Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

27 серпня 2021 року до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом звернувся [PERSON] , в якому прохав надати тлумачення заповіту від 29 січня 2013 року, який складений [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , який народився в м. Оріхів Запорізької області 12 травня 1973 року та посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області зареєстрований в реєстрі за № 18; а саме визначити, що вжите у заповіті словосполучення «належне мені майно» не охоплює земельну ділянку, площею 4,5278 га, кадастровий номер 2323985500:01:003:0031, розташовану на території Новоселівської сільської ради, Оріхівського району Запорізької області надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП 3 093451, виданого Оріхівською районною державною адміністрацією 10 лютого 2006 р. та земельну ділянку, площею 4,5279 га, кадастровий номер 2323985500:01:003:0032, розташовану на території Новоселівської сільської ради, Оріхівського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП № 093452, виданого Оріхівською районною державною адміністрацією 10 лютого 2006 р. Позивач свої вимоги мотивував тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка постійно до дня смерті мешкала за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала два заповіти, один посвідчений 16.01.2009 року, державним нотаріусом Горовою Я.О., Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області, зареєстрований в реєстрі № 127, та заповіт посвідчений 08.09.2011 року державним нотаріусом Горовою Я.О. Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області, зареєстрований в реєстрі № 3475. На час смерті вказані заповіти не змінені та не відмінені. Відповідно до заповітів померла заповіла йому, [PERSON] земельну ділянку, площею 4,5278 га, кадастровий номер 2323985500:01:003:0031, розташовану на території Новоселівської сільської ради, Оріхівського району Запорізької області надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП № 093451, виданого Оріхівською районною державною адміністрацією 10 лютого 2006 р. та земельну ділянку, площею 4,5279 га, кадастровий номер 2323985500:01:003:0032, розташовану на території Новоселівської сільської ради, Оріхівського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП № 093452, виданого Оріхівською районною державною адміністрацією 10 лютого 2006 р. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Позивач, як спадкоємець за заповітом, звернувся до нотаріальної контори, з заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 547/02-31 від 25 серпня 2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки покійна [PERSON] 29 січня 2013 року склала заповіт, посвідчений Подоляк В.Л., приватним нотаріусом Оріхівського нотаріального округу Запорізької області зареєстрований в реєстрі під № 18, яким належне їй майно заповідала [PERSON] , своєму онукові. Однак Позивач вважає, що за своїм змістом розпорядження спадкодавця було спрямоване на те, щоб заповісти [PERSON] майно відмінне від земельних ділянок з огляду на те що, земельні ділянки відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України, відносяться до нерухомого майна. В заповіті, який складено 29 січня 2013 року, вказано «належне мені майно», але відповідно до ст. 190 ЦК України поняття майно є збірним, а тому необхідно правильно визначати відповідно до ст. 1236 ЦК України, обсяг спадщини, що має спадкуватися за заповітом. Нотаріус хибно дійшов висновку що, заповіт складений 29 січня 2013 року скасував заповіти складені 08 вересня 2011 року та 16 січня 2009 року на ім`я [PERSON] . Так як, в заповіті, який складений спадкодавцем 29 січня 2013 року чітко не вказано, що нерухомі речі, а саме земельна ділянка, площею 4,5278 га, кадастровий номер 2323985500:01:003:0031, розташовану на території Новоселівської сільської ради, Оріхівського району Запорізької області надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП 3 093451, виданого Оріхівською районною державною адміністрацією 10 лютого 2006 року та земельну ділянку, площею 4,5279 га, кадастровий номер 2323985500:01:003:0032, розташовану на території Новоселівської сільської ради, Оріхівського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП № 093452, виданого Оріхівською районною державною адміністрацією 10 лютого 2006 року, заповідаються [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Тобто заповіт складений 29 січня 2013 року не суперечить заповітам складеним в 2009 та 2011 року, з огляду на те, що в ньому жодним чином не вказані права на нерухомі речі земельні ділянки розміром 4,5278 га та 4,5279 га, які належали спадкодавцю на праві власності. Під час ведення спадкової справи постало питання стосовно тлумачення заповіту, насамперед трактування слів «належне мені майно», тобто чи підпадає під дію заповіту складеного від 29 січня 2013 року земельні ділянки розміром 4,5278 га та 4,5279 га, право власності померлій належало на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серія ЗП № 093452 і ЗП № 093451, видані 10 лютого 2006 року Оріхівським районним відділом земельних ресурсів Запорізької області, які розташовані на території Новоселівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. В зв`язку із зазначеним, він вимушений звернутись в суд з метою тлумачення заповіту від 29 січня 2013 року, який складений [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , який народився в м. Оріхів Запорізької області 12 травня 1973 року, та посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області зареєстрований в реєстрі за № 18. Заборони на спадкове майно не має. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує повністю, у зв`язку з чим прохаєїх задовольнити в повному об`ємі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду надали заяву, в якій прохають справу розглянути без їхньої участі, проти позовних вимог не заперечують. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини,дійшов до переконання про наявність підстав длязадоволення позову з наступних підстав. Статтею 77 ЦПК України передбачено, щоналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Також, статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Устатті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно достатті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно достатті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі статтею 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Частиною п`ятою статті 1254 ЦК Українипередбачено, що заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Відповідно до частин першої, другої статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Відповідно до статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно зі статтею 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. При цьому, потреба у тлумаченні виникає тоді, коли заповіт містить суперечливі положення, що ускладнюють його виконання. Проте тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При цьому, частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №093451, виданого 10.02.2006 року Оріхівською райдержадміністрацією на підставі розпорядження голови вказаної райдержадміністрації від 24.09.2004 року № 315, [PERSON] належала земельна ділянка площею 4,5278 га, розташована на території Новоселівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2323985500:01:003:0031. Також, як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №093452, виданого 10.02.2006 року Оріхівською райдержадміністрацією на підставі розпорядження голови вказаної райдержадміністрації від 24.09.2004 року № 315, [PERSON] належала земельна ділянка площею 4,5279 га, розташована на території Новоселівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2323985500:01:003:0032. [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 05 жовтня 2017 року. Ще за життя, [PERSON] склала заповіт від 16.01.2009 року зареєстрованого в реєстрі за № 127 на позивача, яким заповіла [PERSON] земельну ділянку, площею 4,5278 га, кадастровий номер 2323985500:01:003:0031, розташовану на території Новоселівської сільської ради, Оріхівського району Запорізької області надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП № 093451, виданого Оріхівською районною державною адміністрацією 10 лютого 2006 р. Також, ще за життя, [PERSON] склала заповіт від 08.09.2011 року зареєстрованого в реєстрі за № 3475 на позивача , яким заповіла [PERSON] земельну ділянку, площею 4,5279 га, кадастровий номер 2323985500:01:003:0032, розташовану на території Новоселівської сільської ради, Оріхівського району Запорізької області надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП № 093452, виданого Оріхівською районною державною адміністрацією 10 лютого 2006 р. Згідно витребуваної судом спадкової справи № 03/2017 року до майна померлої [INFO] [PERSON] від 17.01.2017 року, на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 19.02.2020 року, позивачу по справі було визначено додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 547/02-31 від 25 серпня 2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки покійна [PERSON] 29 січня 2013 року склала заповіт, посвідчений Подоляк В.Л., приватним нотаріусом Оріхівського нотаріального округу Запорізької області зареєстрований в реєстрі під № 18, яким належне їй майно заповідала [PERSON] . У відповідності до ч. 1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. З огляду на правову норму, вбачається, що в заповіті від 29.01.2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 18 відсутня конкретизація словосполучення «належне мені майно», як це має місце в попередніх заповітах, та чітко не визначена воля заповідача [PERSON] щодо передачі в порядку спадкування [PERSON] прав на нерухоме майно, а саме земельні ділянки розміром 4,5278 га та 4,5279 га. На підставі викладеного,

Outcome: approved