Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

У червні 2021 року представник АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просить суд стягнути з останніх суму боргу, яка складається з інфляційних витрат 31649, 44 грн. та 3% річних в розмірі 14255, 25, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 гривень. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що між ПАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є позивач АТ «Універсал Банк») та відповідачами укладено кредитний договір № 250/2011-86 від 08.11.2011 року, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 123400 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16, 5% річних. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 250п/2011-86 від 08.11.2011 року. Рішенням суду від 15.12.2016 року стягнуто солідарно з [PERSON] та з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № 250/2011-86 від 08 листопада 2011 року в сумі 158247,20 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2373,71 грн. На виконання судового рішення відкрито виконавче провадження, однак відповідачі рішення не виконують, заборгованість не сплачують. Порушення відповідачем зобов`язань зумовило звернення АТ «Універсал Банк» до суду із відповідним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду письмову заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, розгляд справи проводити у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачі у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують їх відзив, відповідачі не надали. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, судовим рішенням від 15 грудня 2016 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № 250/2011-86 від 08 листопада 2011 року в сумі 158247,20 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2373,71 грн. Постановою державного виконавця № 59960240 від 05.09.2019 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного судового рішення. Ухвалою суду від 17.12.2020 року замінено стягувача у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа № 264/4671/16-ц (боржники [PERSON] та [PERSON] ), виданого Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області, з Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на його правонаступника акціонерне товариство «Універсал Банк». За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Позивачем надано розрахунок інфляційних витрат за період з березня 2018 року по лютий 2021 року на суму 31649, 44 грн., та 3% річних у розмірі 14225, 25 грн. Враховуючи вищезазначене з відповідачів на користь позивача підлягає індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання 31649, 44 грн. та 3% річних від простроченої суми 14225, 25 грн., а загалом 45874, 69 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн., то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved