Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся через свого представника Поліщука В.В. до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.06.2007 у справі №2-1365-06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення боргу та визнання права власності та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності та визнання договору купівлі-продажу недійсним, - за заявою [PERSON] накладено арешт на нерухоме майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На даний час справа розглянута, проте арешт не знятий. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав, арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 11305364, виник на підставі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.06.2007. Відповідно до листа Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.03.2021, повідомлено, що 10.07.2009 цивільна справа № 2-1365-06 була вилучена із архіву суду оперативними працівниками УБОЗ МВС в Черкаській області для розгляду кримінальної справи №2510900061. На даний час позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.09.2015. Постановою Верхового Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 липня 2019 року у справі № 2-77/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Піківецької сільської ради Уманського району Черкаської області, треті особи: Державна інспекція архітектурно-будівельного контролю в Черкаській області, Уманське міськрайонне управління Держкомзему в м. Умань та Уманському районі, Уманська державна районна нотаріальна контора, Уманський відділок КП «ЧООБТІ», [PERSON] про витребування майна із незаконного володіння та зобов`язання вчинити певні дії, встановлено: оскільки [PERSON] на придбаній земельній ділянці закінчив незавершене будівництво житлового будинку, на який була відсутня будівельно- технічна документація, ввів його в експлуатацію та в подальшому зареєстрував право власності на нього, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначений об`єкт нерухомого майна за своїми технічними характеристиками є новоствореним нерухомим майном. Таким чином, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є новоствореним майном, що належить на праві власності [PERSON] , а отже підстави для накладення арешту на вказане майно відсутні. Позивач у своїх позовних вимогах просить суд скасувати арешт накладений ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.06.2007 у справі № 2-1365-06 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер запису обтяжень 11305364. Ухвалою судді від 21.12.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. За вх. № 2067 від 26.01.2022 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що вказаний позов повинен бути поданий не до нього, а до установ, які накладали арешт на будинок. При цьому, він зазначає, що арешт на будинок по [ADDRESS] накладений також Гайсинським судом Вінницької області в порядку розгляду кримінальної справи № 1-275/2011. Тому вважає позов безпідставним та необґрунтованим. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб. Як вбачається з матеріалів позовної заяви ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.06.2007 у справі №2-1365-06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення боргу та визнання права власності та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності та визнання договору купівлі-продажу недійсним, - за заявою [PERSON] накладено арешт на нерухоме майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому, до матеріалів позову долучено Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, в якій містяться відомості щодо накладення арешту на нерухоме майно, а саме: нежитловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.06.2007. Із даних відповідного Витягу вбачається, що 12.12.2016 та 17.09.2019 на підставі постанов державного виконавця Уманського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області накладено арешти на нерухоме майно [PERSON] . До відзиву відповідач долучив ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 27.08.2019, відповідно до якої забезпечено цивільний позов [PERSON] шляхом накладення арешту на будинок [ADDRESS] із забороною цивільному відповідачу [PERSON] розпоряджатися зазначеним будинком та земельною ділянкою для будівництва та обслуговування, проводити будь-які будівельні, демонтажні роботи із цим будинковолодінням до набрання рішенням чи ухвалою по справі № 2-275/2011. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). [PERSON] , звертаючись до суду з даним позовом до [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна, посилається на те, що оскільки арешт у справі № 2-136506 не знятий, то вказане порушує право позивача на здійснення права власності. Разом з тим, слід звернути увагу, що позивачем не зазначено в позові, яким саме чином порушуються права позивача саме відповідачем [PERSON] .. Як вбачається із прохальної частини позовної заяви позивач [PERSON] просить скасувати арешт, накладений ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.06.2007 року у справі № 2-1365-06 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер запису про обтяження 11305364. Проте, відповідач [PERSON] не є уповноваженою особою виконувати рішення суду чи будь які дії щодо скасування арешту, накладеного згідно ухвали суду чи в порядку примусового виконання рішення суду державним виконавцем. Статтею 158 ЦПК України регламентовано порядок скасування заходів забезпечення позову. Так, питання про скасування заходів забезпечення позову розглядається у судовому засіданні за клопотанням зацікавленої особи, за результатом розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановлюється ухвала. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Тому позивачу слід обрати такий спосіб захисту своїх порушених прав, який би відповідав чинному законодавству та мав ефективний спосіб захисту для відновлення повноцінного права власності. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] , що поданий представником позивача - адвокатом Поліщуком Володимиром Володимировичем до [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майнане підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed