Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Відповідач позовні вимоги (уточнені) визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] на задоволенні позову (з урахуванням наданих додаткових обґрунтувань позову) наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія домової книги житлового будинку; копія договору купівлі-продажу від 28.02.2018р.; копія договору міни нерухомого майна від 27.03.1998р. №3038; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 21.03.2018р.; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.06.2018р. ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія довідки відділу РАЦС від 15.12.2004р. про народження відповідача; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія рішення народного суду Ренійського району Одеської області від 27.06.1989р.; копія рішення виконкому Ренійської міської ради Одеської області від 19.03.1998р. про надання дозволу на реєстрацію побутово-господарських споруд; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 29.12.2018р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 24.06.2021р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] , діюча через свого представника, звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON] , зазначивши, що 28.02.2018 р. між нею та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного йому житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] , - за 76000 грн. 28.02.2018р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав документи на житловий будинок із надвірними спорудами (які були в наявності). У майбутньому відповідач пообіцяв позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка організувала догляд за придбаною нерухомістю, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталася до відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухилявся, на прохання позивачки про зустріч не реагував, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідач пояснив, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (28.02.2018р.) він не рахувався зареєстрованим власником житлового будинку, а фактично володів ним на правах спадкоємця, лише 24.06.2021р. судовим рішенням Ренійського районного суду Одеської області було встановлено юридичний факт, а саме: що [PERSON] прийняв спадщину у вигляді житлового будинку літ. А загальною площею 43,40 кв. м, житловою площею 24.00 кв. м, підсобною площею 19,40 кв. м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що залишилася після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадком майном. Вищевказане рішення суду набрало чинності. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 28.02.2018р. було укладено від імені продавця, який на той час не був оформлений власником об`єкту продажу. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивачка [PERSON] являється добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] , вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мав права на відчуження нерухомості, у зв`язку із тим, що він на той час належним чином не оформив право власності на цей об`єкт. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач [PERSON] продав, а позивачка купила житловий будинок із надвірними спорудами по [ADDRESS] за 76000 грн. 28.02.2018р. позивачка передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачці документи на житловий будинок (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулася до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок за позивачкою як добросовісним набувачем.

Outcome: approved