Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

17.08.2021 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом та посилається на наступні обставини. Станом на 23.09.2007 року [PERSON] працював на посаді виконуючого обов`язки бригадира Закритого акціонерного товариства «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ», правонаступником якого на сьогодні є Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ». Того ж дня, за завданням змінного майстра [PERSON] , позивач здійснював контроль якості обробки труб діаметром 114 мм стінка 14 мм на поточній лінії №6. Орієнтовно о 00,30 годині позивач прийшов на інспекційний стіл №6 та побачив, що труба, яка прийшла по рольгангу, не скинулась на шнековий транспортер. В цей момент сортувальник-здавальник [PERSON] , не вимкнувши рольганг з пульту керування, намагалась скинути вказану трубу. Помітивши [PERSON] , [PERSON] вирішив допомогти їй. З цією метою він взявся лівою рукою за торець труби і разом зі [PERSON] почав скидувати трубу. При цьому, чергова труба, що подалась по рольгангу, вдарила позивача по лівій руці, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді «відкритого перелому основних фаланг 2-4-го пальців, перелому 5-ої п`ясної кістки лівої кисті, травматичну ампутацію нігтьової фаланги 1-го пальця лівої кисті, різані рани 2-4-го пальців з частковим ушкодженням розгинальних сухожиль». За результатами проведеного компетентною комісією розслідування прийнято рішення визнати даний нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом. Даний факт підтверджується актом № 7 Форми Н-1 «Про нещасний випадок на виробництві», актом Форми Н-5 «Про розслідування нещасного випадку, що стався 23.09.2007 року о 00 год. 30 хв.» у ЗАТ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» та трудовою книжкою позивача. Згідно п.6. акту Форми Н-1, компетентною комісією з розслідування нещасного випадку було встановлено що видом події, який призвів до настання нещасного випадку являється дія предметів, що рухаються. Відповідно до п. 7 акту Форми Н-1 причинами виникнення нещасного випадку є невиконання посадових обов`язків. Згідно п. 8 акту Форми Н-1 нещасний випадок стався внаслідок експлуатації подаючого рольгангу (1970 року випуску, Електростальський завод важкого машинобудування), який є джерелом підвищеної небезпеки та належить відповідачу. Відповідно до п.10 Акту Форми Н-1, нещасний випадок, в результаті якого позивачем отримано тілесні ушкодження, стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників відповідача: [PERSON] , сортувальник-здавальник, яка допустила порушення п.4.4.1.1 Інструкції з охорони праці БШ 70-108 «Для сортувальника - здавальника, приймальника, бригадира обробки труб та служби нарізного відділу ТПЦ» (відключити рольганг, якщо зкидувач не скинув трубу з рольгангу); [PERSON] , змінний майстер, який не в повній мірі забезпечив дотримання підлеглим вимог Інструкції з охорони праці (п.2.26 Посадової інструкції). Таким чинам, нещасний випадок стався внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, неналежного виконання своїх трудових обов`язків працівниками відповідача та обумовлений неналежним виконанням Відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. 10.01.2008 року [PERSON] вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60%, встановлено третю групу інвалідності. 22.01.2009 року [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60%, встановлено ТРЕТЮ групу інвалідності, визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. 25.01.2010 року [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 60% та встановлено ТРЕТЮ групу інвалідності, визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. 29.02.2012 року [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 60%, встановлено ТРЕТЮ групу інвалІ2Щості, визначено необхідність в медикаментозному лікуванні, диспансерному нагляді у травматолога, невропатолога. 29.01.2015 року [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 60%, встановлено ТРЕТЮ групу інвалідності з 01.02.2015р. - безстроково, визначено необхідність в медикаментозному лікуванні, санаторно-курортному лікуванні. Крім того, висновком про умови та характер праці позивачу протипоказана важка фізичні праця, навантаження на ліву руку, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААГ №030274, виданою на його ім`я. Зазначає, що у зв`язку з вищезазначеним нещасним випадком, починаючи з 50 річного віку назавжди порушено звичний спосіб життя [PERSON] . Тривалий час він був обмежений в можливості функціонування лівої кисті, проходив курси медичного лікування із скаргами на біль в травмованій області. Не зважаючи на значний час, що минув з моменту травмування, наслідки травми переслідують [PERSON] та завдають йому фізичні страждання і по нині. Наразі позивач відчуває біль в області II, III, IV, V пальців лівої кисті, особливо при фізичному навантаженні, його турбує порушення функції згинання/розгинання лівої кисті, відсутність І пальця лівої руки. Вказане не може не завдавати позивачу істотного дискомфорту та страждань, що негативно відображається на його повсякденному житті та на житті його родини. Внаслідок постійних больових відчуттів, особливо в нічний час, порушується сон позивача, що не дозволяє йому нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, до постійного відчуття втоми, перебування позивача в напруженому стані, стані роздратованості. Ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя позивача, втрата працездатності привела до відсутності у позивача можливості у достатній мірі реалізувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, обмежило можливості позивача приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям. Перелічені негативні явища в житті позивача переконливо доводять факт завдання йому немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманої травми та стійкої втрати професійної працездатності. Право на компенсацію за моральну шкоду виникає у особи з дня встановлення стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. З огляду на ступінь втрати позивачем працездатності, його представник вважає, що розумною буде оцінка грошового відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди, виходячи з мінімальної заробітної плати на 2021 рік, а саме в 100 місячних розмірів мінімальної заробітної плати - 10*2270 грн.(місячний розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2021 року встановлений ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік») = 227 000,00 грн. Ухвалою про відкриття провадження від 20.08.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ними такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 30.09.2021 року на адресу суду від представника відповідача О.Е. Колесової надійшов відзив на позов [PERSON] про стягнення моральної шкоди, згідно якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с. 59-65). В обґрунтування відзиву зазначає, що згідно розділу 7 Акту форми Н-1, де комісією за участю страхового експерта з охорони праці Нікопольського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві [PERSON] , було встановлено причини нещасного випадку: Основна причина нещасного випадку - невиконання вимог інструкції з охорони праці: -сортувальником - здавальником [PERSON] - порушила інструкцію з охорони праці БПІ 70 - 108 «Для сортувальника - здавальника, приймальника, бригадира обробки труб та служби наріжного відділу ТПЦ» пункт 4.4.1.1 - відключити рольганг, якщо зкидувач не скинув трубу з рольгангу. -виконуючим обов`язки бригадира [PERSON] - порушив Інструкцію з охорони праці БПІ 70 - 108 «Для сортувальника - здавальника, приймальника, бригадира обробки труб та служби наріжного відділу ТПЦ» пункт 2.2.14 - у аварійних ситуаціях миттєво вимкнути обладнання. Супутня причина нещасного випадку - невиконання посадових обов`язків - змінним майстром [PERSON] порушив вимоги посадової інструкції, пункт 2.26 - не в повній мірі забезпечив дотримання підлеглими вимог інструкції з охорони праці. Отже, до настання нещасного випадку призвели дії самого [PERSON] , порушення посадових обов`язків змінним майстром [PERSON] є лише супутньою причиною нещасного випадку. Супутні причини можуть сприяти і навіть наближати момент нещасного випадку, ускладнити наслідки, погіршити становище, але не викликати наступ нещасного випадку. Супутні причини - причини, які при іншому збігу обставин не привели б до нещасного випадку. Таким чином, твердження позивача в позовній заяві, що нещасний випадок стався в зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці не відповідає дійсності та матеріалам справи. Позивач в своїй позовній заяві посилається на ст. 237-1 КЗпП України, проте нічим не підтверджує обсяг страждань, а саме головне причинно - наслідкові зв`язки між отриманою травмою та зазначеним ним у позові переліком переживань. Щодо розміру моральної шкоди, то вважає його недоцільним, некоректним та необгрунтованим. Ухвалою судді від 20.08.2021 року позивачу надавався строк на подання відповіді на відзив, проте таким правом позивач не скористався. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно доч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зіч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що станом на 23.09.2007 року [PERSON] працював на посаді виконуючого обов`язки бригадира Закритого акціонерного товариства «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ», правонаступником якого на сьогодні є Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ». Того ж дня, за завданням змінного майстра [PERSON] , позивач здійснював контроль якості обробки труб діаметром 114 мм стінка 14 мм на поточній лінії №6. Орієнтовно о 00,30 годині позивач прийшов на інспекційний стіл №6 та побачив, що труба, яка прийшла по рольгангу, не скинулась на шнековий транспортер. В цей момент сортувальник-здавальник [PERSON] , не вимкнувши рольганг з пульту керування, намагалась скинути вказану трубу. Помітивши [PERSON] , [PERSON] вирішив допомогти їй. З цією метою він взявся лівою рукою за торець труби і разом зі [PERSON] почав скидувати трубу. При цьому, чергова труба, шо подалась по рольгангу, вдарила позивача по лівій руці, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді «відкритого перелому основних фаланг 2-4-го пальців, перелому 5-ої зап`ясної кістки лівої кисті, травматичну ампутацію нігтьової фаланги 1-го пальця лівої кисті, різані рани 2-4-го пальців з частковим ушкодженням розгинальних сухожиль». Зазначений факт підтверджується актом № 7 Форми Н-1 «Про нещасний випадок на виробництві», актом Форми Н-5 «Про розслідування нещасного випадку, що стався 23.09.2007 року о 00 год. 30 хв.» у ЗАТ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» (а.с.20-25). Згідно п.6. акту Форми Н-1, компетентною комісією з розслідування нещасного випадку було встановлено що видом події, який призвів до настання нещасного випадку являється дія предметів, що рухаються. Відповідно до п. 7 акту Форми Н-1 причинами виникнення нещасного випадку є невиконання посадових обов`язків. Згідно п. 8 акту Форми Н-1 нещасний випадок стався внаслідок експлуатації подаючого рольгангу (1970 року випуску, Електростальський завод важкого машинобудування) (а.с. 21). Згідно п. 10 акту Форми Н-1, особи, які допустили порушення законодавства з охорони праці: - [PERSON] - сортувальник - здавальник - порушила інструкцію з охорони праці БПІ 70 - 108 «Для сортувальника - здавальника, приймальника, бригадира обробки труб та служби наріжного відділу ТПЦ» пункт 4.4.1.1 - (відключити рольганг, якщо зкидувач не скинув трубу з рольгангу). - [PERSON] - виконуючий обов`язки бригадира - порушив Інструкцію з охорони праці БПІ 70 - 108 «Для сортувальника - здавальника, приймальника, бригадира обробки труб та служби наріжного відділу ТПЦ» пункт 2.2.14 - (у аварійних ситуаціях миттєво вимкнути обладнання). - [PERSON] - змінний майстер - не в повній мірі забезпечив дотримання підлеглими вимог інструкції з охорони праці (пункт 2.26 посадової інструкції). 10.01.2008 року [PERSON] вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60%, встановлено третю групу інвалідності. 22.01.2009 року [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60%, встановлено ТРЕТЮ групу інвалідності, визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. 25.01.2010 року [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 60% та встановлено ТРЕТЮ групу інвалідності, визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. 29.02.2012 року [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 60%, встановлено ТРЕТЮ групу інвалідності, визначено необхідність в медикаментозному лікуванні, диспансерному нагляді у травматолога, невропатолога. 29.01.2015 року [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 60%, встановлено ТРЕТЮ групу інвалідності з 01.02.2015р. - безстроково, визначено необхідність в медикаментозному лікуванні, санаторно-курортному лікуванні. Крім того, висновком про умови та характер праці позивачу протипоказана важка фізичні праця, навантаження на ліву руку, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААГ №030274, виданою на його ім`я. (а.с. 11-19). Правовідносини сторін регулюються статтею 237-1 КЗпП України за якою власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, моральна шкода відшкодовується працівнику безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 відповідно до ст.237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець-зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 КЗпП передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Таким чином, моральну шкоду, спричинену позивачу, повинен відшкодувати роботодавець, відповідач по справі, оскільки шкода здоров`ю завдана при виконанні позивачем трудових обов`язків, про що свідчить акт розслідування нещасного випадку на виробництві, висновки МСЕК та інші документи, які наявні в матеріалах справи. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що нещасний випадок із позивачем стався з причини невиконання вимог інструкції з охорони праці, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» повинен відшкодувати позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України створення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган,а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Відповідно до с. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Відповідно до частин 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частина 4 ст. 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Суд вважає, що саме діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, пов`язані із нещасним випадком на виробництві, які є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: поясненнями позивача, довідкою МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. Відповідачем не надано доказів щодо відсутності його вини в заподіянні позивачу моральної шкоди. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в лікуванні. В даному випадку будь-яка компенсація моральної шкоди не може повернути той стан позивача, який був у нього до настання нещасного випадку. Також суд зазначає на те, що відповідачем-роботодавцем не було здійснено контроль за додержанням працівником вимог з охорони праці, що потягло настання нещасного випадку, в той час як роботодавець, у відповідності до чинного законодавства, здійснює контроль за додержанням працівником виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці та несе безпосередню відповідальність за порушення робітником зазначених вимог. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). В той же час доказів, які б спростовували доводи позивача та доводили запереченні відповідача, останніми суду не надано. Таким чином, суд приходить висновку, що представник відповідача розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в лікуванні та відновленні працездатності Стаття 1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Приймаючи до уваги характер вини позивача, ступінь втрати його професійної працездатності, який на час виникнення нещасного випадку становив 60 % та з урахуванням конкретних обставин справи, у тому числі і причин нещасного випадку - порушення самим позивачем вимог інструкції з охорони праці, суд на підставі наявних доказів, виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом та ушкодженням здоров`я одноразово 120 000,00 грн. з утриманням податку та обов`язкових платежів. Оскільки позивач звільнений при зверненні до суду з цими позовними вимогами від сплати судового збору, то враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, несплачений судовий збір слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» на користь держави в розмірі 992,40 грн. Суд

Outcome: partial