Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

У листопаді 2021 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернулась з позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини, у якому просить суд змінити визначене ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2018 року місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , та визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2018 року було затверджено мирову угоду щодо визначення місця проживання дітей, зокрема малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . 28 квітня 2019 року відповідач привів дочку [PERSON] в гості до позивача додому, і з того часу вона залишилась проживати у матері. Таким чином, з 28 квітня 2019 року обидві дочки [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Крім того зазначала, що з 22 грудня 2017 року по даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Хоча не працює, проте перебуває на обліку як безробітна та отримує допомогу, активно шукає роботу. Отримувана позивачем допомога та заробіток чоловіка дозволяють їй забезпечити фізичний, духовний та моральний розвиток дочок на достатньому рівні. Дочки не мають перешкод у спілкуванні із свої батьком, однак останній практично з дітьми не спілкується, участі у вихованні не приймає та не цікавиться її розвитком, залишивши її повністю на утриманні та піклуванні позивача. Посилаючись на те, що з моменту постановлення ухвали Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 17 квітня 2018 року змінилися обставини, а саме - 28 квітня 2019 року відповідач за власною ініціативою змінив місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та перестав добровільно надавати кошти на її утримання. У зв`язку з чим, позивач звернулася до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, де їй запропонували звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, що в подальшому надасть можливість стягнути із відповідача аліменти на утримання їх дітей. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану позовну заяву передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 10 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи та призначено підготовче судове засідання 17 лютого 2022 року о 14:30 год. Вказаною ухвалою зобов`язано Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 08 лютого 2022 року до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову. Відповідно до даної заяви повністю визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову і просить розглядати справу без його участі. В даній заяві відповідач [PERSON] зазначає, що [PERSON] , [INFO] , дійсно з 28 квітня 2019 року постійно проживає зі своєю матір`ю [PERSON] . 17 лютого 2022 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Семенюта Руслана Анатолійовича, в якій останній просить суд провести підготовче засідання без участі позивача та його представника за наявними матеріалами справи та ухвалити рішення, яким задовольнити позов у зв`язку з його визнанням відповідачем. Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом своєчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення 17.12.2021 року поштового відправлення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлено, що з 2010 року 2016 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у сторін народилося дві дочки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] . Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2018 року затверджено мирову угоду укладену 16.04.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якої: Визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зобов`язались не чинити один одному перешкоди у спілкуванні з дітьми. [PERSON] , [INFO] , зобов`язалась до 01.05.2018 року подати заяву до Білоцерківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про повернення виконавчого листа, у справі № 357/6501/16-ц, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 11.08.2016 року, щодо стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Відповідно до Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 3210-1248392-2018, [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/18013 від 08 липня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 13 осіб, в тому числі: [PERSON] , [INFO] , та її діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 22 грудня 2017 року [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] . Прізвища після реєстрації шлюбу « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до повідомлення КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» від 27 серпня 2021 року № 1407, громадянка [PERSON] , [INFO] , в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря психіатра не зверталась. Відповідно до довідки виданої 04 серпня 2021 року № 2108 Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості, [PERSON] , перебуває на обліку як безробітна з 2 червня 2021 року. Відповідно до характеристики учениці 2-А класу Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 імені генерал полковника [PERSON] , батько - [PERSON] , декілька разів приходив до школи після уроків і забирав доньку додому. Протягом 5 місяців батько оплачував посібники для навчання [PERSON] . Потім він поїхав на заробітки. Мати - [PERSON] приділяє належну увагу навчанню та вихованню дочки. Бере активну участь у житті класу, є головою батьківського комітету. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Статтею 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч.3 ст.199 ЦПК України). Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем та те, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дитини - [PERSON] час разом з матір`ю, тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, у тому числі через визнання позову відповідачем, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою 50 відсотків судового збору від сплаченої суми в розмірі 908,00 грн. (908,00 грн. - за подачу позовної заяви). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 454,00 грн. Також з державного бюджету на користь позивача підлягає поверненню 50 відсотків судового збору в розмірі 454,00 грн.

Outcome: approved