Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить скасувати арешт з його майна, накладений відповідно до виконавчого листа №2002/736/12 від 12.12.2014 року виданий Баввінківським районним судом Харківської області про конфіскацію на користь держави майна, що належить [PERSON] 14.07.2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. В обґрунтування позову зазначив, що нерухомого майна у його власності не було і не має по теперішній час, але арешт внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, залишається чинним, у той час як виконавче провадження є завершеним. Оскільки позивач [PERSON] планує придбання житла для власної сім"ї, чинність арешту в межах виконавчого провадження, яке вже закінчено, перешкоджає у реалізації його цивільних прав та інтересів. Представник відповідача не скористався своїм правом у визначений закном строк надати до суду відзив на позовну заяву [PERSON] . Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В межах виконання вироку Барвінківського районного суду Харківської області, який набрав законної сили, на майно [PERSON] , накладений арешт відповідно до виконавчого листа №2002/736/12 від 12.12.2014 року. Начальником Ізюмського відділу державної виконавчої служби Осиповим О. повідомлено, що виконавчі документи де стороною є [PERSON] станом на 05 жовтня 2021 року на виконанні у відділі не перебувають, оскільки виконавче провадження що перебувало на виконання у відділі відповідно до акту вилучення виконавчих проваджень для знищення від 26.02.2019 року виконавчі провадження завершені у 2015 році, у тому числі виконавче провадження де стороною є [PERSON] , знищені за закінченням строку зберігання.(а.с.8). Порядок виконання рішень суду на користь держави, в тому числі щодо конфіскації майна регулюється Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України (далі - Інструкція) та іншими нормативно-правовими актами. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Конфіскація майна може призначатися за тяжкі та особливо тяжкі злочини лише як додаткове покарання і тільки у випадках, прямо передбачених у санкції статті, за якою кваліфіковане діяння засудженого. Згідно положень статей Кримінального кодексу України, конфіскація майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є особистою власністю засудженого. Виконання покарання у вигляді конфіскації майна здійснюється державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Після одержання виконавчого листа державний виконавець негайно перевіряє наявність майна засудженого, зазначеного в опису, виявляє інше майно, що підлягає конфіскації та складає акт опису та арешту цього майна. При наявності довідки про те, що опису майна не проводилося, державний виконавець вживає заходів до виявлення майна засудженого, що підлягає конфіскації шляхом направлення запитів до органів Міністерства доходів та зборів, органів Державної автомобільної інспекції, реєстраційної служби тощо та перевіряє майновий стан боржника за останнім місцем його прописки, проживання, місцезнаходження майна. У разі виявлення майна державний виконавець складає опис цього майна. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Після виконання виконавчого документа про конфіскацію майна державний виконавець робить відповідні відмітки про виконання і повертає його відповідному суду. Тобто, конфіскація майна полягає у безоплатному вилученні майна, що належить особі на праві приватної власності на підставі рішення суду. Відповідно конфіскація майна не є пожиттєвою та не може поширюватись на майбутнє. Аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 826/12775/15, від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19. Згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. При цьому, згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Отже, вказаними положеннями Закону передбачено обов`язок виконавця зняти арешт у разі закінчення виконавчого провадження за умови відсутності законодавчих обмежень, визначених у частині першій статті 38 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 386, 391 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Так, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно відповіді представника відповідача, станом на 05 жовтня 2021 року відпали підстави накладення арешту на майно [PERSON] , оскільки відсутні відкриті виконавчі провадження. Також судом враховано, що [PERSON] , як власник майна не заважав виконанню вироку щодо конфіскації майна, а тому відсутні підстави для подальшого обмеження позивача у користуванні майном. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги [PERSON] щодо скасування арешту з майна, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved