Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

28 грудня 2021 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, посилаючись на те, що він, [PERSON] , [INFO] , народився у місті Москва Російської Федерації. Його батько [PERSON] , 1960 р.н., переїхав у 1988 році до міста Харкова Української РСР у зв`язку із роботою у нафтовій компанії. Разом із ним до України переїхала і його родина. Після банкрутства компанії у 2001-2002 роках родина повернулася до Російської Федерації. На тепер він, [PERSON] повернувся до України та отримав довідку про реєстрацію місця проживання особи про те, що з 25.06.2021 року він зареєстрований в [ADDRESS] по теперішній час. 02.12.2021 року отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні, яка діє до 22.12.2022 року. До теперішнього часу з різних причин не може отримати паспорт громадянина України. При зверненні до ГУ ДМС у Харківській області отримав рекомендацію щодо звернення до суду для встановлення відповідного факту проживання в Україні у певний час. Встановлення ж вказаного факту заявникові необхідно для набуття громадянства України. Ухвалою суду від 30.12.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 21.02.2022 року. У судове засідання заявник не прибув, проте прибув його представник, адвокат Погосян В.В., яка в свдовому засіданні повністю підтримала заявлені вимог та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи, начальник Первомайського відділу ГУ ДМС у Харківській області Ярова Т.В., у судовому засіданні просила суд винести рішення на власний розсуд, а також додала, що необхідні докази, які певною мірою можуть бути підтвердженням факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Суд, вивчивши заяву, заслухавши сторін, що прибули, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в Москві, Російська Федерація, батьками якого записані: «батько» [PERSON] та «мати» [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] Зеленоградського відділу ЗАГС Управління ЗАГС Москви (а.с.9). Також заявником надані докази про фактичне проживання його та його батька [PERSON] , 1960 р.н., в [ADDRESS] , в період з 1989 року по 1992 рік, а саме, Акт про фактичне місце проживання (а.с.13-14). Крім того, у судовому засіданні допитані свідки [PERSON] , що є власником будинку, де проживала родина [PERSON] , та [PERSON] , мати першого свідка. Зокрема, вони показали, що у 1988-1989 рока до них приїхали далекі родичі - родина [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , які оселилися у [PERSON] , оскільки батько малолітнього приїхав працювати у м. Харків. Мешкала родина в с. Зеленівка приблизно до 1996-1997 року, а потів переїхала до Харкова. Відповідно до ст. 293 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно ст. 293 ч.2 п.5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України,у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2ст. 256ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215. Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Крім того, пунктом 44 вищевказаного Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що заявник [PERSON] постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, а тому є всі підстави для встановлення зазначеного факту у судовому порядку.

Outcome: approved