Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду 21.12.2021 з указаним позовом та просив усунути [PERSON] перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказував, що позивач [PERSON] є власником ѕ часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , власником інших ј часток цього ж домоволодіння є [PERSON] . Відповідачі зареєстровані у вказаному будинку, але не проживають та в добровільному порядку не бажають знятися з обліку за місцем реєстрації, чим чинять позивачу перешкоди у користуванні майном. Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку розгляду справи представник позивача [PERSON] надав клопотання, у якому просив розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог та не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку (а.с.59). Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили (а.с. 45,46,47,48,52,53,56,57). Представник Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області правом на участь в судовому засіданні не скористався, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.43). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.49,51,54,55). Суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, оскільки неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, що узгоджується з положеннями ст. 223 ЦПК України. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідачів, неподання відповідачами відзиву у встановлений судом строк, суд постановив, у силу ст. 280 ЦПК України, ухвалити в справі заочне рішення на підставі наявних доказів та за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником ѕ часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , власником інших ј часток цього ж домоволодіння є [PERSON] (а.с.7-11). Згідно з довідкою Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 16.12.2021 № 697 (а.с.12) та актом, який складено 17.12.2021 за підписами сусідів [PERSON] , [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які не є членами сім`ї позивача та не проживають за вказаною адресою з квітня 2019 року та жовтня 2017 року, відповідно (а.с.13). У своїй позовній заяві позивач вказує на те, що відповідачі за місцем своєї реєстрації не з`являються та добровільно не бажають її відмінити. Будь-яких домовленостей з відповідачами щодо збереження за ними житлової площі на час не проживання в будинку позивача, не існує. Позивач вимушений самостійно сплачувати комунальні платежі за них, що негативно впливає на його матеріальний стан та не дозволяє розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд, значно обмежуються його законні права користування та розпорядження власністю. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспроюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї, у будинках приватного житлового фонду, за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п. п. 1 і 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. За приписами ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому, ст. 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, дії відповідачів по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним йому на праві приватної власності майном, у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , є неправомірними та такими, що порушують законні права та інтереси, передбачені ст. 41 Конституції України. Стаття 64 Житлового кодексу Української РСР (ЖК УРСР) визначає, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Позивач при звернені до суд з позовною заявою вказував, що відповідач [PERSON] є колишньою дружиною його сина, третьої особи по справі [PERSON] , [PERSON] - знайомий, що учасниками процесу не спростовано, отже в розумінні ст. 64 Житлового кодексу Української РСР (ЖК УРСР), відповідачі не є членами сім`ї позивача, тому вимоги ст. 405 ЦК України до застосування не підлягають. Реалізація встановлених конституційних гарантій відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР),членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Окрім того, відповідно до ст. ст. 150, 155 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності житловий будинок, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, та не можуть бути позбавлені права користування житловим будинком. Оскільки відповідачі своїми діями порушують законні права та інтереси позивача, згідно з ст. 391 ЦПК України, позивач, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користуватися та розпоряджатися своїм майном. З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що відповідачі не проживають без поважних причин понад встановлені законом терміни в будинку за вищевказаною адресою, який належить на праві приватної власності позивачу, не сплачують комунальні та інші платежі, будь-якої домовленості між сторонами про збереження житла за відповідачами на час відсутності не встановлено, тому з метою захисту прав позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, вважає за необхідне усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, шляхом визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved