Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що вона має з відповідачем спільну дитину, яка проживає разом з нею. Посилаючись на те, що відповідач нестабільно надає в добровільному порядку кошти на утримання їх дитини та ймовірність припинення відповідачем матеріального забезпечення дитини, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їх дитини в сумі 4 000 гривень 00 копійок щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. При цьому, відповідач надав суду платіжні документи на підтвердження сплати ним на користь позивачки грошових коштів на утримання їх дитини. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23 червня 2016 року (а.с. 9). Дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою депутата Васильківської міської ради [PERSON] від 15.09.2021 року (а.с. 7). Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Зокрема, на підставі наданих відповідачем платіжних документів, судом встановлено, що останній у добровільному порядку, за власною згодою, надає позивачці грошові кошти, чим в повній мірі виконує свій обов`язок утримання дитини, встановлений наведеною нормою сімейного законодавства (а.с. 28, 29, 30, 31,32, 33, 34, 35). Також, частиною першою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до вимог частини першої статті 181 СК України, сторони домовились про спосіб виконання батьком обов`язку утримувати дитину, що було виявлено діями позивачки, яка надала відповідачу реквізити своєї банківської карти для перерахування грошових коштів на тримання сина. При цьому, «ймовірність припинення відповідачем матеріального забезпечення дитини», на яку посилається позивач за змістом своєї заяви, не є підставою для стягнення аліментів відповідно до положень сімейного законодавства України. Крім того, суд не вважає достатньою підставою для задоволення даного позову «нестабільність надання грошових коштів відповідачем», на яку посилається позивач, оскільки така «нестабільність» не є системною і відповідач не перераховував позивачці грошові кошти лише в лютому і квітні 2021 року та систематично перераховував щомісяця в січні, березні, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні та листопаді. До того ж, при вирішенні справи по суті, суд враховує наступне. У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня 2022 року для дітей віком до 6 років - 2 100 гривень 00 копійок. Натомість, відповідач за власною згодою, добровільно перераховує позивачці на утримання їх сина грошові кошти в сумі 3 000 гривень 00 копійок, що перевищує встановлений законом гарантований розмір аліментів на тримання дитини відповідного віку. За змістом позовної заяви позивачка також підтверджує той факт, що відповідач добровільно надає їй грошові кошти на утримання їх дитини. Так, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, позивачкою не підтверджено відповідними доказами обставин ухилення відповідача від утримання їх дитини. Отже, під час розгляду справи судом не встановлено існування передбачених наведеними нормами сімейного законодавства підстав для присудження аліментів на користь позивачки, оскільки відповідач добровільно за власною згодою систематично надає позивачці грошові кошти, чим виконує вимоги статті 180 СК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою не підтверджено факту ухилення відповідача від обов`язку утримувати їх дитину, а тому і немає підстав для присудження з відповідача аліментів на користь позивачки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed