Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

1. Процедура. 1.1. 22.04.2021 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом /т. 1, а.с. 5-14/, яким просить: - визнати недійсним договір № 55S610-21067-20 від 10.12.2020, укладений між нею та відповідачем акціонерним товариством «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ХАРКІВГАЗ» (далі - АТ «ХАРКІВГАЗ»), як такий, що укладений під впливом тяжкої обставини; - стягнути з АТ «ХАРКІВГАЗ» на її користь моральну шкоду, завдану укладенням договору № 55S610-21067-20 від 10.12.2020 у розмірі 30 000 грн; - стягнути з АТ «ХАРКІВГАЗ» на її користь моральну шкоду, завдану смертю чоловіка у розмірі 1 500 000 грн. 1.2. Також, позивач просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі у розмірі 31 816, які складаються з 1 816 грн. судового збору та 30 000 витрат на професійну правову допомогу. 1.3. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.04.2021 /т. 1, а.с. 55-56/ позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та у справі відкрито провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 1.4. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.05.2021 /т. 1, а.с. 66-67/ задоволено клопотання відповідача. З підстав, установлених п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання у справі відкладено. 1.5. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.06.2021 /т. 1, а.с. 97/ з підстав, установлених п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання у справі відкладено. 1.6. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.06.2021 /т. 1, а.с. 123-124, 125-126/ задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, а саме: з Дергачівського районного суду Харківської області матеріалів справи № 619/4547/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та матеріалів справи № 619/4548/20 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів, боржник [PERSON] . З цих підстав цим судовим рішенням відкладено підготовче засідання та продовжено строк підготовчого провадження у справі. 1.7. Протокольними ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.06.2021 /т. 1, а.с. 122/, від 15.07.2021 /т. 1, а.с. 158/, від 25.08.2021 /т. 1, а.с. 226/, від 08.02.2022 /т. 2, а.с. 9-11/, із занесенням у журнали судових засідань, задоволені клопотання позивача: про допит у судовому засіданні у якості свідка представника відповідача адвоката Гладиря В.М., свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; про долучення до матеріалів справи та огляд (дослідження) у судовому засіданні відеоматеріалів (репортажів) з місця вибуху газу 28.10.2020 (т. 1, а.с. 218/; про долучення до матеріалів справи та дослідження у судовому засіданні обов`язкової звітної інформації відповідача - Додатки 1 і 5 до Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів від 19.04.2021 стосовно фінансового стану та вартості активів АТ «ХАРКІВГАЗ»; про долучення до матеріалів справи та дослідження у судовому засіданні довідки від 10.09.2021 № 67 КНП «Дергачівська центральна лікарня» стосовно позивача [PERSON] (із поновленням процесуального строку на подання цих доказів), а також задоволені клопотання відповідача про допит у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] ; про долучення деталізації наданих послуг ПрАТ «ВФ УКРАЇНА» за номером [NUMBER] . 1.8. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.07.2021 /т. 1, а.с. 161-162/ підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. 2. Аргументи учасників справи. 2.1. Вимоги позову [PERSON] обґрунтовує наступним. З 30.06.2009 по 28.10.2020 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] [INFO] від даного шлюбу у них народився син [PERSON] . Її чоловік з 05.10.2017 працював на підприємстві відповідача на посаді слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування (ГРП). 28.10.2020 [PERSON] загинув на виробництві під час виконання службових обов`язків, що підтверджується Актом № 6 спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 28.10.2020 об 11 год. 30 хв. у АТ «ХАРКІВГАЗ» внаслідок аварії. Зазначений акт складено 05.02.2021 повноважною комісією Державної служби України з питань праці та затверджено 10.02.2021 т.в.о. Голови Державної служби України з питань праці. Позивач зазначає, що унаслідок трагічної загибелі чоловіка вона втратила відчуття щоденної реальності та усвідомлення свого майбутнього без чоловіка. Єдиними думками з моменту отримання звістки про його смерть були думки лише про те, за який кошт організувати поховання чоловіка і провести пов`язані з похованням обряди, та яким чином вона одна зможе забезпечувати виховання та розвиток свого сина, який у десятирічному віці втратив батька. У зв`язку з чим, через недостатність свого доходу вимушено вдалася до позичання коштів у родичів та сторонніх людей. Саме в цей емоційно найскладніший період, коли вона найбільше перебувала під впливом тяжких обставин, обумовлених загибеллю чоловіка та батька своєї малолітньої дитини, а також тягаря боргових зобов`язань, які виникли внаслідок загибелі чоловіка, до неї звернувся відповідач з пропозицією у позасудовому порядку врегулювати питання відшкодування моральної та матеріальної шкоди, спричиненої загибеллю чоловіка. Зазначена ініціатива супроводжувалась повідомленням з боку відповідача про те, що саме її загиблий чоловік нібито був винен в аварії, внаслідок якої загинув, і що у випадку доведення вини її чоловіка жодної компенсації їй, як дружині загиблого, взагалі виплачено не буде. Також, відповідач переконував, що якщо вона захоче отримати компенсацію через суд, то відповідач їй добровільно нічого не відшкодує, а для суду потрібен адвокат, який дорого коштує, а у неї навряд чи знайдуться гроші на оплату послуг адвоката. Одночасно з цим, відповідач з`ясував розмір її витрат на поховання чоловіка та запропонував, якщо вона укладе договір з АТ «ХАРКІВГАЗ» про те, що вона визнає розмір моральної шкоди, спричиненої загибеллю чоловіка у розмірі, рівному розміру майнової шкоди - витрат на поховання та супутніх витрат, то їй цього ж дня буде перераховано гроші за таким договором. Внаслідок наполегливого впливу відповідача, та знаходячись у стані безпорадності щодо свого становища, як дружини загиблого чоловіка та матері-одиначки, яка залишилася фактично сам на сам з горем, яке її спіткало, вона підписала складений відповідачем договір № 55S610-21067-20 від 10.12.2020. Позивач уважає, що оскільки зазначений договір укладений під впливом тяжких для неї обставин і на вкрай невигідних умовах, зазначений договір має бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), виходячи з наступного. Так, на момент укладення договору вона перебувала у вочевидь емоційно вразливому стані, без належних правових знань та усвідомлення свого дійсного становища і негативних наслідків, які потягне за собою загибель чоловіка, при цьому ще й будучи обтяженою борговими зобов`язаннями як матеріального так і морально-етичного характеру через необхідність організації поховання чоловіка та проведення всіх необхідних традиційних обрядів. Загиблий чоловік був годувальником сім`ї, адже за дев`ять місяців 2020 року (до моменту загибелі чоловіка), розмір її заробітної плати склав 52 805,55 грн, тоді як розмір заробітної плати загиблого чоловіка був майже в двічі більшим - 95 819,42 грн. На момент укладення договору, вона перебувала у вочевидь нерівному становищі щодо усвідомлення дійсної тяжкості обставин через втрату чоловіка, а також тривалості негативних наслідків і дійсного обсягу шкоди, яка спричинена загибеллю чоловіка. Проте, відповідач, як юридична особа з незрівнянно більшим фінансовим потенціалом, маючи у своєму штаті працівників - фахівців у галузі права, та маючи по суті безмежні порівняно з нею можливості задля отримання додаткових відповідних консультацій фахівців щодо можливих майнових наслідків аварії, в якій загинув її чоловік, вочевидь усвідомлюючи факт її перебування у найуразливішому стані під впливом тяжкої обставини, саме в цей момент ініціював укладення зазначеного договору про компенсацію шкоди на вкрай несправедливих для неї умовах. Тобто, внаслідок заздалегідь спланованих та ретельно вивірених дій, відповідач недобросовісно скориставшись тяжкими обставинами, в яких вона опинилася, домоглися підписання договору, який би вона ніколи б не уклала за відсутності тяжких обставин. Крім того, від відповідача не надходило жодної рекомендації про необхідність звернутися до фахівця у галузі права задля отримання належної правової консультації щодо запропонованого договору та наслідків його укладання. Тобто, якщо б дії відповідача були добросовісними по відношенню до неї, а наміри б дійсно полягали у належному та повному відшкодуванні шкоди, спричиненої загибеллю [PERSON] - сина непрацездатної та обмеженої у русі матері, чоловіка та батька малолітньої дитини, то відповідач мав би сприяти отриманню відповідних консультацій та роз`яснень фахівців з приводу належного та справедливого визначення розміру шкоди, спричиненої загибеллю її чоловіка під час нещасного випадку на виробництві. Проте, жодним чином не є добросовісними діями запевнення відповідача під час ініціювання укладення договору про те, що саме звернення до адвоката унеможливить для неї отримання хоча б будь-якого відшкодування. Разом із цим, позивач уважає цинічними з боку відповідача, як автора договору, положення про те, що: « [PERSON] також діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] [INFO] , як мати сина загиблого [PERSON] ». Втім, договір не містить жодного положення про відшкодування шкоди у будь-якому вигляді саме дитині загиблого, що також є очевидною маніпуляцією відповідачем її свідомістю під час укладення договору та намаганням зневілювати значення смерті батька для його малолітнього сина, і у майбутньому взагалі уникнути будь-яких витрат з відшкодування шкоди саме дитині загиблого працівника. Крім того, особливий цинізм відповідача щодо обставин, у яких з вини відповідача вона й опинилася, полягає ще у тому, що умовами п. 4.6. запропонованого відповідачем договору передбачені ще й штрафні санкції у випадку, якщо вона після укладення договору усвідомить його несправедливість та спробує звернутися до відповідача з позовом про відшкодування будь-яких витрат/компенсацій/відшкодування/утримань тощо, які виникають з нещасного випадку, який стався 28.10.2020, внаслідок якого загинув [PERSON] . За цими умовами договору, відповідач має право стягнути з неї штраф у подвійному розмірі суми, яку сторони погодили у п. 4.5. договору. Посилаючись на наукові матеріали медичної психології надзвичайних станів, позивач зазначає, що «горе», як процес, має певні критичні періоди, а саме: перші 48 годин - шок від перенесеної втрати і відмова повірити в те, що сталося. Емоційно це іноді виражається в страху втратити кого-небудь із близьких або самого себе (як у фізичному, так і в психічному сенсі); перший тиждень - відчуття втрати може переноситись автоматично у зв`язку із відповідними клопотами (похорон тощо) та супроводжуватися почуттям «занепаду», емоційним чи фізичним виснаженням; від 2-х до 5-ти тижнів - переважає почуття покинутості як з боку сім`ї, так і з боку друзів, що повернулися до своїх буденних справ; від 6-ти до 12-ти тижнів - знімаються всі наслідки шокового стану і усвідомлюється реальність утрати. Спектр пережитих у цей час емоцій досить широкий, людина відчуває втрату і погано контролює себе; від 3-х до 4-х місяців - починається цикл «гарних та поганих днів». Людина стає дратівливою та нетерплячою щодо фрустрації. У більшості випадків з`являється гнів, почуття емоційної регресії; внаслідок зниження імунітету зростають соматичні скарги, особливо інфекційного та простудного характеру; 6 місяців - починається депресія, слабшає тяжкість пережитого, але не емоцій. Річниці з дня смерті близької людини, її дні народження, свята особливо важко переносяться і можуть викликати депресію; 12 місяців - перша річниця з дня смерті близької людини може бути травматичною або переламною, в залежності від наслідків пережитих за рік страждань. Тобто, саме у період максимальної пригніченості (10.12.2020) та її нездатності адекватно сприймати навколишні події та усвідомлювати їх дійсне значення, відповідач й звернувся до неї з ініціативою укладення договору з очевидною корисною метою - мінімізувати свої можливі витрати з відшкодування шкоди, спричиненої загибеллю чоловіка та уникнути відшкодування малолітній дитині, яка втратила батька. Позивач зазначає, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Статтею 233 ЦК України не передбачено обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин, зокрема і до оспорюваного договору. В аспекті доведення твердження про те, що договір не був би укладений нею за відсутності тяжких обставин, які виникли через смерть чоловіка, є те, що саме через виникнення тяжких обставин - загибелі чоловіка під час виконання трудових обов`язків, вона перебувала у стані горя та депресії і була вимушена опікуватися пошуком грошових коштів, необхідних для здійснення невідкладних дій, пов`язаних із загибеллю чоловіка. Разом і цим, позивач уважає, що наявність причинно-наслідкового зв`язку між загибеллю її чоловіка та укладенням договору є очевидною, адже якби не відбувся нещасний випадок, через який загинув [PERSON] , договір ніколи б не було нею укладено. Щодо вкрай невигідних умов договору позивач звертає увагу на те, що, згідно умов договору, вона перебуває під загрозою стягнення з неї відповідачем штрафу, що є фактично приреченням на голодну смерть та її малолітньої дитини, адже розмір штрафу є майже трьохрічним розміром її заробітної плати, і вказаний штраф вона має сплатити лише тільки за факт звернення до суду з намаганням отримати справедливе відшкодування спричиненої шкоди і не зважаючи на можливий результат розгляду справи судом. За доводами позивача, моральна шкода у розмірі 30 000 грн, яка спричинена їй укладенням договору, полягає у стражданнях через зневіру у добрі наміри людей; поглиблення хворобливого стану, спричиненого переживаннями через загибель чоловіка; усвідомлення своєї непотрібності та малозначності для підприємства, на якому декілька років працював чоловік і яке створювало відчуття соціальної захищеності і стабільності, проте, все звелося для відповідача лише до статистичної звітності по загиблих та банальної економії на загиблих та членах їхніх родин. Тим більшим є біль та моральні страждання через те, що саме ті люди, які мали б зменшити біль втрати та максимально полегшити її подальше життя без чоловіка та батька малолітньої дитини - роботодавець загиблого, навпаки скористався по суті її безпорадним психоемоційним станом та тяжкими обставинами. Моральну шкоду, спричинену загибеллю чоловіка, позивач обґрунтовує тим, що тільки зі спливом часу вона усвідомила глибину втрати чоловіка та батька свого сина та її безповоротність. Вона відчула гостру самотність як жінка і як мати, яка втратила дорогу людину та батька дитини. Відчуття невідновної втрати обумовлює постійне перебування у стані крайнього стресу та емоційного вигоряння. Необхідність самостійно, без допомоги чоловіка, опікуватися вихованням та забезпеченням життєвих та духовних інтересів сина, який втратив гармонію свого розвитку серед люблячих його батьків, збільшує страждання та біль втрати. Загибель чоловіка призвела до втрати нормальних життєвих зв`язків та звичайних занять. Відтепер, через смерть чоловіка вона змушена докладати величезних додаткових зусиль задля організації свого нормального життя та життя і розвитку свого сина. При цьому, життя після загибелі чоловіка ніколи не буде таким, як раніше, і вся «нормальність життя» тепер має полягати у тому, щоб навчитися вижити взагалі без чоловіка і батька дитини. Крім того, зі смертю чоловіка у небуття пішли мрії подружжя про народження другої дитини, для якої старший брат [PERSON] мав би бути другом та захисником, плекаючи в свою чергу й у собі якості турботи та альтруїзму про близьких людей. Через загибель чоловіка, перебуваючи у стані стресу та емоційного потрясіння, вона є емоційно й фізично виснаженою, погано себе контролює, стала дратівливою та нетерплячою щодо себе та оточуючих, через що змушена вдаватися до застосування сильнодіючих заспокійливих препаратів. У свою чергу, необхідність штучного медикаментозного зниження психологічного болю та пригнічення емоційного стану тягне за собою втрату нормальної працездатності та наявність постійного відчуття хворобливого стану і втоми, а також негативний вплив на організм через побічний ефект застосованих заспокійливих засобів. Такий вкрай негативний психоемоційний стан обумовив майже постійний головний біль, якого раніше взагалі не було, що робить життя нестерпним. Додатковою підставою для хвилювань та моральних страждань є страх за психоемоційний стан малолітнього сина [PERSON] , адже дитина, після повідомлення йому про загибель батька, стала замкнутою та відлюдною. У дитини з`явився страх самотності, через що він став боятися залишатися сам у кімнаті, а вночі взагалі перестав навіть виходити до туалетної кімнати, стримуючи свої природні потреби через острах переміщуватися по квартирі вночі самому, чого взагалі не було при житті батька, з яким вони перебували у взаємній гармонії та найліпших стосунках як батько та син. Окремим чинником спричинення моральних страждань є й подальша поведінка відповідача. Окрім вочевидь несправедливого відношення до сім`ї загиблого працівника та використання тяжких обставин задля зменшення своїх грошових витрат на відшкодування шкоди, саме дії відповідальних осіб відповідача призвели до загибелі її чоловіка та спричинення моральної шкоди, оскільки відповідач, який здійснює діяльність з підвищеною небезпекою, у розумінні ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та ч. 2 ст. 153 КЗпП України, мав би унеможливити загибель свого працівника саме під час виконання ним службових обов`язків. Крім того, навіть обіцянки відповідача під час укладення договору про надання технічної допомоги задля установки надгробного пам`ятника її загиблому чоловікові залишилися не виконаними. Також, після підписання договору відповідач перестав відповідати на телефонні дзвінки та уникав спілкування. Втім, отримавши адвокатський запит у порядку збирання доказів, зателефонував їй з докорами, що розцінюється позивачем як здійснення на неї тиску з метою перешкодити звернення до суду із даним позовом. На думку позивача, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та негативними наслідками таких дій є очевидним та доведеним відповідними належними і допустимими доказами. Отже, враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрат через загибель чоловіка та батька її малолітньої дитини, позивач оцінює розмір моральної шкоди, спричиненої їй загибеллю чоловіка, та яка підлягає стягненню з відповідача на її користь, у сумі 1 500 000 грн. 2.2. У відзиві на позов /т. 1, а.с. 70-79/ відповідач АТ «ХАРКІВГАЗ» просить відмовити у задоволенні вимог позову [PERSON] у повному обсязі, та зазначає про те, що договір № 55S610-21067-20, укладений 10.12.2020 між сторонами, не має сукупності ознак, що необхідні для визнання його недійсними на підставі статті 233 ЦК України, оскільки позивачем не доведено, що цей правочин вчинено на вкрай невигідних умовах під впливом тяжкої для неї обставини, яка стосується її самої чи близької їй людини, що вона усвідомлювала, що вчиняє правочини на вкрай невигідних для себе умовах, але вимушена була це зробити під впливом тяжкої обставини. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це робити через тяжкі обставини. Позивачем не доведено наявність обставин об`єктивного характеру («тяжкі обставини»), які зумовили укладення договору, спрямованого на їх усунення або зменшення, недоведеність тяжких обставин (обставин об`єктивного характеру) напряму впливає на недоведеність наявності обставин суб`єктивного характеру («вчинення правочину на вкрай невигідних для себе умовах»), так як без наявності «тяжких обставин» саме по собі вчинення правочину на вкрай невигідних для себе умовах не є підставою для визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України. Таким чином, сукупність чотирьох підстав, необхідних для визнання договору недійсним за статтею 233 ЦК України, у даній справі не можна встановити; необхідний критерій для визнання правочину недійсним з цих підстав, а саме доведення нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, - відсутній. Відповідач указує, що можливість отримання у судовому порядку іншої суми відшкодування та передбачення умовами договору відповідальності сторін - не є «кабальними» умовами для [PERSON] та не доводить «крайньої невигідності» договору. Більш того, згідно предмета договору, одна сторона зобов`язувалась здійснити виплату іншій стороні, та не передбачено будь-яких взаємних зобов`язань на користь відповідача з боку [PERSON] , що взагалі спростовує можливу наявність «крайньої невигідності» Оскільки позивач не обґрунтовує, у чому саме полягають вкрай невигідні умови договору та як саме [PERSON] , уклавши цей договір, отримала можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити, а також нею не доведено наявність тяжких обставин, під впливом яких укладено договір, що в свою чергу - не породжує наслідків у вигляді укладення договору на вкрай невигідних умовах, позовна вимога про визнання договору № 55S610-21067-20 від 10.12.2020 недійсним на підставі статті 233 ЦК України задоволенню не підлягає. Разом із цим, договір укладено за двосторонньою домовленістю сторін, маючи на меті врегулювання питання відшкодування моральної, матеріальної шкоди та будь - яких інших виплат/компенсацій, незважаючи на те, що відповідач був обізнаний про складні сімейні відносини позивача та її чоловіка на момент загибелі, що підтверджується відомостями офіційного веб-сайту судової влади України: згідно оприлюдненої інформації, 20.10.2020 року [PERSON] подано до Дергачівського районного суду Харківської області позов про розірвання шлюбу з [PERSON] (справа № 619/4547/20), а на наступний день після настання нещасного випадку даний позов за заявою позивача повернуто. Згідно оприлюдненої інформації, 22.10.2020 Дергачівським районним судом Харківської області винесено судовий наказ (справа № 619/4548/20), яким за заявою [PERSON] стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 20.10.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Відтак, недоведеність наявності підстав для визнання договору недійсним та того факту, що відповідач скористався тяжкими обставинами при його укладенні, унеможливлює стягнення 30 000 грн. моральної шкоди. Більш того, відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, у разі визнання договору недійсним [PERSON] зобов`язана буде повернути відповідачу отримані в рамках цього договору кошти в розмірі 83 229,82 грн. Крім наведеного, відповідач ставить під сумнів наявність глибоких страждань позивача, оскільки, відповідачу відомо про ініціювання [PERSON] розірвання шлюбу із загиблим, та неприязні складні відносини. Наведені позивачем доводи не супроводжуються доказами щодо погіршення її здібностей або позбавлення її можливості їх реалізації. Тобто, позивачем не надано жодних доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком «протиправної» діяльності відповідача, передбачених ч. 2 ст. 23 ЦК України. Разом із цим, істотне значення при визначені наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди має ступень вини особи. Так, Актом № 6 спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 28.10.2020 об 11 год. 30 хв. встановлено, що [PERSON] - слюсар з експлуатації та ремонту газового устаткування (ГРП) служби експлуатації систем газопостачання управління експлуатації AT «ХАРКІВГАЗ» порушив низку нормативних актів. Таким чином, враховуючи загальні підстави цивільно-правової відповідальності та вину самого [PERSON] в частині порушення нормативних документів з охорони праці, що призвели до нещасного випадку, вбачається, що дані обставини свідчать про відсутність вини відповідача. Окрім наведеного, відповідач звертає увагу, що частиною п`ятою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що відповідач вже відшкодував моральну та матеріальну шкоду позивачу на підставі договору, та те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань (характер, обсяг, тривалість, наслідки), наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача, а також не обґрунтовано, з чого позивач виходив при визначенні розміру заподіяної йому шкоди, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 1 500 000 грн. не підлягають задоволенню. 2.3. У відповіді на відзив /т. 1, а.с. 102-104/ позивач указує, що відповідачем не спростовані обставини та доводи, якими обґрунтовано позовну заяву, а відтак відзив на позов та додані до нього докази, відповідно, жодним чином не спростовують ані факту спричинення відповідачем моральної шкоди ані факту недійсності договору № 55S610-21067-20 від 10.12.2020, як такого, що укладений під впливом тяжкої для неї обставини. Позивач зазначає, що усвідомлювала значення своїх дій та діяла добровільно і без примусу, маючи на меті отримання вкрай необхідних на момент укладення договору грошових коштів задля забезпечення всіх необхідних витрат, прямо пов`язаних із загибеллю чоловіка, що й є тяжкими обставинами. Доводи ж відповідача про не існування для неї тяжких обставин під впливом яких, вона уклала договір, взагалі перебувають за межею моральності та гуманності. Фактично заперечення відповідача зводяться до тверджень про недоведеність нею розміру моральної шкоди, заявленої до стягнення, «оскільки з наведених обставин не вдається встановити характер, обсяг, тривалість та наслідки моральних страждань». При цьому, відповідач визнає свій обов`язок, як володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодувати завдану таким джерело шкоду з огляду на положення ст. ст. 1167, 1187 ЦК України. Позивач зазначає, що моральна шкода є суб`єктивною категорією, яка оцінюється саме особою, якою вона спричинена з урахуванням власного внутрішнього сприйняття страждань та негативних наслідків події (факту) спричинення моральної шкоди. Розмір достатньої компенсації спричиненої моральної шкоди обумовлений її власним особистим сприйняттям та визначений, виходячи з наведених в позовній заяві об`єктивно існуючих негативних наслідків нещасного випадку, внаслідок якого загинув її чоловік. Таким чином, відповідачем у відзиві на позовну заяву не спростовано належними доказами та правовими нормами заявлені позовні вимоги та їхнє обґрунтування. 2.4. У запереченнях /т. 1, а.с. 105-107/ відповідач указує, що за змістом ст. 233 ЦК України для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох підстав: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину. Більш того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним є доведення у судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивні та суб`єктивній стороні. Витрати, прямо пов`язані із загибеллю чоловіка (витрати на похоронні та поминальні послуги) повністю відшкодовано (шляхом надання матеріальної допомоги) АТ «ХАРКІВГАЗ» із залученням профспілки в повному обсязі ще до укладення договору (в жовтні 2020 року). Тяжкі обставини треба розуміти не як будь-яке несприятливе матеріальне, соціальне чи інше становище, а як його крайні форми, для усунення чи пом`якшення яких необхідно терміново укласти правочин; що тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися з урахуванням усіх обставин справи; потерпілий, який оскаржує правочин, повинен довести, що за відсутності тяжких обставин він взагалі або на зазначених умовах не уклав би правочин. Крім того, заявлені «тяжкі обставини» ніяким чином не свідчать про те, що ними міг скористатися відповідач, як сторона договору, що виключає підстави визнання правочину недійсним, і як наслідок, стягнення з АТ «ХАРКІВГАЗ» моральної шкоди за його укладання. Водночас, [PERSON] виступала ініціатором договору, визначаючи при цьому дату та місце його підписання, що в свою чергу, виключає обставини, якими «нібито» міг скористатися АТ «ХАРКІВГАЗ», а тим більше вчиняти «наполегливий вплив». Що стосується вкрай невигідних умов, то [PERSON] не обґрунтовано, у чому саме полягають вкрай невигідні умови договору, предметом якого є відшкодування відповідачем витрат та моральної шкоди, та як саме вона, уклавши цей договір, отримала можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити. Таким чином, є очевидною недоведеність нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. 3. Узагальнені позиції учасників судового провадження. 3.1. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що 28.10.2020 після дзвінка дядька про те, що щось трапилось на газовому господарстві, вона поїхала на ГРП, де дізналася, що вибухнув газ і працівників разом з її чоловіком завалило у будівлі ГРП. Після розбирання завалів звідти дістали тіло її чоловіка, який загинув від вибуху газу. Наступного дня 29.10.2020 її покликав до моргу слідчий для впізнання тіла чоловіка. Вона власними зусиллями знайшла автомобіль, та разом із невісткою поїхала до моргу. Похорони були призначені на 31.10.2020. Придбавала продукти та все необхідне для похорон вона власними силами, з усіх питань, пов`язаних з похованням чоловіка та грошима їй допомагали родичі і друзі. Жодної допомоги від АТ «ХАРКІВГАЗ» після загибелі чоловіка та під час організації поховання та поминок вона не отримувала. Наступного після похорон дня, 01.11.2020 до неї зателефонував особисто представник відповідача адвокат Гладир В.М., який сказав, що їй потрібно з ним зустрітися і що це в її ж інтересах. Сказав, що 05.11.2020 призначена комісія з приводу вибуху на ГРП, де загинув її чоловік, і їй там потрібно бути, там і зустрінуться. Приїхавши 05.11.2020 разом із братом на комісію, вона зателефонувала представнику відповідача. Під час зустрічі в його службовому кабінеті в АТ «ХАРКІВГАЗ» [PERSON] одразу надав їй роздрукований договір і наполягав на його підписанні. Після ознайомлення зі змістом вказаного договору вона не погодилась одразу його підписувати, оскільки зрозуміла, що суми відшкодування, які вказані у договорі, замалі і за загибель людини відшкодування має бути більшим. Проте, він сказав, що загиблого чоловіка все одно зроблять винним у аварії, відтак, потрібно брати ті гроші, що пропонують, та спитав, скільки часу їй потрібно на відповідь. Через деякий час вона повернулася до думки про запропонований відповідачем договір, оскільки грошей на життя не вистачало. Крім того, після поховання чоловіка вона знайшла в його речах його банківську картку Приватбанку з пін-кодом і дізналася, що її чоловік не сплатив кредит по картці і побоюючись, що через цей борг чоловіка у неї можуть забрати й житло вона позичила гроші, щоб сплатити цей борг по картці через банківській термінал. З настанням відчаю та вкрай скрутного матеріального становища, на початку грудня 2020 року вона зателефонувала представнику відповідача та повідомила про надання згоди на підписання договору. До цього телефонного дзвінка вони з представником відповідача бачилися на підприємстві, проте, питання про надання матеріальної допомоги більше не поставало. І після підписання договору 10.12.2020 від відповідача їй більше ні разу ніхто не телефонував, лише 23.02.2021 після отримання адвокатського запиту їй зателефонував з питаннями представник відповідача [PERSON] . Позивач зазначила, що тяжкою обставиною, що слугувала підставою для укладення договору, є смерть чоловіка, адже вона втратила годувальника своєї дитини, на утримання якої її мінімальної заробітної плати не вистачає. Крім того, через загибель чоловіка було порушено увесь її життєвий уклад. Перебування у стані глибокого стресу та тягаря втрати чоловіка, необхідність відшукання грошей задля повернення позичених та забезпечення поточних життєвих потреб себе та малолітнього сина фактично підштовхнуло її на підписання цього договору, при цьому вона повністю усвідомлювала його зміст та розуміла невигідність його умов, проте через тяжкі обставини, в яких вона опинилась, була змушена його підписати, як джерело отримання хоча б якихось грошей, щоб забезпечити поточні потреби. Також, позивач повідомила, що хоча посада її чоловіка була «слюсар» фактично він виконував ще й роботу майстра дільниці, працював і на роботі й вдома на ноутбуці, виконував додаткову роботу, і більшу частину свого часу витрачав на роботу на дільниці або вдома, пояснюючи, що якщо він не буде виконувати ці обов`язки, його звільнять. Через таку ненормальну зайнятість чоловіка у них з чоловіком часто виникали сварки, що чоловік ставить робочі інтереси вище за сімейні. Зазначені обставини ставали на заваді планам народити другу дитину, яку вони обидва дуже сильно хотіли, і через це позивач навіть намагалась залякати чоловіка тим, що розірве шлюб та буде стягувати аліменти, сподіваючись, що керівництво чоловіка змінить режим його роботи на користь сім`ї. Через це вона навіть звернулася до адвоката, яка від її імені подала до суду позови про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, щоб залякати чоловіка, проте, реально розлучатися з чоловіком вона не бажала, оскільки вони проживали разом однією сім`єю та разом виховували сина [PERSON] . Після загибелі чоловіка у неї різко погіршилося самопочуття на нервовому ґрунті. Моральні страждання призвели до втрати сну, почало випадати волосся. Позивач навіть змушена була звернутися за медичною допомогою до лікаря психіатра, який призначив їй лікування. Наразі разом із дитиною проживає у батьків та перебуває у постійній депресії. Вважає, що достатнім розміром відшкодування моральної шкоди, спричиненої загибеллю її чоловіка та батька її дитини буде 1 500 000 грн. та у 30 000 грн. позивач оцінює моральну шкоду, спричинену їй відповідачем через те, що він скористався тяжкими обставинами, в яких опинилася позивач через загибель чоловіка, задля підписання договору на вкрай невигідних для неї умовах. 3.2. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Новаков А.І. вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив задовольнити у спосіб, що обраний позивачем, та за обставин, викладених у заявах по суті. 3.3. У судовому засіданні представник відповідача АТ «ХАРКІВГАЗ» адвокат Гладир В.М. позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Будучи допитаним у судовому засіданні у якості свідка дав пояснення про те, що 28.10.2020 у с. Березівське на ГРП стався вибух, в результаті якого, постраждали працівники підприємства та троє загинули, серед яких був чоловік позивача [PERSON] [PERSON] . У зв`язку з цим, Держпраці утворену комісію, на яку на початку листопада 2020 року було запрошено дружину загиблого [PERSON] [PERSON] . Коли [PERSON] приїхала на підприємство разом із братом, він надав їй проект договору. У цей час у кабінеті їх було четверо: [PERSON] з братом, він та інший представник АТ «ХАРКІВГАЗ» адвокат Засядько М.В. Приблизно через місяць, 07.12.2020 позивач зателефонувала йому та повідомила, що хоче укласти договір. 10.12.2020 він разом із [PERSON] приїхав на роботу до позивача, де вона підписала договір. Керівництвом АТ «ХАРКІВГАЗ» вирішено надати допомогу сім`ям постраждалих працівників 50 000 грн та сім`ям загиблих працівників 100 000 грн. За рішенням керівництва АТ «ХАРКІВГАЗ», грошові кошти у розмірі 100 000 грн виділені на трьох осіб: позивача [PERSON] , сина [PERSON] та матір загиблого [PERSON] . За умовами укладеного договору, позивач [PERSON] , після вирахування обов`язкових платежів та зборів, отримала грошові кошти у сумі 67 000 грн., з яких 33 500 грн - матеріальні збитки та 33 500 - моральні збитки. Профспілкова організація працівників АТ «ХАРКІВГАЗ» виплатила позивачу на поховання чоловіка 67 000 грн. Сім`ї інших постраждалих та загиблих працівників також отримали грошову допомогу, а деякі з них відмовилися від її отримання. Представник відповідача уважає, що звертаючись до суду із даним позовом [PERSON] переслідує ціль матеріального збагачення за рахунок відповідача. Інші доводи та пояснення представника відповідача фактично зводяться до наведеного у заявах по суті. 4. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4.1. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 30.06.2009 Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, позивач [PERSON] з 30.06.2009 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (актовий запис № 24) /т. 1, а.с. 15/. 4.2. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.01.2010 Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , батьками записані сторони (актовий запис № 3) /т. 1, а.с. 16/. 4.3. Відповідно до трудової книжки, виданої 05.07.2002, чоловік позивача [PERSON] з 05.10.2017 працював на підприємстві відповідача на посаді слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування (ГРП). 28.10.2020 виведений із кадрового складу у зв`язку зі смертю /т. 1, а.с. 18-25/. 4.4. Як посвідчується довідкою виконавчого комітету Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 04.04.2021 № 562, на момент смерті [INFO] [PERSON] проживав без реєстрації по [ADDRESS] разом із родиною - дружиною [PERSON] та сином [PERSON] /т. 1, а.с. 17/. 4.5. З довідки, виданої 15.03.2021 відповідачем АТ «ХАРКІВГАЗ», убачається, що дохід [PERSON] на посаді слюсар з експлуатації та ремонту газового устаткування ГРП 4 розряду Пересічанської дільниці Служби експлуатації систем газопостачання Дергачівського відділення Управління експлуатації за період часу з 01.10.2019 по 30.09.2020 склав 131 847,92 грн /т. 1, а.с. 41/. 4.6. З індивідуальних відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування убачається, що за цей же період доходи позивача [PERSON] становили 65 324,55 грн, з них за жовтень 2019 - 4 173,00 грн, листопад 2019 - 4 173,00 грн, грудень 2019 - 4 173,00 грн; січень 2020 - 4 723,00 грн, лютий 2020 - 5 549,59 грн, березень 2020 - 5 338,63 грн, квітень 2020 - 5 855,22 грн, травень 2020 - 7 259,20 грн, червень 2020 - 6 826,43 грн, липень - 5 269,15 грн, серпень 2020 - 5 814,07 грн, вересень 2020 - 6 170,26 грн /т. 1, а.с. 42-43/. 4.7. Як посвідчується Актом № 6 спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 28.10.2020 об. 11 год. 30 хв. в АТ «ХАРКІВГАЗ», затвердженого 10.02.2021 т.в.о. Голови Державної служби України з питань праці /т. 1, а.с. 30-40/, 28.10.2010 з працівниками АТ «ХАРКІВГАЗ» внаслідок аварії на ГРП № 52 с. Березівське, вул. Мисливська, 2, Дергачівський район Харківської області стався груповий нещасний випадок. Кількість потерпілих 10 (десять) осіб, з них 3 (три) із смертельним наслідком. Згідно з відомостями про потерпілого (п. 1 Акта): [PERSON] , [INFO] , слюсар з експлуатації та ремонту газового устаткування (ГРП), загальний стаж роботи 19 років, стаж роботи на підприємстві 3 років, стаж за посадою 3 роки. Дата проходження: навчання за професією чи роботою, під час виконання якої стався нещасний випадок - 05.04.2013, перевірки знань з охорони праці - 28.04.2020. Дата проведення інструктажів з охорони праці: вступного - 05.10.2017, первинного - 05.10.2017, повторного - 05.10.2020, цільового - 28.10.2020. Діагноз, який встановлено закладом охорони здоров`я - несумісна з життям тупа травма тіла. Відомості про членів сім`ї потерпілого, які перебувають на його утриманні - син [PERSON] , 2010 року народження. Згідно з відомостями про підприємство (п. 2 Акта): найменування суб`єкта господарювання, працівником якого є потерпілий [PERSON] - АТ «ХАРКІВГАЗ», адреса підприємства - м. Харків, вул. Безлюдівська, 1, найменування та код основного виду економічної діяльності - розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи (КВЕД 35.22), цех, дільниця, місце, де стався нещасний випадок - ГРП № 52, с. Березівське, вул. Мисливська, 2, Дергачівський район Харківської області. У п. 4 Акта детально наведені обставини, за яких стався нещасний випадок. У п. 5 Акта визначено вид події (вибух) та причини настання нещасного випадку, шкідливі або небезпечні виробничі фактори. За висновком спеціальної комісії, нещасний випадок з [PERSON] визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом, та таким, що підпадає під дію пунктів 1, 2 пункту 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 (п. 7 Акта). У п. Акта наведено перелік осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці. 4.8. Як убачається із лікарського свідоцтва про смерть від 30.10.2020 № 12-19-227/20-Дт, смерть [PERSON] наступила 28.10.2020, виявлений у с. Березівка Дергачівського району Харківської області після вибуху газу. Причина смерті - не сумісна з життям тупа травма тіла /т. 1, а.с. 26/. 4.9. На підставі цього лікарського свідоцтва, 02.11.2020 виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] /т. 1, а.с. 28/. 4.10. З досліджених у судовому засіданні у присутності учасників судового провадження відеоматеріалів (репортажів) достеменно установлено, що після вибуху газу на ГРП № 52 у с. Березівське Дергачівського району Харківської області 28.10.2020 на місці події була присутня позивач [PERSON] /т. 1, а.с. 168/. 4.11. З довідкової інформації про надані послуги ПрАТ «ВФ УКРАЇНА» убачається, що, окрім іншого, 07.12.2020 о 14:15:36 годині на номер [NUMBER] надійшов вхідний телефонний дзвінок з номеру [NUMBER] тривалістю 18:56 хвилин; 10.12.2020 о 10:02:26 годині з номеру [NUMBER] надійшов вихідний дзвінок на номер [NUMBER] тривалістю 0:17 хвилин; 10.12.2020 о 13:51:32 годині з номеру [NUMBER] надійшов вихідний дзвінок на номер [NUMBER] тривалістю 6:34 хвилин /т. 1, а.с. 140-153/. Також наданий скріншот маршруту пересування транспортного засобу [NUMBER] /т. 1, а.с. 154/. 4.12. 10.12.2020 між відповідачем АТ «ХАРКІВГАЗ» (Сторона 1) та позивачем [PERSON] , яка діяла також в інтересах малолітнього [PERSON] , як мати сина загиблого [PERSON] (Сторона 2) підписаний Договір 55S610-21067-20 /т. 1, а.с. 44- 46/. За умовами Договору: Сторони прийшли до згоди добровільно, за взаємною згодою, без передачі справи до суду, врегулювати питання відшкодування моральної, матеріальної шкоди та будь-яких інших виплат/компенсацій тощо наступним чином: 1. Стосовно матеріальної шкоди: 1.1. Сторона 2 оцінює розмір завданих матеріальних збитків у сумі 41 614,91 грн та усвідомлює, що із суми, визначеної цим пунктом Договору, Стороною 1 будуть утримані податки та збори відповідно до вимог чинного законодавства. 1.2. Підписанням цього договору Сторона 2 підтверджує, що розмір матеріальної шкоди у сумі 41 614,91 грн є достатньою та повною сумою для відшкодування матеріальної шкоди, яку понесла та може понести в майбутньому Сторона 2 внаслідок загибелі [PERSON] . 1.3. Сторона 1 погоджується добровільно компенсувати оцінену Стороною 2 матеріальну шкоду в розмірі 41 614,91 грн. 1.4. Відшкодування матеріальної шкоди в сумі 41 614,91 грн. сплачується Стороною 1 на користь сторони 2 протягом чотирьох робочих днів з дати підписання цього Договору. Із суми, визначеної цим пунктом Договору, Стороною 1 будуть утримані податки та збори відповідно до вимог чинного законодавства. 1.5. Сторони, підписанням цього Договору, підтверджують, що до підписання цього Договору Сторона 2 отримали від Сторони 1 із залученням профспілки працівників ПАТ «Харківгаз» матеріальну допомогу на похоронні та поминальні послуги у розмірі 67 000 грн. 2. Стосовно моральної шкоди: 2.1. Сторона 2 оцінює розмір завданих моральних збитків в сумі 41 614,91 грн, та усвідомлює, що із суми визначеної цим пунктом Договору Стороною 1 будуть утримані податки та збори відповідно до вимог чинного законодавства. 2.2. Підписанням цього Договору Сторона 2 підтверджує, що розмір моральної шкоди в сумі 41 614,91 грн. є достатньою та повною сумою для відшкодування моральної шкоди, яку понесла та може понести в майбутньому Сторона 2 внаслідок загибелі [PERSON] . 2.3. Сторона 1 погоджується добровільно компенсувати оцінену розмірі 41 614,91 грн. 2.4. Відшкодування моральної шкоди в сумі 41 614,91 грн. сплачується Стороною 1 на користь Сторони 2 протягом чотирьох робочих днів з дати підписання цього Договору. Із суми, визначеної цим пунктом Договору, Стороною 1 будуть утримані податки та збори відповідно до вимог чинного законодавства. 3. Стосовно інших виплат: 3.1. Підписанням цього Договору Сторона 2 підтверджує, що не має та не буде мати до Сторони 1 майнових вимог щодо компенсації витрат, пов`язаних з втратою годувальника, та планує отримати такі виплати за рахунок Фонду соціального страхування України, як шляхом одноразової грошової виплати, так і шляхом призначення відповідних щомісячних страхових виплат від Фонду соціального страхування України у випадках, визначених нормами чинного законодавства. 3.2. Підписанням цього Договору Сторона 2 підтверджує, що незалежно від того, чи отримає Сторона 2 від Фонду соціального страхування України виплати, про які йде мова в п. 3.1. цього Договору, або отримає їх не в повному обсязі, або не отримає їх взагалі, Сторона 2 не буде змінювати домовлену зі Стороною 1 суму, визначену пунктами 1 та 2 цього Договору та не буде вимагати від Сторони 1 доплату грошової суми, яку очікувала отримати від Фонду соціального страхування України, але не отримала, або отримала у меншому розмірі, ніж очікувала, з будь - яких причин. 4. Інші умови: 4.1. Сторона 2 підписанням цього Договору підтверджує, що ними добровільно та правильно оцінені всі без виключення майнові втрати у будь - якій формі (матеріальні, моральні, інші без виключення), які компенсуються на умовах визначених цим Договором загальною сумою 83 229,82 грн., які Сторона 2 має отримати на умовах визначених цим Договором після відрахування з неї визначених законодавством податків та зборів. 4.2. Сторона 2 підписанням цього Договору гарантує, що після отримання загальної суми 83 229,82 грн. не має та не буде мати інших майнових претензій до Сторони 1 у будь - якій формі. 4.3. Сторони погодили, що виплата суми в розмірі 83 229,82 грн. після відрахування з неї визначених законодавством податків та зборів, буде здійснена на рахунок Сторони 2 за визначеними реквізитами. 4.4. Сторона 2 підписання цього Договору гарантує, що відсутні інші особи (окрім матері [PERSON] ), які мають право на отримання будь-яких виплат від Сторони 1 як особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки. Підписанням цього Договору Сторона 2 гарантує, що тільки вона спільно проживала разом з [PERSON] однією сім`єю та були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки на протязі останніх 10 років та на момент його смерті. Інші особи разом зі Стороною 2 та [PERSON] на протязі останніх 10 років та на момент його смерті спільно не проживали, не були пов`язані спільним побутом і не мали взаємних прав та обов`язків. 4.5. Сторона 2 підписанням цього Договору підтверджує, що сума 83 229,82 грн. є достатньою та повною сумою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яку понесли та може понести в майбутньому Сторона 2 внаслідок загибелі [PERSON] та будь - яких інших виплат, та бере на себе зобов`язання не звертатися до суду за вирішенням зі Стороною 1 будь - яких майнових питань, що можуть виникнути внаслідок нещасного випадку, який стався 28.10.2020, в результаті якого загинув [PERSON] , в тому числі і шляхом стягнення матеріальної та/чи моральної шкоди. 4.6. Сторони усвідомлюють, що відмова від права до звернення до суду є нікчемною, проте, Сторона 2 гарантує зі свого боку виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором, у зв`язку з чим Сторони погодили, що в разі звернення Сторони 2 до суду з позовом до Сторони 1 про відшкодування будь-яких витрат/компенсацій/відшкодування/утримань/тощо, які виникають з нещасного випадку, який стався 28.10.2020, внаслідок настання якого загинув [PERSON] , Сторона 1 має право стягнути зі Сторони 2 штраф в подвійному розмірі суми, яку Сторони погодили в п. 4.5. цього Договору. 4.7. Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання сторонами свої зобов`язань за ним. 4.8. Права та обов`язки Сторін по даному договору виникають з моменту його підписання. 4.9. Усі спори, пов`язані із цим Договором, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку згідно з чинним законодавством. 4.10. Після підписання Договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються цього Договору, втрачають юридичну силу. 4.11. Зміни в цей Договір можуть бути внесені за взаємною згодою Сторін, що оформлюється додатковими угодами до цього Договору. 4.13. Як убачається із видаткового касового ордеру № 96 від 30.10.2020 профспілкою працівників Дергачівської філії ПАТ «ХАРКІВГАЗ» позивачу [PERSON] надано матеріальну допомогу на поховання чоловіка, члена профспілки [PERSON] у розмірі 5 000 грн /т. 1, а.с. 85/. 4.14. Згідно товарного чека № б/н від 30.10.2020 позивачем [PERSON] ФОП [PERSON] сплачено похоронні послуги у розмірі 15 000 грн. /т. 1, а.с. 89/. 4.15. Відповідно до акту виконаних робіт/послуг від 31.10.2020, Виконавцем ФОП [PERSON] для Замовника профспілки працівників ПАТ «Харківгаз» виконані послуги з організації поминального обіду на 120 осіб. Вартість послуги 42 000 грн, що сплачена згідно товарного чеку № 25 від 30.10.2020 /т. 1, а.с. 87, 88/. 4.16. Відповідно до видаткового касового ордеру № 38 від 02.11.2020 профспілкою працівників Дергачівської філії ПАТ «ХАРКІВГАЗ» позивачу [PERSON] надано матеріальну допомогу на поховання чоловіка, члена профспілки [PERSON] у розмірі 20 000 грн /т. 1, а.с. 86/. 4.17. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що є дружиною брата (невісткою) позивача, відтак, у силу родинних відносин, добре знає і позивача і її загиблого чоловіка. Зазначила, що за її усвідомленням загиблий чоловік позивача більш ніж зазвичай працівники був зайнятий на роботі і через це у нього постійно не вистачало часу на сім`ю хоча і він і позивач хотіли другу дитину - дівчинку, але через його постійну зайнятість на роботі позивач казала, що й друга дитина батька не буде бачити, бо він завжди на роботі. Проживали вони усі разом, та у сім`ї були гарні стосунки. Про вибух газу [PERSON] дізналася від знайомих, почала телефонувати позивачу [PERSON] , яка сказала, що її чоловік працював на місці вибуху, через що, [PERSON] десь о шістнадцятій годині прибула на місце вибуху де вже з чотирнадцятої години була позивач. Вона перебувала у стані істерики та сподівалася, що її чоловік живий, адже рятувальники розбирали завали, щоб дістати робітників, яких завалило. Після того, як [PERSON] дістали, його відвезли у Дергачівський морг. Наступного дня вони разом із [PERSON] були там на впізнанні. Після звістки про те, що чоловік позивача загинув, саме позивач за допомогою близьких та друзів займалася похороном, сплачувала всі необхідні платежі на забезпечення належного поховання чоловіка. Вони вдвох замовляли кафе для поминального обіду, їздили на ринок за продуктами. Перші дні біля позивача нікого з представників підприємства відповідача не було, нічим вони їй не допомогли, ані грошима, ані транспортом. Гроші і ми з чоловіком їй давали, і вона напозичала, тепер має багато боргів. Позивач заробляє небагато, десь у розмірі мінімальної заробітної плати на місяць і основним годувальником родини був її чоловік. Після похорон вона перебувала у досить пригніченому стані, приймала заспокійливе. 4.18. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що є давньою подругою позивача, знає її вже тридцять років і саме вона познайомила свого часу позивача з [PERSON] , у подальшому вони одружилися. Позивач проживає у будинку з батьками де й мешкала разом з чоловіком. У день вибуху газу вона була разом із позивачем та спільною подругою [PERSON] приїхали на місці вибуху, оскільки позивач просила її туди відвезти бо дуже хвилювалася за чоловіка. Увесь час на місці вибуху позивач рвалася допомагати рятувальникам діставати чоловіка, вони пробули там до самого моменту, як тіло загиблого [PERSON] рятувальники дістали з-під завалів. У позивача була істерика, вона ридала. До неї підходила преса та працівники швидкої допомоги. У позивача з чоловіком були дуже гарні стосунки, вони планували другу дитину - [PERSON] казав, що нам треба ще дівчинку народити. Спочатку, після народження сина [PERSON] , позивач не працювала, потім пішла працювати на пошту, проте гроші для сім`ї заробляв чоловік. У позивача «лежача» мати, тому вона прив`язана до дому і не може працювати де захоче. Коли чоловік позивача загинув, то всі друзі, родичі і однокласники збирали їй гроші в якості допомоги на поховання, адже годувальником у сім`ї був [PERSON] та позивач через смерть чоловіка позичала гроші. Власних накопичень вона взагалі не мала. Також, їй відомо, що відповідач дав гроші позивачу на поховання чоловіка вже після поховання, а до цього тільки казали, щоб збирала чеки. Також, їй відомо, що наразі сину [PERSON] державною призначена пенсія по втраті годувальника. Після загибелі [PERSON] позивач стала дуже пригнічена, замкнута, приймала ліки через нервове потрясіння та втрату чоловіка. 4.19. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що є давньою подругою позивача, вони знайомі приблизно 26 років. Стосунки у їх сім`ї з чоловіком були звичайними. Через загибель чоловіка позивач була дуже пригніченою, приймала ліки, загибель чоловіка дуже сильно на неї вплинула. На поминках до позивача приставав представник відповідача щодо укладення договору, відводили у бік та вмовляли, на що я рекомендувала позивачу нічого не підписувати, через побоювання, що вони можуть скористатися її тяжким становищем. 4.20. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що працює на підприємстві відповідача прибиральником службових приміщень та знайома із загиблим [PERSON] з 2018 року, відтоді, коли він там став працювати слюсарем. Знала його нормальним, порядним, відповідальним. 23 або 24 жовтня 2020 року він звернувся до неї із проханням надати житло, бо його виганяли з дому. Вони поїхали подивитися її дачний будинок і йому сподобалося. Також, їй відомо, що у [PERSON] є син одинадцятирічний син [PERSON] . На роботі вона прибирала робоче місце [PERSON] , він мав робочий стіл, комп`ютер, шафу, полки. До суду прийшла надати свідчення заради захисту померлої людини. 4.21. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що працює на підприємстві відповідача майстром, були з [PERSON] колегами по роботі та мали дружні стосунки. Йому відомо, що з дружиною у [PERSON] були не дуже гарні стосунки та у нього є чотирнадцятирічний син. Чи отримала позивач від відповідача кошти у якості компенсації за аварію, заробіток [PERSON] , кількість постраждалих та загиблих людей під час вибуху, - йому не відомо. 4.22. З досліджених у судовому засіданні матеріалів цивільних справ Дергачівського районного суду Харківської області № 619/4547/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та № 619/4548/20 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з [PERSON] вбачається, що судовим наказом Дергачівського районного суду Харківської області від 22.10.2020 у справі № 619/4548/20 заява [PERSON] задоволена, а ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 29.10.2020 у справі № 619/4547/20 позовна заява [PERSON] повернута з підстав, установлених п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України. 4.23. Дослідженим у судовому засіданні у присутності учасників судового провадження аудіозаписом посвідчується телефонна розмова, що сталася 23.02.2021 між позивачем [PERSON] та представником відповідача адвокатом Гладирем В.М. стосовно питання оспорювання укладеного між сторонами 10.12.2020 договору /т. 1, а.с. 48/. 4.24. З дослідженої у судовому засіданні довідки від 10.09.2021 № 67 КНП «Дергачівська центральна лікарня» вбачається, що позивач [PERSON] з 04.04.2021 перебуває на обліку у психіатричному кабінеті смт. Солоницівка з діагнозом F 43.22 /т. 1, а.с. 239А/. 4.25. З дослідженої у судовому засіданні обов`язкової звітної інформації відповідача - Додатків 1 і 5 до Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів від 19.04.2021 стосовно фінансового стану та вартості активів АТ «ХАРКІВГАЗ» вбачається, що вартість активів відповідача за даними останньої річної фінансової звітності становить 612 669 000 (шістсот дванадцять мільйонів шістсот шістдесят дев`ять мільйонів) грн., та попередньо надана згода на укладення протягом одного року договорів на закупівлю природного газу на суму 935 000 000 (дев`ятсот тридцять п`ять мільйонів) грн /т. 1, а.с. 215-217/. 5. Релевантне законодавство. § 1. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору № 55S610-21067-20 від 10.12.2020, укладеного між нею та відповідачем АТ «ХАРКІВГАЗ», як такого, що укладений під впливом тяжкої обставини та стягнення з АТ «ХАРКІВГАЗ» на її користь моральної шкоди, завданої укладенням договору № 55S610-21067-20 від 10.12.2020 у розмірі 30 000 грн. 5.1.1. За приписами ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. 5.1.2. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину (ч. 2 ст. 233 ЦК України). § 2. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення з АТ «ХАРКІВГАЗ» на її користь моральну шкоду, завдану смертю чоловіка у розмірі 1 500 000 грн. 5.2.1. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 23 ЦК України моральна шкода, якщо інше не встановлено законом, відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. 5.2.2. За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. 5.2.3. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. 5.2.4. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 5.2.5. Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. 6. Мотиви і висновки суду. 6.1. За приписами частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 6.2. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). 6.3. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. 6.4. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. 6.5. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). 6.6. Що стосується вимоги позову [PERSON] у частині, у якій вона просить визнати недійсним договір № 55S610-21067-20 від 10.12.2020, укладений між нею та відповідачем АТ «ХАРКІВГАЗ», як такий, що укладений під впливом тяжкої обставини, суд виходить з наступного. 6.6.1. Відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину, які ґрунтуються на конкретних нормах законодавства; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20. 6.6.2. За правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 10.08.2021 у справі № 754/16128/17 (провадження № 61-6436св21), - «відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Правочин, який оспорюється на підставі статті 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Підставами визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. Тобто для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 ЦК України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов. Встановлена статтею 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів - відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 ЦК України. Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах. Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин». Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 925/555/20, від 29.03.2021 у справі № 369/13272/18-ц, від 12.03.2021 у справі № 295/17488/15-ц, від 16.10.2019 у справі № 333/1238/16-ц та багатьох інших, що свідчить про сталість судової практики щодо вирішення питання застосування правового механізму, передбаченого статтею 233 ЦК України. 6.6.3. Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення у судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Отже, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити (постанови Верховного Суду від 02.08.2018 у справі № 918/341/16, від 14.02.2018 у справі № 910/8862/17, від 06.03.2018 у справі № 910/8866/17, від 25.07.2018 у справі № 487/7703/15-ц, тощо). 6.6.4. Тобто, із системного аналізу наведеного вище слідує, що для того, щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України, позивачу у сукупності необхідно довести наявність таких підстав: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення у судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Отже, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити. 6.6.5. Суд зазначає, що годувальником є особа, на утриманні якої перебувають непрацездатні члени сім`ї. Такими вважаються ті, хто є чи був на утримані годувальника або одержують від нього допомогу, яка є для них постійним і основним джерелом існування. 6.6.6. За визначенням термінів, наведеним у статті 1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні < > (ч. 1 ст. 36 Закону № 1058). Частинами 2 та 3 цього Закону визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти померлого годувальника, які не досягли 18 років < >. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; < > До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. 6.6.7. Як установлено судовим розглядом та не заперечується учасниками справи, загиблий чоловік позивача [PERSON] [PERSON] з 05.10.2017 працював на підприємстві відповідача АТ «ХАРКІВГАЗ» на посаді слюсар з експлуатації та ремонту газового устаткування ГРП 4 розряду Пересічанської дільниці Служби експлуатації систем газопостачання Дергачівського відділення Управління експлуатації. Згідно довідки, виданої 15.03.2021 відповідачем АТ «ХАРКІВГАЗ» дохід загиблого [PERSON] за період часу з 01.10.2019 по 30.09.2020 склав 131 847,92 грн., тобто майже у двічі більше, ніж дохід [PERSON] за цей же період, що дає суду підстави визнати його дохід основним джерелом для утримання сім`ї. Як посвідчується довідкою виконавчого комітету Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 04.04.2021 № 562, на момент смерті [INFO] [PERSON] проживав разом із родиною - дружиною [PERSON] та сином [PERSON] , [INFO] . Крім того, факт перебування малолітнього сина на утриманні загиблого [PERSON] не спростовується також Актом № 6 спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 28.10.2020 об. 11 год. 30 хв. в АТ «ХАРКІВГАЗ», затвердженого 10.02.2021 т.в.о. Голови Державної служби України з питань (п. 1 Акта). Таким чином, установлені судовим розглядом обставини, дають суду обґрунтовані підстави дійти висновку про те, що загибель [PERSON] 28.10.2020 під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача призвело до: - втрати годувальника для непрацездатного члена сім`ї - малолітнього сина [PERSON] , який перебував на його утриманні (п. 2 ч. 2 ст. 36 Закону № 1058); - втрати годувальника для члена сім`ї - дружини [PERSON] , яка перебувала на його утриманні як така, що одержувала від померлого годувальника допомогу, що була постійним та основним джерелом засобів до існування (п. 2 ч. 3 ст. 36 Закону № 1058). Відтак, у розумінні ст. 233 ЦК України, зазначені обставини визнаються судом тяжкими обставинами, які слугували підставою для укладення позивачем [PERSON] з відповідачем АТ «ХАРКІВГАЗ» оспорюваного договору № 55S610-21067-20 від 10.12.2020. 6.6.8. Разом і цим, суд зазначає, що нерозривний причинно-наслідковий зв`язок між зазначеними тяжкими обставинами та учиненням позивачем оспорюваного правочину підтверджується самим відповідачем у тексті договору, а саме: - в третьому абзаці преамбули зазначено: «- 28 жовтня 2020 року в результаті нещасного випадку на ГРП № 52… …загинув [PERSON] …»; - у п. 1.2. зазначено: «1.2. Підписанням цього Договору Сторона 2 підтверджує, що розмір матеріальної шкоди в сумі 41 614,91 грн. … …є достатньою та повною сумою для відшкодування матеріальної шкоди, яку понесла та може понести Сторона 2 внаслідок загибелі [PERSON] »; - у п. 2.2. зазначено: «2.2. Підписанням цього Договору Сторона 2 підтверджує, що розмір моральної шкоди в сумі 41 614,91 грн. … …є достатньою та повною сумою для відшкодування матеріальної шкоди, яку понесла та може понести Сторона 2 внаслідок загибелі [PERSON] »; - у п. 4.5. зазначено: «4.5. Сторона 2 підписанням цього Договору підтверджує, що сума 83 229,82 грн. … …є достатньою та повною сумою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яку понесли та може понести в майбутньому Сторона 2 внаслідок загибелі [PERSON] та будь-яких інших виплат, та бере на себе зобов`язання не звертатися до суду за вирішенням зі Стороною 1 будь-яких майнових питань, що можуть виникнути внаслідок нещасного випадку, який стався 28 жовтня 2020 року в результаті якого загинув [PERSON] , в тому числі і шляхом стягнення матеріальної та/чи моральної шкоди»; - у п. 4.6. зазначено: «4.6. Сторони усвідомлюють, що відмова від права до звернення до суду є нікчемною, проте, Сторона 2 гарантує зі свого боку виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором, у зв`язку з чим Сторони погодили, що в разі звернення Сторони 2 до суду з позовом до Сторони 1 про відшкодування будь-яких витрат/компенсацій/відшкодування/утримань/тощо, які виникають з нещасного випадку, який стався 28 жовтня 2020 року, внаслідок настання якого загинув [PERSON] , Сторона 1 має право стягнути зі Сторони 2 штраф в подвійному розмірі суми, яку Сторони погодили в п. 4.5. цього Договору». Таким чином, як установлено судовим розглядом та не заперечується учасниками справи, оспорюваний правочин учинений позивачем [PERSON] внаслідок тяжкої обставини - смерті годувальника сім`ї [PERSON] та задля зменшення цієї тяжкої обставини - отримання певної суми грошової компенсації, спричиненої його загибеллю. 6.6.9. При цьому, судом установлена та обставина, що оспорюваний правочин учинений позивачем [PERSON] добровільно, без примусу та при повному усвідомленні значення своїх дій. Втрата постійного та основного джерела засобів для утримання себе та малолітнього сина [PERSON] , тобто втрата годувальника, судом визнається обставиною, що змусила позивача укласти з відповідачем оспорюваний договір, за відсутності якої, потреба в укладанні цього договору була б відсутня. 6.6.10. Зважаючи на викладене, суд відхиляє доводи відповідача АТ «ХАРКІВГАЗ» про відсутність наявності чотирьох підстав, необхідних для визнання недійсним договору № 55S610-21067-20 від 10.12.2020, як такого, що укладений під впливом тяжкої обставини. 6.6.11. Що стосується укладення договору на вкрай невигідних для позивача [PERSON] умовах, суд зазначає, що у пункті 4.6. зазначено наступне: «4.6. Сторони усвідомлюють, що відмова від права до звернення до суду є нікчемною, проте, Сторона 2 гарантує зі свого боку виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором, у зв`язку з чим Сторони погодили, що в разі звернення Сторони 2 до суду з позовом до Сторони 1 про відшкодування будь-яких витрат/компенсацій/відшкодування/утримань/тощо, які виникають з нещасного випадку, який стався 28 жовтня 2020 року, внаслідок настання якого загинув [PERSON] , Сторона 1 має право стягнути зі Сторони 2 штраф в подвійному розмірі суми, яку Сторони погодили в п. 4.5. цього Договору». Тобто, за цією умовою договору за сам факт звернення до суду із даним позовом відповідач має право стягнути з позивача 166 459,64 грн. штрафу, що з огляду на встановлений судовим розглядом рівень доходу [PERSON] є вочевидь непомірним. Таким чином, наявність таких штрафних санкцій в договорі лише за сам факт реалізації конституційного права на звернення до суду за захистом права, судом розцінюється як невигідні умови оспорюваного договору, оскільки наведене у ньому є фактично інтерпретацією відмови від звернення до суду, яка є нікчемною за законом. Суд зауважує, що наявність самого факту обмеження права на звернення до суду у договорі під загрозою штрафу обумовлює штучно створену правову невизначеність щодо намагання здійснити судовий захист своїх прав, адже через існування умов пункту 4.6. договору, позивач наперед не може передбачити негативні майнові наслідки для себе, що є додатковим аспектом невигідності договору. Відтак, суд відхиляє доводи відповідача АТ «ХАРКІВГАЗ» про те, що позивачем не обґрунтовані вимоги позову у цій частині, оскільки наведене спростовується умовами укладеного договору. 6.6.12. Зважаючи на викладене вище, суд вважає вимоги позову [PERSON] у частині, у якій вона просить визнати недійсним договір № 55S610-21067-20 від 10.12.2020, укладений між нею та відповідачем АТ «ХАРКІВГАЗ», як такий, що укладений під впливом тяжкої обставини такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. 6.7. Що стосується вимоги позову [PERSON] у частині, у якій вона просить стягнути з АТ «ХАРКІВГАЗ» на її користь моральну шкоду, завдану укладенням договору № 55S610-21067-20 від 10.12.2020 у розмірі 30 000 грн, суд виходить з того, що в силу ч. 2 ст. 233 ЦК України, у разі визнання правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 233 ЦК України, сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] у цій частині, суд уважає, що укладенням на таких умовах із позивачем оспорюваного договору, відповідач скористався тяжкою для неї обставиною, відтак, розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з АТ «ХАРКІВГАЗ» на її користь у розмірі 10 000,00 грн, буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. Разом із цим, суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 233 ЦК України при визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. 6.8. Що стосується вимоги позову [PERSON] у частині, у якій вона просить стягнути з АТ «ХАРКІВГАЗ» на її користь моральну шкоду, завдану смертю чоловіка у розмірі 1 500 000 грн, суд виходить з того, що за змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача [PERSON] , яка діє також в інтересах [PERSON] , враховує час перебування подружжя у шлюбі, вік дитини, розмір сумісного доходу подружжя станом на час загибелі [PERSON] , обставини його загибелі, стан здоров`я позивача [PERSON] та її ставлення до смерті чоловіка та батька її дитини, а також фінансовий стан відповідача АТ «ХАРКІВГАЗ» /т. 1, а.с. 215-217/. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Крім того, суд враховує ту обставину, що малолітній син загиблого [PERSON] назавжди позбавлений можливості на підтримку з боку батька, його участі у його житті, піклування, спілкування, проведення разом із ним часу, отримання від нього порад та настанов. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно сімейних стосунків подружжя [PERSON] , оскільки станом на час смерті [PERSON] вони перебували у шлюбі, а наявність судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини зазначене не спростовує і не впливає на відшкодування моральної шкоди у порядку статті 1167 ЦК України. З цих же підстав, суд піддає критиці пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] - працівників підприємства відповідача, оскільки їх покази спростовуються встановленими судовим розглядом обставинами. Разом із цим, суд зазначає, що умовами укладеного договору № 55S610-21067-20 від 10.12.2020 відповідач АТ «ХАРКІВГАЗ» сам визнає факт спричинення позивачу моральної шкоди, тільки компенсує її у невідповідному до дійсного розмірі. Зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача АТ «ХАРКІВГАЗ» на користь позивача [PERSON] у розмірі 1 000 000 грн, буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. 6.10. Інші доводи та заперечення учасників справи, а також дослідженні у судовому засіданні докази означених вище висновків суду не спростовують. При цьому, суд ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). 7. Судові витрати. 7.1. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За частинами п`ятою та шостою ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням тієї обставини, що під час розгляду заяви про розподіл судових витрат клопотань від відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, до суду не надійшло, неспівмірності витрат не доведено. 7.2. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial