2ст., дифузний пневмосклероз, ЛН 1ст.; з 12.07.2019 по 23.07.2019 з діагнозом - хронічний (остеохондроз попереково крижового відділу, протрузія дисків L2-3-4-5 за даними МСКТ від 2018р.) попереково крижовий радикуліт з вираженим больовим, м`язово тонічним корінцевим с-м, вираженим порушенням статико динамічної функції хребта. Сутупній: хронічний бронхіт 2ст., дифузний пневмосклероз, ЛН 2ст.; з 14.10.2019 по 25.10.2019 з діагнозом - хронічний бронхіт 2ст., фаза загострення. Дифузний пневмосклероз. ЛН 2ст. Супутній: хронічний попереково крижовий радикуліт з вираженим больовим, м`язово тонічним корінцевим с-м; з 13.04.2020 по 24.04.2020 з діагнозом - хронічний бронхіт 2ст., фаза загострення. Дифузний пневмосклероз. ЛН 2ст. Пневмоконіоз? Супутній: хронічний попереково крижовий радикуліт з вираженим больовим, м`язово тонічним корінцевим с-м; з 05.10.2020 по 16.10.2020 з діагнозом - хронічний вертеброгенний (остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, протрузія дисків Л2-Л4-Л5-S1 за даними СКТ від 2018р.) попереково-крижовий радикуліт, з вираженим больовим, м`язово-тонічним та лівобічним корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико-динамічної функції хребта, ст. загострення. Супутній: Хронічний бронхіт 2ст., дифузний пневмосклероз, ЛН 1-2 ст.; з 10.12.2020 по 22.12.2020 з діагнозом - хронічний бронхіт 2ст., фаза загострення. Дифузний пневмосклероз. ЛН 2ст. Пневмоконіоз? Супутній: хронічний попереково крижовий радикуліт з вираженим больовим, м`язово тонічним корінцевим с-м; з 11.05.2021 по 21.05.2021 з діагнозом - хронічний вертеброгенний (остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, протрузія дисків Л4-Л5-S1 з компресією дуального мішка за даними СКТ від 2018р.) попереково-крижовий радикуліт, з вираженим больовим, м`язово-тонічним та лівобічним корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико-динамічної функції хребта, ст. загострення. Супутній: Хронічний бронхіт 2ст., дифузний пневмосклероз, ЛН 1-2 ст.; з 12.08.2021 по 20.08.2021 з діагнозом - хронічна радикулопатія S1 ліворуч, з вираженим больовим, м`язово-тонічним та лівобічним корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико-динамічної функції хребта, ст. загострення. Супутній: хронічний бронхіт 2ст. прикореневий пневмофіброз, ЛН 1-2 ст. (а.с.17-18, 19-23, 25). У відзиві на позов представник відповідача не заперечує того, що позивач працював на підприємстві з повним робочим днем у шахті. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 45000,00 гривень. Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються суми на відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі №180/377/20. За таких обставин моральна шкода у розмірі 45000 грн підлягає стягненню без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 357,26 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial