Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Хмельницької міської ради про визнання недійсними та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 014997 виданого 20.06.2007 р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та визнання недійсним та скасування рішення десятої сесії Хмельницької міської ради № 25 від 25.04.2007 р. про передачу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови по [ADDRESS] , площею 1000 кв. м. 23.11.2021 року позивачем уточнено позовні вимоги та просить суд визнати недійсними та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 014997 виданого 20.06.2007 р. в частині щодо [PERSON] , визнати недійсним та скасувати рішення десятої сесії Хмельницької міської ради № 25 від 25.04.2007 р. в частині передачі[PERSON] у спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови по [ADDRESS] площею 1000 кв.м, припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови по [ADDRESS] площею 1000 кв.м. 28.01.2021 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду відкрито провадження та справу у підготовче засідання в загальному порядку. Ухвалою суду від 16.09.2021 року закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання з`явився, вимоги позовної заяви підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі з підстав наведених у позові. Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Позивач [PERSON] є його спадкоємцем за законом. В Другій Хмельницькій державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 430-2007. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися, що підтверджується довідкою зазначеної нотаріальної контори № 340/02-14 від 18.06.2020 року. 09.11.2007 року Другою Хмельницькою державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом ВКВ № 105186 на 1/3 частки в житловому будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Крім будинку спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 014997 виданого 20.06.2007 р. на підставі рішення десятої сесії Хмельницької міської ради від 25.04.2007 р. № 25 належала 1/3 частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, на вищевказану земельну ділянку нотаріус не має можливості видати свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що реалізація [PERSON] права на приватизацію згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 014997, виданого 20.06.2007 р. на підставі рішення десятої сесії Хмельницької міської ради від 25.04.2007 р. № 25 була здійснена після його смерті, що підтверджується довідкою Другої Хмельницької державної нотаріальної контори № 280/02-14 від 28.05.2020 року. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 014997 виданого 20.06.2007 року [PERSON] на підставі рішення десятої сесії Хмельницької міської ради від 25.04.2007 р. № 25 є власником земельної ділянки площею 1000 кв.м. за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування індивідуального жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови, а співвласниками земельної ділянки відповідно до державного акту є [PERSON] (1/3 частки у спільній власності) та [PERSON] (1/3 частки у спільній власності). 10.07.2006 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали Хмельницькому міському голові заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] площею 1000 кв. м. для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в спільну сумісну власність. Рішенням четвертої сесії Хмельницької міської ради № 18 від 31.10.2006 р. надано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 01.12.2006 року Хмельницька міська санітарно-епідеміологічна станція погодила проект землеустрою. 06.12.2006 року Відділ з питань екології та раціонального природокористування виконавчого комітету Хмельницької міської ради погодив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 15.12.2006 року управлінням архітектури та містобудування Хмельницької міської ради погоджено проект землеустрою та вирішено за можливе передати у власність земельну ділянку. Хмельницьким міським управлінням земельних ресурсів 20.12.2006 року погоджено проект землеустрою. 19.01.2007 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали заяву міському голові про безкоштовну передачу у спільну сумісну власність земельну ділянку. На десятій сесії Хмельницької міської ради 25.04.2007 року прийнято рішення про передачу у спільну сумісну власність земельні ділянки громадянам для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови по [ADDRESS] площею 1000 кв. м. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; громадянам, яким передаються у приватну власність земельні ділянки, замовити державні акти на право власності на земельні ділянки у двомісячний термін. Позивач з іншими співвласниками подав заяву до Хмельницької міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, отримав згоду на розробку та подав заяву про безкоштовну передачу у спільну сумісну власність земельну ділянку за життя, однак рішення про передачу та державний акт на право власності були видані після його смерті. В липні 2020 року позивач звернувся до Хмельницького міськрайонного суду із позовом до Хмельницької міської ради та інших співвласників земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Проте, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18.11.2020 року в задоволенні позову відмовлено на підставі того, що спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, тому спадкоємці мають право звернутися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Суд вважає, що позивач не має можливості завершити процес приватизації розпочатий [PERSON] за життя та одержати державний акт на право власності до поки чинний державний акт виданий [PERSON] після його смерті та рішення, на підставі якого видано державний акт, яке теж прийняте після смерті [PERSON] . За життя [PERSON] не набув права власності на земельну ділянку. Разом з тим наявність вищезазначеного рішення та державного акту перешкоджає позивачу реалізувати право на отримання спадщини та порушує права й інтереси. За приписами 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, як зазначено у частинах першій, другій статті 55 Конституції України. Саме суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості звернутися з відповідною заявою до компетентного суду. Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частинами 1 та 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації у справі. У частинах першій та четвертій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з інших дій, які за аналогією, породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. За змістом статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. З аналізу вказаних норм у їх сукупності можна зробити висновок, що прийняття органом місцевого самоврядування ненормативного акта породжує виникнення правовідносин, що пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних правовідносин. Тобто рішення органу місцевого самоврядування є підставою виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статей 152, 155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. Землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55, статті 124 Конституції України. У такому разі вимога про визнання рішення незаконним може розглядатись як спосіб захисту порушеного цивільного права згідно із статтею 16 ЦК України, якщо фактично підставою пред`явлення позовної вимоги є оспорювання прав особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до частини першої статті 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Зважаючи на викладене, судом встановлено порушення прав позивача та знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільної права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та її Конституції та статті 13 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, відповідно до яких України кожна особа має право на ефективна засіб правового захисту, не заборонений законом. Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року в справі № 6-32цс13, Верховним Судом у постановах від 17 травня 2018 року в справі № 2-64/11, від 04 липня 2018 року у справі № 590/479/16-ц. Аналіз наведених вище норм права, встановлені судом обставини справи дають підстави суду дійти висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає змісту порушеного права та буде ефективним інструментом для його відновлення. Оскільки, на день подання позову будь-яке речове право позивача на спірну земельну ділянку відсутнє, а у разі скасування рішення сесії Хмельницької міської ради №25 від 25.04.2007 року в частині передачі [PERSON] у спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови по [ADDRESS] площею 1000 кв.м., позивач поновить порушене право. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, про достатність підстав для задоволення позовних вимог та визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №014997 виданого 20.06.2007 року в частині щодо [PERSON] . Враховуючи, що судом встановлено підстави для задоволення вимоги про визнання незаконним рішення сесії Хмельницької міської ради та визнання недійсним державного акту а тому є підстави для задоволення похідних вимог про припинення права спільної сумісної власності [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови по [ADDRESS] площею 1000 кв.м. тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд рахує, що слід стягнути з Хмельницької міської ради (код ЄДРПОУ 33332218) на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 2521 грн.

Outcome: approved