Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

09.12.2021 Концерн «МТМ» звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі - 78 025,56 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі своєчасно у повному обсязі не оплачували надані їм за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку з чим за період з 01.04.2015 року по 31.03.2021 року у них утворилась заборгованість на суму 78 025,56 грн., що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 05.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21.10.2021 року позов Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги задоволено. Солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.04.2015 року по 31.03.2021 року, у розмірі 78 025 (сімдесят вісім тисяч двадцять п`ять) гривень 56 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень 00 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» (юридична адреса: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд.137, код ЄДРПОУ 32121458) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень 00 копійок. Ухвалою суду від 09.12.2021 заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2021 року по справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, скасовано. Призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження Представник позивача, надав заяву про розгляд справа за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів - адвокат Журавльов Д.І. у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що звертаючись до суду із вказаним позовом Концерн «МТМ» не дотримався вимог ЦК України, оскільки порушив термін позовної давності, зазначивши період за який просить стягнути заборгованість 6 років замість 3 років. Просив застосувати термін позовної давності, та відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того зазначив, що відповідачі не є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] та за вказаною адресою не проживають. Власник квартири [PERSON] будь-якого відношення до відповідачів [PERSON] , [PERSON] не має, в сімейних відносинах з ними не перебуває, та взагалі не знайомі один з одним. Суд, заслухавши представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, у межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов Концерну «Міські теплові мережі» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин. Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальні споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, який сформований за відомостями електронної бази даних Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 30.04.2021 року, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про наявність заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , оформлений на [PERSON] . Отже, відповідачі зобов`язані своєчасно вносити плату за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. З урахуванням наведених вище норм права, зобов`язання по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання несе користувач/власник житлового будинку/квартири, як споживач цих послуг. Згідно наданого позивачем до позову розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.04.2015 року по 31.03.2021 рік нараховано за послуги в сумі 78 025,56 грн. Разом із тим, наданими відповідачами належними доказами, судом встановлено, що 27.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки №010/02_2/369/2 для забезпечення кредитного договору. Предметом іпотеки виступає квартира [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування від 11.01.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою О.М., реєстраційний номер 23, власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Факт реєстрації не доводить факту того, що відповідачі є споживачами послуг за адресою: [ADDRESS] . З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що відповідачами доведено, що споживачами послуг позивача з 11.01.2018 року вони не були, а відтак підстав для покладення на них обов`язку зі сплати послуг, які вони не отримували, немає. Натомість, [PERSON] як власник квартири з 20.12.2006 року по 11.01.2018 рік зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України). Отже, зобов`язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. При цьому суд враховує, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч.2ст.317 ЦК України), а відтак, вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з 01.04.2015 року по 11.01.2018 року є законними і обґрунтованими. З огляду на те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по повному погашенню заборгованості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог заявлених за період з 01.04.2015 року по 11.01.2018 року. Разом із тим, представником відповідачів - адвокатом Журавльовим Д.І. до суду подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки. Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом встановлено, що вимоги до [PERSON] , [PERSON] позивач пред`явив за період з 01.04.2015 року по 31.03.2021 року до суду 22.04.2021 року. Відповідачами за цей період не здійснювалося погашення ані поточних платежів, ані платежів в погашення заборгованості, а відтак, строк позовної давності не переривався, а з вимогами позивач до суду звернувся 22.04.2021 року, тобто з урахуванням строку позовної давності за три роки міг звернутися з вимогами про стягнення заборгованості з 22.04.2018 року по 31.03.2021 року. Отже, з урахуванням вищенаведеного та тих обставин, що представником відповідачів подано заяву про застосування позовної давності, судом застосовується позовна давність до вимог з 01.04.2015 року по 22.04.2018 року, у зв`язку з чим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, заявлених за цей період часу, у тому числі у період з 22.04.2018 року по 31.03.2021 року у зв`язку із недоведеністю. Розрахунок заборгованості Концерну «МТМ» та довідка щодо заборгованості, які розраховані позивачем по справі щодо [PERSON] , [PERSON] , не є належним доказом того, що відповідачі проживають та є споживачами послуг за адресою: [ADDRESS] . Підстави для стягнення судових витрат, визначені ст. 141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed