Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

13.05.2021 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена позовна заява, в якій позивач просив: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 1460275 в розмірі 21576 гривень, з яких: 6000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3240 гривень - сума заборгованості за відсотками, 12336 гривень - сума заборгованості за пенею, а також понесені судові витрати (а.с.2-4). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03 листопада 2019 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1460275, а також, що 23.04.2020 МІЖ ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу №23042020, у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників копії витягу з Договору факторингу. Також вказує, що відповідно до Реєстру боржників від 23.04.2020 до Договору факторингу №23042020 від 23.04.2020 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21576 гривень, з яких: 6000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3240 гривень - сума заборгованості за відсотками, 12336 гривень - сума заборгованості за пенею. 16.12.2021 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву (а.с.57-63), за змістом якого відповідач звертає увагу, що на копії договору №1460275 про надання кошти на умовах споживчого кредиту від 03.11.2019 року відсутній особистий підпис відповідача, а є лише інформація «підписано електронним підписом». Посилаючись на правові позиції, що містяться в постанові Верховного Суду від 23.12.2020 по справі №191/2648/17, заперечує проти вимог позивача про стягнення з неї 3240 гривень (суми заборгованості за відсотками) та 12336 гривень (суми заборгованості за пенею), які на думку відповідача не відповідають Закону, а тому не підлягають задоволенню. Також вказує, що позивач звернувся до суду 13.05.2021 року та просить стягнути 12336 гривень (суми заборгованості за пенею), яка фактично нарахована за період з 30.11.2019 по 28.03.2020 рік, при цьому відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦПК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)застосується позовна давність в один рік. Вказу, що дата укладення договору факторингу 23.04.2020 року, в той час, як з позовом до суду позивач звернувся лише в травні 2021 року. Тому просить відмовити в цій частині позову через пропущення річного строку позовної давності. Також звертає увагу, що умови кредитного договору прописані таким чином, що неможливо зрозуміти, яка відсоткова ставка була встановлена фінансовою установою за користування кредитом, що дає відповідачу підстави стверджувати, що проведений позивачем розрахунок процентів, а також процентна ставка, за якою позивач нараховував проценти за користування кредитом, не відповідають умовам укладеного сторонами договору, а були змінені в односторонньому порядку, що, на думку відповідача суперечить вимогам ст.1056-1 ЦК України. Крім того, посилаючись на положення п.5 ч.1,3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.3 ст.551 ЦК України вказує на несправедливі умови договору щодо розміру нарахованої пені, що суперечить принципу добросовісності та створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, та може бути зменшений судом. Відповідач зазначає, що всупереч вимогам ст.518 ЦК України у наданих позивачем матеріалах не має підтвердження належного повідомлення боржника про відступлення прав вимоги за договором факторингу, а також. Вказує, що в матеріалах справі відсутні докази, що новий кредитор на виконання умов п.1.1 Договору факторингу передав обумовлені договором грошові кошти, що вказує на те, що позивач не набув право вимоги згідно з Договором факторингу №23042020 від 23.04.2020, що є підставою для відмови у позові. 31.12.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.73-78), за змістом якого по суті заперечень відповідача вказує, що Кредитний договір укладений між сторонами 03.11.2019 в електронній формі і має силу договору, що укладений в письмовій формі та підписаний сторонами на істотних умовах, які передбачені як Договором так і Правилами надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», за змістом якого сторони домовилися , що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватимуться згідно Графіка платежів, який є невідємною частиною цього Договору. Також зазначає, що на підставі Договору відступлення права вимоги № 23042020 від 23.04.2020, позивач одержав від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» право вимоги по заборгованості відповідача, що підтверджується вказаним Договором, копією Акту прийму-передачі інформації згідно Реєстру Боржників та платіжним дорученням від 27.04.2020 №16148. Звертає увагу, що повідомлення про відступлення права вимоги направлялися відповідачу простою кореспонденцією, а також що згідно правової позиції, яки висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, за змістом якої неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Крім того, вказує на допущену описку, та просить стягнути заборгованість за кредитом в сумі 6000 гривень, за відсотками в сумі 3240 гривень та штрафами в сумі 12336 гривень. При цьому зазначає, що п.п.1.2, 1.3,1.6,1.7 Договору сторони визначили строк позики 30 днів та можливість продовження користування позикою ще на 30 днів шляхом здійснення відповідачем платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, чим скористалася відповідач, а також процентна ставка за користування позикою: знижена процентна ставка 0,01% від суми позики (3,65% річних) у межа строку надання позики, зазначеного в п.1.2, а також стандартна процентна ставка 1,80% від суми позики за кожен день користування позикою (657,0% річних). Також вказує, що п.4.4 Договору передбачено штраф в розмірі 72,00 гривень за кожен день прострочення, починаючи з 4(четвертого) дня прострочення. Ухвалою судді від 16 липня 2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 37). У судове засідання сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності сторони, за змістом якої позов підтримує та просить проводити судові засідання на підставі наявних у справі доказів (а.с.68-69). Відповідачем подано відзив на позовну заяву, додаткових заяв та клопотань, в тому числі з приводу своєї неявки, відповідач не подала. Дослідивши подані заяви, письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що 03 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 41078230) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) було укладено Договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1460275 (а.с.5-6). Відповідно до п.1.1 Договору, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в загальній сумі 6000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат Клієнта, а Клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Згідно з п. 1.2 Договору позика надається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. За змістом п.п.1.3.1,1.3.2,1.3.3 п.1.3 Договору сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування Позикою: знижена процентна ставка становить 0,01% від суми позики за кожен день користування позикою (3,65% річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункту 1.2. цього Договору; стандартна процентна ставка становить 1,80% від суми позики за кожен день користування позикою (657,00%річних); стандартна процентна ставка застосовується згідно з пунктами 1.7, 3.4, 3.6.2 цього Договору. За змістом п.1.5 Договору позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий Клієнтом. Відповідно до п.3.1 Договору Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватимуться згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору. При цьому за змістом п.3.2 Договору нарахування процентів за Договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою . Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики (відправки грошових кошів на банківський картковий рахунок) в межах строку надання позики, визначеного у пункті 1.2 цього Договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у Графіку платежів (Додаток 1 до цього Договору). Відповідно до п.п.3.3,3.4 Договору умови застосування зниженої процентної ставки - дотримання Клієнтом терміну повного повернення Позики, зазначеного у Графіку платежів, недопущення прострочення виконання зобов`язання більше 3 (трьох) календарних днів. У разі недотримання умов застосування зниженою процентною ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах п.3.2, але за стандартною процентною ставкою. Згідно з положеннями п.п.4.3, 4.4 Договору, у випадку повернення суми позики та сплати процентів за користування позикою протягом 3(трьох) днів, після закінчення строку користування позикою, пеня та/або штраф за несвоєчасне виконання Клієнтом зобов`язань за Договором не нараховується. У випадку прострочення повернення суми позики, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству штраф в розмірі 72,00 грн. за кожен день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення виконання Відповідно до ст. 626 ЦК України договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що визначено ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію») Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Зі змісту вищевказаного Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1460275 від 03.11.2019 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Факт накладення цифрового підпису під Договором відповідачем не заперечується, як і факт отримання кредитних коштів в сумі 6000 гривень. Факт перерахування коштів в сумі 6000 гривень на картку відповідача підтверджується інформацією, наданою ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків (а.с.81-83). Згідно з карткою обліку інформації за укладеним договором (а.с.19) у відповідача [PERSON] виникла заборгованість станом на 23.04.2020 в розмірі 21576 гривень, в тому числі: 6000 гривень - основного боргу, 12576 гривень - відсотки за користування кредитом, штрафи - 3000 гривень. Відповідно до Договору факторингу №23042020 від 23 квітня 2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», Акту прийому передачі реєстру Бржників від 23.квітня 2020 року, Витягну з Реєстру боржників до Договору факторингу №23042020 від 23.04.2020, платіжним дорученням №16148 від 27 квітня 2020 року про перерахування ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» плату за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу №23042020 від 23.04.2020 в сумі 932346,08 гривень (а.с.11-12,13,16), позивач набув права вимоги за вищевказаним Договором №1460275, укладеним між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] .. Разом із цим, суд звертає увагу, що згідно з витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №23042020 від 23.04.2020, а також, як стверджує позивач, станом на дату укладенні вказаного договору, за відповідачем рахувалася заборгованість в сумі 21576 гривень, яка складається із: 6000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3240 гривень - сума заборгованості за відсотками, 12336 гривень - сума заборгованості за пенею (а.с.16). Позивач підтримує такий розрахунок та наполягає на стягненні зазначених сум, про що також зазначено у відповіді на відзив. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст. ст. 525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання, тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Суд також звертає увагу, в силу вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а також враховує вищенаведені положення ст.ст. 12, 81 ЦПК України, які закріплюють принцип змагальності сторін у цивільному провадженні. Уважно вивчивши умови вищевказаних Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1460275 від 03.11.2019, а також Договір факторингу №23042020 від 23 квітня 2020 року, долучені сторонами письмові докази, суд дійшов висновку, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту в розмірі 6000 гривень, а також по сплаті відсотків за обумовленими в договорі ставками. При цьому суд зазначає, що позивач не скористався своїм правом щодо внесення виправлень в укладений з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Договір факторингу, а також не уточнив позовні вимоги та не врахував, що згідно з долученою до позовної заяви Картки обліку, підготовленою ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», відповідачу в період з 30.11.2019 по 29.12.2019 та 02.01.2020 по 28.03.2020 нараховувалися відсотки в розмірі 108 гривень щоденно (за стандартною ставкою 657% річних згідно з п.1.3.2 Договору), у зв`язку з чим станом на дату відступлення права вимоги (на 23.04.2020) за відповідачем рахувалася заборгованість за несплаченими відсотками в сумі 12576 гривень (а.с.19). Хоча таке нарахування не в повній мірі відповідало умовам п.п.1.3.1 Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1460275 від 03.11.2019 (а.с.5), відповідно до якого протягом обумовленого в п.1.2 Договору строку користування позикою - 30 днів, процентна ставка мала становить 0,01% від суми позики за кожен день користування (3,65% річних), що становить 0,60 гривень в день. Проценти за стандартною ставкою 1,8% від суми позики (657% річних), а саме 108 гривень в день, мали б нараховуватися після спливу строку користування позикою, тобто, починаючи з 03.12.2019. Водночас на загальну суму нарахованих відсотків це не вплинуло, оскільки згідно з Карткою обліку (а.с.19) в період з 30.12.2019 по 01.12.2019 включно (три дні) відсотки за завищеною (стандартною) ставкою не нараховувалися. Крім того, позивачемне враховано, що право нараховувати штраф у кредитора виникло, починаючи з 4-го дня прострочення повернення позики. Так, кошти, згідно з інформацією ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (а.с.81-83), були перераховані відповідачу 03.11.2019. Оскільки кредит надавався строком на 30 днів (п.с.5 Договору - а.с.5), вони мали бути повернуті відповідачем після спливу обумовленого строку, не пізніше 02.12.2019. А нарахування штрафу згідно з п.4.4. Договору мало б здійснюватися, починаючи з 4(четвертого) дня прострочення, тобто з 06.12.2019. Таким чином, з урахуванням вищенаведених умов п.4.4 Договору за період з 06.12.2019 по 23.04.2020 включно мали б бути нараховані штрафи: 72 грн. х 140днів =10080 гривень. Разом із цим, як позивач заявляє, що сума заборгованості за штрафами становить 12336 гривень, що не відповідає вищенаведеному розрахунку та умовам Договору. Крім того, позивачем не враховано, що в силу вимог п.4.5 Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1460275 від 03.11.2019 (а.с.5-6) штрафи за Договором нараховуються у момент сплати , але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення Клієнтом зобов`язань за цим Договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної Клієнтом за цим Договором і становить 3000 гривень. Отже заявлена до стягнення позивачем сума штрафів 12336 гривень прямо суперечить умовам Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1460275 від 03.11.2019. Крім того, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності щодо стягнення неустойки. Виходячи зі змісту позовної заяви позивач просить стягнути штрафи, що були нараховані станом на 23.04.2020, тобто на дату відступлення права вимоги. Проте, з даним позовом ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулося 13.05.2021, тобто з пропуском річного строку давності, встановленого п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. В силу вимог ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача слід стягнути суму основного боргу в розмірі 6000 гривень, 3240 гривень заборгованості за відсотками в межах заявлених позовних вимог. У задоволенні позову в частині стягнення штрафів слід відмовити: в сумі, що перевищує 3000 гривень - у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю таких вимог, в сумі 3000 гривень - у зв`язку зі спливом строків давності. При цьому суд враховує, що розмір нарахованого штрафу відповідає умовам договору та не перевищує 50% суми основного боргу, а отже не суперечить засадам виваженості, розумності та справедливості цивільного законодавства. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2270 гривень (а.с.1), що є мінімальною визначеною Законом України «Про судовий збір» для даної категорії позовів ставкою судового збору для позивача, який є юридичною особою. На підставі викладеного,

Outcome: partial