Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 56 000 грн., що стягуються з нього на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.03.2011 року. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що він та позивачка [PERSON] є батьками повнолітньої, на даний час, [PERSON] , [INFO] . Про існування судового рішення, ухваленого Корабельним районним судом м. Миколаєва від 23.03.2011 року, про стягнення з нього аліментів на утримання дочки, та існування виконавчого провадження він не знав, оскільки не отримував листа та постанови про відкриття провадження, жодного разу його не викликав державний виконавець. Він у добровільному порядку відповідачці надавав матеріальну допомогу на утримання дитини. У 2014 році він переніс інсульт, а з січня 2015 став інвалідом 3 групи, і з того часу знаходиться на обліку в УСВК Центрального району ДПСЗН та отримує державну допомогу у розмірі прожиткового мінімуму, яка є єдиним його доходом. Коштів, які він отримує від держави, йому не вистачає на проживання та лікування, але не зважаючи на це, він намагався надавати своїй дитині допомогу, сплачуючи від 150 до 1000 грн. До хвороби він працював водієм, але в теперішній час працювати не має можливості, оскільки має порушення рухових функцій та мови. Таким чином, в зв`язку із хворобою, яка потребує значних витрат на лікування, приблизно 3000 грн. на місяць, та не можливістю працювати за спеціальністю, утворилась заборгованість по аліментам у розмірі 56 000 грн., яку він не виявляє можливості сплатити. Враховуючи наведене позивач просить звільнити від сплати заборгованість по аліментів у розміром 56 000 грн. 03.02.2021 року ухвалою судді відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Одночасно, в ухвалі роз`яснено відповідачу, що вона має право подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також має право подати до суду заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Відповідачу [PERSON] було направлено ухвалу про відкриття провадження, у встановлений в ухвалі строк, відзиву до суду не надала, проте надала письмові пояснення, в яких зазначила наступне. В період з 23.11.2002 року по 20.03.2009 року вона перебувала у шлюбі з позивачем [PERSON] . Від даного шлюбу вони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.03.2011 року з позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. щомісячно починаючи з 18.01.2011 року. Позивач свої зобов`язання по сплаті аліментів не виконував і не виконує і до цього часу. Посилання позивача про те що він не знав про існування рішення суду щодо стягнення з нього аліментів не заслуговує уваги, оскільки він особисто в 2011 році просив її не передавати або ж забрати, якщо вже подані, документи в ДВС, щоб в нього була можливість продати будинок, який був спадком, а за виручені кошти він взамін аліментів придбає дочці однокімнатну квартиру. Обіцянки своєї ним не дотримано. Отже він був обізнаний про те, що в нього є обов`язок по сплаті аліментів на неповнолітню на той час доньку, яким він знехтував. Крім того, відповідач приховав від суду факт наявності у нього у приватній власності квартири, загальною площею 43,0кв.м., яка розташована у [ADDRESS] , в якій він зареєстрований, але не проживає. Фактичне його місце проживання - [ADDRESS] . Власну квартиру позивач використовує як об`єкт, що передається в найм (оренду) для отримання додаткового доходу. Відповідно до інформації, що розміщена на сайтах з оголошеннями про оренду квартир у [ADDRESS] , вартість оренди однокімнатної квартири складає від 4000,00грн. до 6000,00грн., що надає підстави вважати, що позивач має достатній рівень забезпеченості, щоб хоча б частково сплачувати аліментні платежі. Окрім цього, в Корабельному районному суді на розгляді перебувало декілька судових справ за участю позивача, які були ініційовані нею, а саме: Про стягнення додаткових витрат на дитину (справа № 488/1892/20) - позов задоволено, рішення передано на примусове виконання; Про зміну розміру аліментів на утримання дитини (справа № 488/1895/20) - позов задоволено частково - розмір аліментів визначено в 1/4 частині від усіх видів доходу; Про стягнення пені за прострочку сплати аліментів (справа №488/1870/21) - провадження у справі зупинене до розгляду справи № 488/117/21 - даної справи; Про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається (справа № 488/2544/21) - справа ще перебуває на розгляді. При цьому інтереси позивача (а в інших справах відповідача) представляє професійний адвокат, тим самим позивач несе відповідні фінансові витрати на оплату послуг адвоката, а отже кошти має і труднощів у їх отриманні не відчуває. Посилання позивача на існування у нього хвороби - цукровий діабет 2 типу, через яку він не має змоги сплачувати аліменти, абсолютно ігнорує той факт, що донька [PERSON] в березні 2020 року перенесла серйозну операцію по видаленню фіброаденоми правої молочної залози та мала складний лікувальний період до та після операції. Та наразі потребує щомісячного обстеження та медикаментозного лікування, вартість який значно перевищує фінансові можливості матері. Будучи обізнаним про тяжку хворобу доньки, позивач, в свою чергу, не надавав та не надає донці матеріальної допомоги. Враховуючи вищенаведене, відповідач та її представник просили суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Судове засідання провести у їх відсутність. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч.1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. При розгляді даної категорії справ необхідно також врахувати, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи зі змісту частини 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Стаття 192 СК України встановлює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17. Підсумовуючи все наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, зменшивши суму заборгованості по аліментам до 20 000 грн. Суд виходить із того, що позивачем доведено, а судом встановлено, що заборгованість по аліментам виникла у зв`язку з істотними обставинами, а саме хворобою позивача, зокрема, з січня 2015 року він став інвалідом 3 групи, і з того часу знаходиться на обліку в УСВК Центрального району ДПСЗН, його непрацездатністю та недостатньою соціальною допомогою, що позбавляє його можливості виконати аліментні зобов`язання у повному обсязі. Доказів того, що він отримує інший дохід, крім державної соціальної допомоги по інвалідності судом не здобуто.

Outcome: partial