Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, у якому просить стягнути із відповідача за період з 01.06.2017 по 30.11.2017 - з 370 грн. до 1777 грн.; за період з 01.12.2017 по 31.12.2017 - з 370 грн. до 1860 грн.; з 01.01.2018 по 30.06.2018 - з 370 грн. до 1860 грн.; з 01.07.2018 по 30.11.2018 - з 370 грн. до 1944 грн.; з 01.12.2018 по 31.12.2018 - з 370 грн. до 2027 грн.; з 01.01.2019 по 30.06.2019 - з 370 грн. до 2027 грн.; з 01.07.2019 по 30.11.2019 - з 370 грн. до 2118 грн.; з 01.12.2019 по 31.12.2019 - з 370 грн. до 2218 грн.; з 01.01.2020 по 30.06.2020 - з 370 грн. до 2218 грн.; з 01.07.2020 по 30.11.2020 - з 370 грн. до 2318; з 01.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття - в розмірі 2395 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування вимог позивач вказує на те, що 19 лютого 2009 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано 10 грудня 2010 року. На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2011 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 370 гривень, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 грудня 2010 року. Зазначила, що відповідач з моменту присудження аліментів на утримання сина їх не сплачував та на виклики до ДВС Тернопільського міського управління юстиції не з`являвся. На момент звернення з даним позовом заборгованість відповідача по аліментах становить 43079 грн. Зазначила, що визначений розмір аліментів судом є недостатнім для утримання та гармонійного розвитку дитини. З врахуванням наведеного просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Гриців О.Я. подала відзив на позов у якому зазначила, що відповідач не визнає позову про збільшення розміру аліментів. Так, позивачем не надано доказів, які б підтверджували існування обставин, визначених статтею 192 СК України, які є підставою для збільшення розміру аліментів. [PERSON] не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що у сторін відбулись зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини. Також, при вирішенні справи просить врахувати, що відповідач не має у власності рухомого майна, не придбав з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів нерухомого майна. Крім цього, з відповідача стягуються аліменти в користь [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 02.10.2018 року згідно судового наказу №439/1502/18 від 22.11.2018 року, виданого Бродівським районним судом Львівської області. Сума нарахованих аліментів станом на листопад 2021 року становить 2883 грн., борг 89 411,95 грн. Також, 18.11.2014 року у справі №607/17175/14 було ухвалене заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду яким вирішено стягнути із [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитною лінією №005-19503-200313 від 20.03.2013 року на суму 67901,42 грн. Також вважає, що матеріали справи містять розрахунок заборгованості по аліментах, де не вірно зазначено суму щомісячних аліментних платежів з липня 2018 року по 370 грн. Державний виконавець зобов`язаний був застосувати частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та з липня 2018 року нарахувати суму аліментів в розмірі не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Вважає, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого порушеного права. Станом на грудень 2021 року розмір аліментів складає 1309 грн. У позові просить відмовити за його безпідставністю. Позивач [PERSON] та представник адвокат Семененко Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. У судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що вона з 2015 року не працює та посезонно їздить на роботу в республіку Польща, її дохід на рік складає близько 56 тис.грн. Крім цього, суду прояснила, що неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , який народився у сторін під час перебування у шлюбі на даний час має не задовільний стан здоров`я, страждає вродженою вадою розвитку сечовивідної системи, внаслідок чого він проходить часті курси лікування у лікувальних закладах, у тому числі у 2016 році в Львівській обласній дитячій клінічній лікарні «Охмадит», Тернопільській обласній дитячій клінічній лікарні. В 2016, 2017, 2020 роках в Івано-Франківській обласній дитячій клінічній лікарні, що підтверджено відповідними виписками з історії хвороби дитини. Внаслідок тривалого та постійного лікування [PERSON] позивач несе постійні витрати на купівлі медикаментів та його лікування, а також реабілітацію. Відтак, у позивача змінились обставини внаслідок захворювання сина [PERSON] , а тому вважає, що слід збільшити розмір аліментів, які слід стягувати із відповідача у її користь на утримання неповнолітньої дитини. Представник відповідача адвокат Гриців О.Я. повторно до суду не з`явилась подавши клопотання про відкладення розгляду справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив. 19 лютого 2009 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №159 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, який було розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2010 року. У даному шлюбі в сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 23 жовтня 2009 року, актовий запис №2542. 09 березня 2011 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 370 гривень, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 16 грудня 2010 року. Крім цього, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2016 року, яке набрало законної сили, відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] . Як вбачається з довідки Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 05 березня 2020 року, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-822, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 18.03.2020 року становить 43079,00 грн. Судом також з`ясовано, що із [PERSON] стягуються аліменти в користь [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 02.10.2018 року згідно судового наказу №439/1502/18 від 22.11.2018 року, виданого Бродівським районним судом Львівської області, борг по яких станом на 16.11.2021 року складає 89 411,95 грн. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд дослідивши та оцінивши докази надані сторонами, а також пояснення сторін наданими у судовому засіданні вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів слід задовольнити частково та змінити розмір аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2011 року, а саме стягувати із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини: сина [PERSON] [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. 00 коп., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд враховує те, що на даний час із моменту ухвалення судового рішення про стягнення із відповідача аліментів змінились обставини при їх визначенні, а саме здоров`я неповнолітньої дитини [PERSON] яка страждає вродженою вадою розвитку сечовивідної системи, внаслідок чого проходить часті курси лікування у лікувальних закладах України. Внаслідок тривалого та постійного лікування сина [PERSON] позивач несе постійні витрати на купівлю медикаментів для його лікування, а також реабілітацію.Також, збільшуючи розмір аліментів суд враховує, що на даний час розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 06 до 18 років, який з 01.12.2021 року становить 2 618 грн. Крім цього, задовольняючи частково позов, суд наголошує, що обов`язок відповідача сплачувати ним аліменти згідно судового наказу №439/1502/18 від 22.11.2018 року, виданого Бродівським районним судом Львівської області не є підставою для відмови позивачу у позові, оскільки батьки не мають компенсовувати зменшення аліментів за рахунок утримання іншої дитини. На підставі наведеного та

Outcome: partial