Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 26.06.1998 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб, який було розірвано 22.03.2005 року. В період зареєстрованого шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . [INFO] сину [PERSON] виповнилось 18 років. На даний час він є студентом 4 курсу денної форми навчання Коледжу інформаційних систем і технологій Державного вищого навчального закладу „Київський національний університет імені Вадима Гетьмана". Строк навчання закінчується 30.06.2022 року. Оскільки [PERSON] навчається на стаціонарній денній формі, не має часу працювати, а навчання потребує значної витрати часу та фінансових витрат, тому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця з 23.09.2021 року і до досягнення дитиною 23 років, оскільки відповідач має можливість надавати таку допомогу, а син бажає продовжити своє навчання у Вищому навчальному закладі. Позивач купує канцтовари, одяг та взуття, витрачає кошти на проїзд до місця навчання дитини. Всі ці витрати здійснюються за рахунок матері дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснивши, що він згоден сплачувати вказаний розмір аліментів, але необхідно судові врахувати наявність у нього кредитної заборгованості перед банківськими установами, а також він утримує свою матір пенсійного віку, з якою разом проживає. 3-я особа [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити, надавши суду пояснення аналогічні поясненням позивача. Заслухавши сторони, 3-ю особу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як встановлено у судовому засіданні, 26.06.1998 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб (а.с.7), який було розірвано 22.03.2005 року (а.с.8). В період зареєстрованого шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно ч.1, ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як наголошує п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. [INFO] сину сторін [PERSON] виповнилось 18 років (а.с.9-10), який на даний час зареєстрований та проживає в [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] (а.с.11). Як вбачається з довідки №805-С від 26.01.2022 року [PERSON] на даний час є студентом 4 курсу денної форми навчання Коледжу інформаційних систем і технологій Державного вищого навчального закладу „Київський національний університет імені Вадима Гетьмана", строк навчання закінчується 30.06.2022 року (а.с.43). Зазначені вище обставини знайшли своє повне підтвердження у судовому засіданні, не були спростовані будь-якими іншими доказами, з ними погодились сторони по справі, тому не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Як передбачає ч.3, ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1, ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як регламентує ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2022 рік" - установити у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. В судовому засіданні відповідач [PERSON] погодився виплачувати вказаний розмір аліментів, пояснивши, що працює слюсарем електродепо „Дарниця" Комунального підприємства „Київський метрополітен". Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки син відповідача [PERSON] продовжує навчання у навчальному закладі на денній формі навчання, при цьому він не має часу на працевлаштування і потребує матеріальної допомоги на харчування, одяг, взуття, витрати, пов`язані з проїздом до місця навчання, тощо, а відповідач, його батько, має можливість надавати йому таку матеріальну допомогу, так як є працездатною особою і працевлаштований, враховуючи його фінансовий, майновий стан та стан його здоров`я, відсутність доказів, які перешкоджають надавати йому таку допомогу, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду - 23.09.2021 року, як передбачено ч.1, ст.191 СК України, і до 30.06.2022 року - дня закінчення навчання дитини у зазначеному вище навчальному закладі, як зазначено у диспозиції ст.199 СК України, а не до досягнення 23 років, оскільки відсутні докази про продовження його навчання в іншому закладі вишу, тому в задоволенні решті позовних вимог необхідно відмовити. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 992 грн. 40 коп. судового збору, від якого була звільнена позивач при зверненні до суду.

Outcome: partial