Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просив визнати неправильно вчиненою (незаконною) та скасувати нотаріальну дію з нотаріального посвідчення договору дарування, укладеного між ним та [PERSON] , яка вчинена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. 24.01.2017 року за реєстровим № 121; визнати за ним право особистої приватної власності на 1/2 частку в праві власності на квартиру [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що станом на час вчинення оскаржуваної нотаріальної дії він перебував у шлюбі з [PERSON] з 04 серпня 1990 року, 29.03.2017 року, тобто після вчинення нотаріальної дії шлюб між ними розірвано. 24.01.2017 року приватним нотаріусом вчинення дія з нотаріального посвідчення договору дарування, укладеного між ним та [PERSON] , за яким він подарував останній 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Даний договір укладений з ініціативи [PERSON] , при цьому за усною домовленістю між ними розподіл майна подружжя здійснюється у відповідності до норм Сімейного кодексу України в рівних частках. Крім того, між ними укладена низка договорів про поділ спільного майна подружжя, а саме 10.02.2017 року, 07.03.2017 року. Приватний нотаріус вчинив оскаржувану нотаріальну дію за зверненням [PERSON] , яка перебувала з ним в дружніх стосунках та сплачувала витрати за її вчинення. Він вважав, що оскаржуваним договором здійснюється поділ майна подружжя, а не дарування частки квартири. Приватний нотаріус не ознайомив його зі змістом договору, не встановив волевиявлення та дійсні наміри сторони договору, наявність заперечень в учасників правочину. Крім того, він не розуміє українську мову, якою викладений договір, а тому не міг розуміти та не розумів його змісту та умов. На час складання оскаржуваного правочину та на теперішній час він має вади зору, у зв`язку з чим не мав змоги самостійно прочитати текст договору, а нотаріус в свою чергу не сприяла у здійсненні прав та законних інтересів як сторони договору при його нотаріальному посвідченні. Таким чином, вважає нотаріальну дію з посвідчення договору дарування, укладеного між ним та [PERSON] неправильно вчиненою (незаконною) та такою, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 15.05.2019 року відкрито провадження у справі. 03.09.2019 року відповідач приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Палєва О.М. надала суду письмовий відзив на позов [PERSON] , згідно якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи їх безпідставними, необґрунтованими, незаконними та такими, що не відповідають дійсності. Вказала, що її офіс як приватного нотаріуса та адреса приміщення, за якою укладений оскаржуваний договір знаходяться через стіну, а тому позивач особисто з нею знайомий, звертався за консультаціями, порадами та заходив часто поспілкуватися по сусідські. Квартира [ADDRESS] використовувалася подружжям [PERSON] як салон весільного вбрання, це був їх спільний бізнес. Наприкінці 2016 року подружжя [PERSON] звернулося до неї з питань поділу майна подружжя, тоді з`ясувалось, що спірна квартира належить позивачу особисто на підставі договору дарування від 2002 року, а оскільки вони вирішили все майно ділити порівну, то іншого способу аніж укласти договір дарування не існувало. Таким чином, за їх спільною волею і бажанням, укладений, а нею як нотаріусом посвідчений оскаржуваний правочин. Вказала, що позивач своїм підписом в оскаржуваному договорі підтвердив дійсність намірів, розуміння умов договору та правових наслідків і відсутність будь - яких заперечень щодо кожної умови договору. З приводу того, що позивач не володіє українською мовою вказала, що останній народився у м. Харкові, вивчав українську мову у школі, за попередніми договорами, що посвідчувалися нею у 2006 та 2010 роках, де стороною був позивач, він володів українською мовою, заперечень з цього приводу не мав. Твердження про вади зору позивача вважає безпідставними та необґрунтованими. Вказала, що вимоги позивача направлені по суті на позбавлення сторони договору дарування [PERSON] права власності на частку квартири, свої дії в частині посвідчення оскаржуваного правочину вважає такими, що здійснені з суворим дотриманням діючого законодавства України. Представник [PERSON] 16.02.2022 року надала відзив на позов, згідно якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , вказавши про те, що позивачу у справі до підписання спірного договору нотаріусом роз`яснено зміст та значення договору, він своїм підписом підтвердив дійсність наміру укласти даний договір, підтвердив, що розуміє умови та правові наслідки, не має заперечень щодо кожної умови договору. Таким чином, на момент укладання договору дарування позивач усвідомлював значення своїх дій і розумів суть та умови договору, який підписував. Заява позивача про те, що він не розумів державну мову на час укладання договору не відповідає дійсності, оскільки останній особисто не заявляв про це нотаріусу. Докази, які надані позивачем про наявність вад зору на час укладання оскаржуваного договору, вважає не належними, оскільки містять численні суперечності та протиріччя в тексті. Таким чином, позивач розумів різницю між договорами дарування та поділу майна подружжя, на належному рівні знав українську мову та станом на 2017 рік не мав проблем із зором, а також те, що позивач особистим підписом засвідчив дійсність наміру укласти договір дарування від 24.01.2017 року, підтвердив, що він розуміє його умови та правові наслідки, не має жодних заперечень щодо кожної умови договору, має вільне волевиявлення, вважає вимоги позову безпідставними, незаконними та необґрунтованими та такими, що підлягають залишенню без задоволення. 16.11.2021 року до суду надійшов позов [PERSON] - третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, в якій остання просить визнати неправильно вчиненою (незаконною) та скасувати нотаріальну дію з нотаріального посвідчення договору дарування між [PERSON] та [PERSON] , що вчинена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. 24.01.2017 року, реєстровий № 121. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що є дружиною [PERSON] . З початку 2017 року вони разом здійснювали ремонт приміщення за адресом: [ADDRESS] , вказане приміщення використовувалось ними в якості міні - хостелу. Вона була фізичною особою - підприємцем на час карантину припиняла цю діяльність, однак відновила її у 2021 році. 29.10.2021 року вони з позивачем у справі звернулися до приватного нотаріуса з метою відчуження 1/2 частки вказаного приміщення на її користь, проте нотаріус відмовила у здійсненні таких дій через суперечливі дані стосовно об`єкту відчуження, відсутність дозвільних документів на переобладнання квартири в нежитлове приміщення. Зі слів чоловіка їй відомо, що документами з приводу переведення квартири у нежитлове приміщення займалась на той час дружина позивача [PERSON] , яка як виявилося приховала він позивача реальний стан приміщення квартири. Таким чином, вважає, що на час укладення оскаржуваного договору дарування квартири за адресом: [ADDRESS] не існувало, а існував інший об`єкт, який належним чином не був зареєстрований. Ухвалою суду від 18.11.2021 року вказаний позов третьої особи [PERSON] прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] , просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні первісного позову та позову третьої особи [PERSON] . Представник третьої особи [PERSON] підтримала позовні вимоги останньої, просила їх задовольнити. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Палєва О.М. в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належно, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає первісні позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню в повному обсязі, а позов третьої особи - залишенню без задоволення, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У ст.6 Конвенції про захист прав людини і громадянина і основоположних свобод передбачено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу щодо захисту цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 04.08.1990 року до 29.03.2017 року. 24.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М., за яким [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належала позивачу на підставі договору дарування від 07.03.2002 року. Також, між сторонами укладалися договори про розподіл спільного майна подружжя 10.02.2017 року, 07.03.2017 року, 20.03.2017 року. 29.11.2017 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 5137. 29.10.2021 року постановою приватного нотаріуса Гібадулової Л.А. [PERSON] відмовлено у посвідченні договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , оскільки надані документи містять суперечливу інформацію стосовно об`єкту продажу. Згідно довідки ТОВ "Харківське міське бюро нерухомості" від 28.09.2021 року за результатами обстеження квартири [ADDRESS] встановлено її переобладнання у нежитлові приміщення першого поверху № 2-1-:-2-9, загальною площею 73,2 кв.м., дозвільні документи не надані. Відповідно до витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, документи на право проведення будівельних робіт на об`єкти за адресом: [ADDRESS] (нежитлові приміщення) відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин реалізується суб`єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення. Однак форма зовнішнього волевиявлення може виявитися неадекватною внутрішній волі суб`єкта правочину внаслідок неправомірних дій контрагента чи третіх осіб, внаслідок юридично значущої помилки у сприйнятті суб`єктом правочину його очікуваного юридичного результату. За таких обставин дії особи не можуть об`єктивно відображати внутрішню волю суб`єкта цивільних правовідносин досягти бажаного юридичного результату. Будь-який правочин має набути чинності, тобто набрати юридичної сили. Для цього він має відповідати вимогам, встановленим законом. Правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані такі умови як: законність змісту правочину; наявність у сторін (сторони) необхідного обсягу дієздатності; наявність об`єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі учасника правочину; відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону; спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату; відсутність спрямованості у вчинюваному батьками правочині на порушення прав та інтересів їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У разі недотримання перерахованих вимог правочин є недійсним або може бути визнаний недійсним у порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Якщо правочин встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника майнову або немайнову дію, то він не може вважатися договором дарування, оскільки правовою метою саме договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що позивачем не доведено факту того, що [PERSON] під час укладання оскаржуваного правочину мав впевненість в укладенні договору поділу майна подружжя, оскільки є людиною обізнаною, з вищою освітою та мав змогу прочитати договір, де поставив власноручний підпис, погодившись зі всіма його умовами. Доводи про незнання української мови суд відхиляє через відсутність належних та допустимих доказів про це, в той час коли позивач мав право заявити нотаріусу про незнання української мови та просити здійснити переклад для розуміння суті правочину. Докази, що надані позивачем про вади зору, та неможливість у зв`язку з цим прочитати текст укладеного договору дарування, суд не приймає, оскільки вони не містять відомостей про втрату зору в тому ступені, що позбавляло його можливості читати текст оскаржуваного договору. Крім того, [PERSON] також мав право вказати у разі неможливості читати текст укладеного договору про це нотаріусу. Разом з тим, зібрані у справі докази свідчать про те, що під час укладення договору дарування від 24.01.2017 року допущені істотні порушення в частині об`єкта договору, а саме квартири [ADDRESS] , якої фактично не існувало на момент укладення правочину, оскільки дана квартира на той час була переобладнана у нежитлові приміщення за відсутності дозвільних та технічних документів про це. Таким чином, укладений договір від 24.01.2017 року стосується об`єкта нерухомого майна, якого фактично не існувало на час укладення. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] .. З приводу позову третьої особи [PERSON] , суд залишає його без задоволення через відсутність доказів про порушення прав оскаржуваним правочином, стороною якого остання не була, а тому її права не є порушеними внаслідок укладення цього договору.

Outcome: approved