Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за яким просить суд: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 05.11.1994 року у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Центральної райради народних депутатів м. Одеси, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за № 568 від 05.11.1994 року; прізвище після розірвання шлюбу позивач бажає залишити « [PERSON] »; визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 22048 від 11.12.1997 року, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 41,30 кв. м, корисною площею 41,3 кв. м, житловою площею 27,2 кв. м, укладений на Одеській товарній біржі; в порядку поділу майна подружжя: - визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право особистої приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 41,30 кв. м, корисною площею 41,3 кв. м, житловою площею 27,2 кв. м; - передати у власність [PERSON] холодильник Vestfrost вартістю 7400 грн; - передати у власність [PERSON] таке майно: мікрохвильову піч Gorenje SMO-20 DGB вартістю 4000 грн; духову шафу Gorenje ВО 71 SYB вартістю 9000 грн; посудомийну машину Hotpoint-Ariston HSIC ЗМ19 С вартістю 9000 грн; витяжку Pyramida NR 60 SRC вартістю 5600 грн; каво-машину Saeco Minute вартістю 9000 грн; чайник Redmond SkyKettle M216S вартістю 2000 грн; пральну машину Hotpoint Ariston AQD1070D вартістю 16000 грн; телевізор LG М2232 вартістю 4000 грн; телевізор JVC LT- 32 А80 ZU вартістю 3500 грн; орбритрек ВН fitness athlon program g2336 вартістю 12000 грн. В обґрунтування позову посилалася на такі обставини. 05.11.1994 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Центральної райради народних депутатів м. Одеси, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за № 568 від 05.11.1994 року. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей немає. Спільне життя у мене з відповідачем не склалося, оскільки сторони мають різні погляди на життя та різні характери. В сім`ї виникали непорозуміння та сварки, які привели до розпаду сім`ї. Станом на теперішній час сторони втратили почуття любові і поваги один до одного, припинили спільне життя, проживають окремо, не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет. На даний момент шлюб існує формально. З часу припинення шлюбних відносин та окремого проживання, примирення між подружжям не відбулося. Збереження сім`ї неможливе. Подальше існування формального шлюбу буде суперечити інтересам позивача та відповідача. Позивач вважає недоцільним вжиття заходів щодо примирення сторін. Відповідач не бажає розірвати шлюб в органах РАЦС, хоча в цілому підтримує позицію щодо неможливості подальшого сімейного життя, тому позивач вимушена звернутись з позовом до суду. Під час шлюбу подружжя придбали (після 2001 року) таке майно: холодильник Vestfrost вартістю 7400 грн; мікрохвильову піч Gorenje SMO-20 DGB вартістю 4000 грн; духову шафу Gorenje ВО 71 SYB вартістю 9000 грн; посудомийну машину Hotpoint-Ariston HSIC ЗМ19 С вартістю 9000 грн; витяжку Pyramida NR 60 SRC вартістю 5600 грн; каво-машину Saeco Minuto вартістю 9000 грн; чайник Redmond SkyKettle M216S вартістю 2000 грн; пральну машину Hotpoint Ariston AQD1070D вартістю 16000 грн; телевізор LG М2232 вартістю 4000 грн; телевізор JVC LT-32 А80 ZU вартістю 3500 грн; орбритрек ВН fitness athlon program g2336 вартістю 12000 грн. Загальна вартість зазначеного майна становить 81500 грн. Крім цього, 11.12.1997 року за кошти, подаровані позивачу її батьком [PERSON] , що підтверджується письмовим договором між ними, позивач придбала у відповідача [PERSON] двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 41,30 кв. м, корисною площею 41,3 кв. м, житловою площею 27,2 кв. м. Зазначена угода оформлена договором № 22048 від 11.12.1997 року, укладеним на Одеській товарній біржі. Ціна договору 7641 гривня 00 коп. Своє право власності на зазначену квартиру позивач зареєструвала в КП «ОМБТІ та РОН» (запис № 217 стор. 132 кн. 254 пр.). Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого на біржі, а не нотаріусом, станом на той час не суперечила чинному законодавству. Угоду позивач укладала особисто без участі відповідача, кошти за квартиру у розмірі 7 тисяч 300 доларів США позивач власноруч передала продавцю [PERSON] , що підтверджується відповідною розпискою від 11.12.1997 року. На момент придбання спірної квартири позивач з відповідачем мешкали окремо (він мешкав у Молдові) та між сторонами фактично не було шлюбних відносин. У зазначеній квартирі [PERSON] зареєстрував своє місце проживання у 2002 році, про що у його паспорті здійснено відповідний запис, подружжя мешкало там з 2002 року разом до моменту повторного погіршення сімейних стосунків. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, позов визнав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, за даними адресного бюро по м. Одесі та Одеській області зареєстрованою не значиться. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. Щодо вимог про розірвання шлюбу. 05.11.1994 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Центральної райради народних депутатів м. Одеси, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за № 568 від 05.11.1994 року. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей немає. Сімейні відносини фактично припинені, сторони подружні відносини не підтримують, спільне господарство між сторонами не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сім`ї. Сторони є різними за характерами людьми, у них різні погляди на подружнє життя, у зв`язку з чим в родині склалися відчужені відносини. Несумісність характерів сторін призвела до припинення шлюбних відносин. На примирення сторони не згодні, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сім`ї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення сторін. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. Враховуючи, що побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України), суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу. Щодо визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним. 11 грудня 1997 року між [PERSON] , продавець, та [PERSON] , покупець, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 22048, а саме: двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 41,30 кв. м, корисною площею 41,3 кв. м, житловою площею 27,2 кв. м. Зазначена угода оформлена договором № 22048 від 11.12.1997 року на Одеській товарній біржі. Ціна договору 7641 грн 00 коп. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 22048 від 11 грудня 1997 року, укладений на Одеській товарній біржі без наступного нотаріального посвідчення договору. Після укладення зазначеного договору сторони повністю виконали всі його умови. Факт передачі покупної ціни продавцем від покупця, підтверджується пунктом 5 умов зазначеного договору № 22048, зареєстрованого на Одеській товарній біржі, відповідно до якого продавцем отримана договірна сума за відчужувану квартиру. Підтвердженням виконання сторонами договору є видача покупцям екземпляру договору, другий екземпляр залишений на збереженні на біржі. Оскільки сторонам виданий один екземпляр зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна - спірної квартири, що зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» і наданий суду, квартира продавцем передана покупцю, суд вважає, що до покупця перейшло право власності на спірну квартиру. До укладання зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна це житло належало на праві власності продавцю, а тому згідно ст. 225 ЦК УРСР відповідач [PERSON] , як власник майна, вправі був здійснювати її відчуження. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1999 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. У зв`язку з тим, що на даний час нотаріально посвідчити угоду неможливо, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача [PERSON] шляхом задоволення позову в цій частині. Щодо вимог про поділ майна подружжя. Під час шлюбу подружжя придбали (після 2001 року) таке майно: -холодильник Vestfrost вартістю 7400 грн; -мікрохвильову піч Gorenje SMO-20 DGB вартістю 4000 грн; -духову шафу Gorenje ВО 71 SYB вартістю 9000 грн; -посудомийну машину Hotpoint-Ariston HSIC ЗМ19 С вартістю 9000 грн; -витяжку Pyramida NR 60 SRC вартістю 5600 грн; -каво-машину Saeco Minuto вартістю 9000 грн; -чайник Redmond SkyKettle M216S вартістю 2000 грн; -пральну машину Hotpoint Ariston AQD1070D вартістю 16000 грн; -телевізор LG М2232 вартістю 4000 грн; -телевізор JVC LT-32 А80 ZU вартістю 3500 грн; -орбритрек ВН fitness athlon program g2336 вартістю 12000 грн. Загальна вартість зазначеного майна становить 81500 грн. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про існування вказаного майна в натурі, а тому воно підлягає поділу в частинах, заявлених позивачем. Крім того, під час шлюбу 11 грудня 1997 року була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] . Надані до суду стороною позивача докази свідчать про те, що спірна квартира була придбана хоча і в період шлюбу, але за кошти подаровані позивачу її батьком [PERSON] для покупки квартири в розмірі 25000,0 грн, що підтверджується письмовим договором між ними від 04.12.1997 р. (а. с. 26). 11.12.1997 року позивач придбала у відповідача [PERSON] двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначену квартиру позивач зареєструвала в КП «ОМБТІ та РОН» (запис № 217 стор. 132 кн. 254 пр.). Правочин позивач укладала особисто без участі відповідача, кошти за квартиру у розмірі 7300 доларів США позивач власноруч передала продавцю [PERSON] , що підтверджується розпискою від 11.12.1997 року (а. с. 27). У зазначеній квартирі [PERSON] зареєстрував своє місце проживання у 2002 році, про що у його паспорті здійснено відповідний запис. Оскільки спірні відносини з приводу вказаного нерухомого майна виникли між сторонами до 01 січня 2004 року (дата набрання чинності ЦК України та СК України), то порядок набуття спільного майна та його правовий режим у даному випадку визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року (далі - КпШС України). Відповідно до вимог статті 22 КпШС України 1969 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно з положеннями частини першої статті 24 КпШС України 1969 року майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Таким чином, з урахуванням положень законодавства України, чинного на момент набуття у власність спірної квартири, факт набуття спірного майна в період шлюбу одним із подружжя за грошові кошти, які ця особа могла отримати у дар, може спростувати презумпцію спільної сумісної власності подружжя. Крім того, не є спільним майном подружжя, майно придбане під час роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу. Враховуючи, що кошти на придбання квартири позивач отримала в дар від свого батька, спірна квартири придбана під час роздільного проживання та фактичного припинення шлюбу з відповідачем [PERSON] , визнання відповідачем позову також і в цій частині, суд в порядку поділу спільного майна подружжя має визнати за позивачем право особистої приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved