Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП «ЗІС», третя особа на стороні відповідача відділ Держгеокадастру у Теплицькому районі Вінницької області про визнання договору оренди землі недійсним. В подальшому 16.03.2021 [PERSON] було подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить усунути перешкоди, які йому чиняться ПП «ЗІС», шляхом зобов`язання, останнього повернути позивачу земельну ділянку, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області та заборонити ПП «ЗІС» проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на вказаній земельній ділянці. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 0523785000:01:000:0215. Позивачу стало відомо, що існує договір оренди землі та зміни (доповнення) до договору оренди землі укладені нібито між ним та ПП «ЗІС», відповідно до яких відповідач має право користуватися належною позивачу земельною ділянкою. Вказує, що він вказаного договору оренди землі та змін (доповнень) до договору оренди землі не підписував та нікого не уповноважував на їх підписання, а тому ПП «ЗІС» на даний час користується, належною йому земельною ділянкою, на підставі неукладеного договору оренди землі. Просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що чиняться відповідачем та повернути йому вказану земельну ділянку. Також просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Представник позивача [PERSON] адвокат Клінчиков С.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Вказав, що позивач договору оренди землі та змін (доповнень) до договору оренди землі не підписував, бажає самостійно обробляти свою земельну ділянку та просить її повернути. Представник відповідача ПП «ЗІС» адвокат Притула В.Л. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] з 2006 року знав про те, що ПП «ЗІС» обробляє його земельну ділянку, за що завжди отримував орендну плату. Вказує, що договір оренди землі підписувався позивачем, при підписанні останнім було надано правовстановлюючі документи на земельну ділянку, а також паспорт та ідентифікаційний код. Також просить зменшити розмір витрат на правову допомогу заявлених позивачем до 3000 грн., оскільки вважає їх недоведеними та неспівмірними із складністю справи. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка працює бухгалтером ПП «ЗІС», вказала, що в 2006 році в будинку культу с. Петрашівка між [PERSON] та ПП «ЗІС» було укладено договір оренди землі. Вказаний договір позивачем було підписано особисто, також при цьому були присутні свідки [PERSON] , [PERSON] та дружина позивача. Чи був при цьому присутній директор ПП «ЗІС» [PERSON] не пам`ятає, як і те, чи роз`яснювала вона [PERSON] умови договору. В 2010 році позивачем особисто було підписано зміни (доповнення) до договору оренди землі. [PERSON] завжди отримував орендну плату, проте з 2014 року почав відмовлятися від її отримання, оскільки люди почили передавати земельні ділянки в оренду ТОВ «Теплик-Агро». Позивач з претензіями щодо орендної плати до них не звертався. Свідок [PERSON] , яка працює завідувачем складських приміщень ПП «ЗІС» вказала, що [PERSON] особисто підписував договір оренди землі, при цьому також був присутній директор ПП «ЗІС» [PERSON] . Від третьої особи на стороні відповідача відділу Держгеокадастру у Теплицькому районі Вінницької області (відділ № 5 Управління у Гайсинському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області) надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, рішення просять прийняти на розсуд суду. Заслухавши учасників справи, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, відзив на позов, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши за сукупністю докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 230080 від 16.03.2005, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,1851 га, яка розташовані на території Петрашівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області та має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Між [PERSON] та ПП «ЗІС» 20 квітня 2006 року було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки площею 2,1851 га, строком дії на 10 років. Вказаний договір був зареєстрований в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 040685142. 07 травня 2010 року сторонами було укладено зміни (доповнення) до договору оренди землі зареєстрованого в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 040685142 та продовжено термін дії договору до 2025 року. Відповідно до змісту висновку судово-почеркознавчої експертизи, виконаної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 9130/9131/16-32 від 06.09.2016: підпис від імені [PERSON] у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі № 124 від 20 квітня 2006 року, зареєстрованого 09 серпня 2006 року за № 040685142, який було укладено між [PERSON] та ПП «ЗІС», виконано не [PERSON] , а іншою особою. Також відповідно до змісту висновку судово-почеркознавчої експертизи, виконаної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 599/600/18-21 від 11.04.2018: підпис від імені [PERSON] в оспорюваних змінах (доповненнях) до договору оренди землі в примірнику наданому відділом Держгеокадастру у Теплицькому районі в графі» Реквізити» підпис Орендодавця, - виконаний не самим [PERSON] , а іншою особою. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначено істотні умови договору оренди землі, відсутність хоча б однієї з них, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони не досягли згоди щодо встановлення істотних умов договору, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 у справі № 6-127цс13, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судому у постанові від 11.06.2018 у справі № 151/117/17. Крім того, у іншій постанові Верховного Суду України у справі № 6-162цс13 від 19.02.2014, вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків тощо. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, де позивач наполягає на поверненні йому земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав, зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)). Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним договору оренди землі, в подальшому змінив предмет позову та просив визнати недійсними зміни (доповнення) до договору оренди землі посилаючись на те, що договору та змін (доповнень) до нього не підписував, а умови не погоджував, в подальшому, шляхом подання заяви про зміну предмету позову, змінив предмет позову, просив усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, шляхом зобов`язання відповідача повернути її власнику з тих же підстав, що не підписував договір оренди землі та не погоджував його умов. Судом встановлено, що договір оренди землі від 20 квітня 2006 року, зареєстрований в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 040685142 та зміни (доповнення) від 07 травня 2010 року до договору оренди землі зареєстрованого в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 040685142 є неукладеними, оскільки не підписувались позивачем, а тому земельна ділянка, кадастровий номер 0523785000:01:000:0215, площею 2,1851 га, що належить позивачу, знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Також, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 16.06.2020 № 145/2047/16-ц, так як позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер 0523785000:01:000:0215, площею 2,1851 га, а відповідач у фактичному користуванні якого без установлених законом підстав знаходиться вказана земельна ділянка, своїми діями, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушує права позивача, як власника земельної ділянки та створює перешкоди у користуванні позивачем своїм майном, тому порушене право позивача підлягає захисту, що полягає в усуненні перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання відповідача повернути її власнику та забороні проведення будь-яких робіт на вказаній земельній ділянці. Витрати, понесені позивачем у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 551,20 грн. та витрати на проведення судово-почеркознавчих експертиз в розмірі 3082,80 грн. та 2145,00 грн., відповідно до ч.ч. 3-7 ст. 139, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, розмір яких підтверджується угодою про надання правової допомоги та опис-розрахунком судових витрат у цивільній справі № 144/361/16-ц та складає: вивчення документів - 1000,00 грн.; складання заяви про зміну предмету позову 5000,00 грн.; витрати на приїзд в Теплицький районний суд (мінімум 3 рази) 1000,00 грн.; ведення справи в суді 8000,00 грн., та в загальній сумі складає 15000,00 грн., суд враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, при визначенні суми відшкодування виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, вважає, що дана сума є неспівмірною із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 9000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved