Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовною заявою до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свій позов мотивувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] та належала померлій як члену житлово-будівельного кооперативу, яка повністю сплатила пайові внески. Спадкоємцями після смерті [PERSON] за законом є донька померлої [PERSON] , позивач по справі, син померлої [PERSON] та чоловік [PERSON] . Останні відмовились від спадщини на користь позивача. Постановою державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори від 25 травня 2021 року №961/02-31 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність державної реєстрації права власності на спадкове майно. Позивач, обґрунтовуючи набуття померлою права власності на квартиру, зазначає, що рішенням виконкому Вінницької міської ради народних депутатів від 07 серпня 1980 року №499 затверджений список членів ЖБК №56, відповідно до якого надані квартири і видані ордери на заселення 208 квартирного житлового будинку по [ADDRESS] ), в тому числі й надана трикімнатна квартира [ADDRESS] [PERSON] на склад сім`ї чотири особи: їй, чоловіку [PERSON] , сину [PERSON] та дочці [PERSON] . Загальна вартість квартири становить 10\~507 крб., пайовий внесок 40% від вартості квартири [ADDRESS] , що становить 4\~202,80 крб., які були сплачені померлою до [INFO] . 13 жовтня 1977 року [PERSON] отримала кредит в сумі 6\~304, 20 крб. терміном на 15 років. Факт внесення паю в сумі 10\~507 крб. за трьохкімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS] , крім вищевказаних документів також підтверджується довідкою ОСББ «Юності 22» від 29 липня 2021 року. Позивач вказує, що матір`ю не вчинялися дії щодо реєстрації права власності на спірну квартиру. У зв`язку з цим, спадкоємець не має можливості набути право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом в нотаріальному порядку. За таких обставин позивач просить визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 72,6 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрите загальне позовне провадження та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСББ «Юності 22». Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2022 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) суд витребував з КП «ВМБТІ» інформацію про зміну найменування вулиці та номеру будинку за об`єктом нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також залучив до участі в справі як співвідповідача Вінницьку міську раду. Відповідачі своїм правом на відзив не скористалися. Третя особа своїх пояснень не надала. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Люлик Р.І позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача Виконавчого комітету Вінницької міської ради, яка представляє й інтереси Вінницької міської ради Савчук Т.\~М. при ухвалені рішення покладалася на думку суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСББ «Юності 22» в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в порядку, визначеному чинним законодавством. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами Книги шостої ЦК України. Судом установлено, що рішенням виконкому Вінницької міської ради народних депутатів від 07 серпня 1980 року № 499 затверджений список членів ЖБК №56, відповідно до якого надані квартири і видані ордери на заселення 208 квартирного житлового будинку по [ADDRESS] , в тому числі й надана трикімнатна квартира [ADDRESS] [PERSON] , житловою площею 39,58 кв.м, загальною площею 63,73 кв.м на 9 поверсі, на склад сім`ї чотири особи: вона, чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] та донька - [PERSON] . Загальна вартість вищевказаної квартири становить 10\~507,00 крб., пайовий внесок 40% від вартості квартири №70 склав 4\~202,80 крб., який [PERSON] сплатила до 15 вересня 1977 року. 13 жовтня 1977 року [PERSON] отримала кредит в сумі 6\~304, 20 крб. терміном на 15 років, який зобов`язувалась погасити щомісячними платежами. Вказані обставини підтверджується архівної довідкою Департаменту міського господарства Вінницької міської ради від 24 червня 2021 року № Г-18-87840/1-18, довідками Житлово-будівельного кооперативу №56 та дорученням вкладника по рахунку № [NUMBER] (а.с.26, 28-29). 07 серпня 1980 року на підставі рішення Виконавчого комітету м. Вінниці від 07 серпня 1980 року № 499 [PERSON] отримала ордер № 3745/56 на заселення квартири [ADDRESS] , на склад сім`ї: [PERSON] , чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] та донька - [PERSON] (а. с.24-25). З довідки КП «Вінницького міського бюро технічної інвентаризації» від 20 січня 2022 року №14 слідує, що відповідно додатку № 1/104 до рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів від 04 червня 1987 року №200 існуючому будинку [ADDRESS] присвоєно №22 (а.с.94). [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з сім`єю в складі: чоловік [PERSON] , син [PERSON] , 1970 року народження, донька [PERSON] , 1975 року народження ( довідка УЖСК-2 від 20 червня 1991 року № 871, а.с.27). Внесення [PERSON] паю в сумі 10\~507 крб. за трьохкімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS] , також підтверджується довідкою ОСББ «Юності 22» від 29 липня 2021 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 жовтня 2020 року (а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне її майно. Спадкоємцями першої черги після її смерті є: її чоловік [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] . Позивач [PERSON] як спадкоємець першої черги звернулася до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини, інші спадкоємці - чоловік [PERSON] та син [PERSON] відмовилися від належної їм частки спадщини на користь [PERSON] (а.с. 15-17). Постановою державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори від 25 травня 2021 року №961/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою для відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру стало відсутність правовстановлюючих документів. При цьому державний нотаріуса вказував, що з відповіді КП «Вінницького міського бюро технічної інвентаризації» від 31 березня 2021 року №2066 слідує, що за даними матеріалів інвентаризаційної справи № 14615 реєстрація права приватної власності на вказану квартиру не проводилась. Вказані обставини також підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Позивачем дана постанова у судовому порядку не оскаржувалася. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Слід наголосити, що вирішуючи питання про право власності на квартиру в житлово-будівельному кооперативі, суд враховує норми чинного на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За змістом ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 січня 2013 року) державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення ст. 328 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. Згідно ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» від 10 липня 2003 року, член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Відповідно до ст. 384 ЦК України, член житлово - будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово - будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Статтею 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в силу\~ЦК України, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно п. 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» за ст. 15\~Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» слідує, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Верховний Суд України в листі від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначив, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону «Про власність», набувають права власності на квартиру (п. 69, 71). За змістом ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до пп. 1 п. 80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації прав на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, подається довідка житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, а також технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо). Верховний Суд України в постанові від 18 грудня 2013 року в справі № 6-138цс13 висловив правову позицію, в якій в тому числі зазначив, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім`ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю. Аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~Цивільним кодексом України від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 року. Враховуючи вказане та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності [PERSON] на спірну квартиру законодавством не була передбачена як обов`язкова видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так й обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру. [PERSON] отримала квартиру як член кооперативу, нею проведена повна сплата пайових внесків за вказане житлове приміщення, а отже остання набула право власності на спірну квартиру. Як відмітив Пленуму Верховного Суду України в п. 8 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, вона включається до складу спадкового майна. Оскільки [PERSON] набула свого часу на законних підставах право власності на зазначену квартиру, остання входить до складу спадкового майна. Померла не оформила своє право власності на нерухоме майно і не отримала правовстановлюючі документи, а відтак позивачка позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права. Позивачка спадщину прийняла, від неї не відмовилась, користується вказаною кооперативною квартирою, остання є її постійним місцем проживання та місцем реєстрації. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а стороною відповідача не надано суду жодних доказів, які спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] підлягають задоволенню. При цьому слід зазначити, що такі вимоги підлягають задоволенню саме щодо відповідача Вінницької міської ради, яка є належним відповідачем по справі. Верховний Суд в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 зазначив, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Відповідно ч. 1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. За змістом положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» саме ради є тим органом місцевого самоврядування, який в силу положень цього закону наділений повноваженнями щодо володіння, користування та розпорядженням майном на відміну від виконавчого комітету ради, який здійснює управління майном та лише в межах визначених радою, а тому саме Вінницька міська рада є належним відповідачем у даній справі. Відповідно ці вимоги до Виконавчого комітету Вінницької міської ради як неналежного відповідача задоволенню не підлягають. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial