Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до Акціонерного товариства «Акцент-банк» про визнання виконавчого напису №22141 від 03.02.2021 року таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що 03.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єфіменко Денисом Олеговичем вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за №22141, про звернення стягнення з [PERSON] на користь АТ «Акцент-банк» на підставі договору №АВН0СТ15510412468 від 08.05.2018 року заборгованість в загальній сумі 41977,77гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 15898,50грн.; прострочена заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 25579,27 гривень. Стягнення заборгованості провадиться за період з 16.12.2020 року по 17.01.2021 року. АТ «Акцент-банк» пред`явив до виконання виконавчий напис до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Д.О. 25.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64961599, та накладено арешт на майно [PERSON] , а саме земельну ділянку. 01.09.2021 року позивачу стало відомо про існування вищезазначеного напису та його примусового виконання. Відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2021 року дану цивільну справу передано на розгляд до Чернівецького районного суду Вінницької області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022, головуючою суддею у даній справі обрано Кушнір Б.Б. Ухвалою суду від 12.01.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даною позовною заявою. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 27.01.2022 розгляд справи відкладено у зв`язку з відсутністю на дату розгляду доказів належного повідомлення про розгляд справи третіх осіб - приватного виконавця Єфименка Д.О. та приватного нотаріуса Горай О.С. Позивач та представник позивача в судові засідання 27.01.2022 та 16.02.2022 не з`явились, натомість через електронну пошту суду, представником позивача [PERSON] подано заяви про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідач АТ «Акцент-банк» явку представника в судові засідання 27.01.2022 та 16.02.2022 не забезпечив, відзиву на позов не подав. Надіслані на адресу відповідача копія позовної заяви та судові повістки, відповідно до повернутих рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень адресату, отримані відповідачем 17.01.2022 та 31.01.2022 року. Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., в судові засідання не з`явився, пояснень по суті позову не подав. Надіслані на адресу третьої особи копія позовної заяви та судові повістки, відповідно до повернутих рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень адресату, отримані третьою особою 25.01.2022 та 03.02.2022 року. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О., в судові засідання не з`явився, пояснень по суті позову не подав. Надісланий конверт із копією позовної заяви з ухвалою суду та судовою повісткою на адресу [PERSON] , повернувся засобами поштового зв`язку із поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Повторно надіслана судова повістка відповідно до повернутого рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправляння, отримано третьою особою особисто 04.02.2022 року. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно заяви позичальника №АВН0СТ15510412468 від 08.05.2018 року [PERSON] надано строковий кредит у сумі 15898,50 гривень на строк 36 місяців, тобто з 08.05.2018 по 08.05.2021 року включно, на наступні цілі придбання споживчих товарів, зі сплатою за користування кредитом та відсотків у розмірі 5.99 в місяць, на суму виданого кредиту, що сплачується щомісяця у розмірі 1394,77 грн., починаючи з «03» по «07» число наступного місяця, в обмін на зобов`язання [PERSON] з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди з надання фінансового інструменту 898,50 грн., комісії зазначені в Заяві та Правилах та Умовах надання кредиту «Швидка готівка» строки (а.с.9). Відповідно до виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №22141, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., стягнуто з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №АВН0СТ15510412468 від 08.05.2018 року прострочену заборгованість в сумі 41477,77 гривень, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 15898,50 гривень; простроченої заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 25579,27 гривень. Стягнення заборгованості проведено за період з 16.12.2020 року по 17.01.2021 року (а.с.8). Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. прийнято виконавчий напис №22141 від 03.02.2021 до виконання та внесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2021 року серії ВП№64961599 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Акцент-банк» заборгованість у розмірі 41977,77 гривень (а.с.10). Оцінюючи правомірність вчинення оспорюваного виконавчого напису суд приймає до уваги наступне. Статями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок № 296/5). Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат", нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону, визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів даної норми нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису, стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу ( підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3.4 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). При цьому, стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При цьому, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. В даному випадку, звертаючись з позовом до суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачем було визначено, зокрема, що виконавчий напис було вчинено на договорі, який не був посвідчений в нотаріальному порядку, заборгованість, яка була предметом стягнення за ним не була безспірною у зв`язку з невизнанням розміру боргу, нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченого Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Як встановлено судом, підставою вчинення приватним нотаріусом Горай О.С. виконавчого напису, як вбачається із змісту виконавчого напису, є, зокрема, пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затверджених постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 р. (далі-Перелік документів). Відповідно до пункту 1 Переліку документів, нотаріусам подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В дану постанову постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 р. були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 в цій частині. Вказану постанову залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Таким чином, кредитний договір від 08.05.2018 року, укладений між АТ «Акцент-банк» та [PERSON] на момент вчинення виконавчого напису вже не відносився до документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса в розумінні положень ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», адже на момент звернення до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису про стягнення відповідної заборгованості з позивача вже не існувало чинних положень, які б передбачали можливість вчинення таких дій на укладеному в простій формі договорі. Окрім цього,\~матеріали справи\~не містять\~достовірних та\~беззаперечних доказів,\~які б\~підтверджували безспірність\~заборгованості боржника та встановлювали прострочення виконання зобов`язання й такі докази не були надані стороною відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, кредит надавався позивачу строком на три роки до 08.05.2021 року, однак, у виконавчому написі від 23.02.2021 року зазначено, що строк платежу за кредитним договором настав (без зазначення дати) і боржником допущено прострочення платежів. Однак, відповідачем (стягувачем) не надано виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, що унеможливлює встановлення моменту виникнення заборгованості та розрахунок її розміру (з урахуванням періодів погашення). Окрім цього, позов в даній справі мотивовано невідповідністю заборгованості, за якою вчинено виконавчий напис, критерію безспірності, зокрема, позивач не погоджується з такою заборгованістю. Даний факт вказує на існування між сторонами спору щодо заборгованості за кредитним договором, а відтак, і наявності факту відсутності безспірності як необхідної складової можливості вчинення щодо неї виконавчого напису. Одночасно матеріали справи не містять доказів дотримання відповідачем вимог законодавства, зокрема, щодо доведеності безспірності заборгованості боржника. Відсутній доказ отримання [PERSON] відповідної письмової вимоги про усунення порушень станом на дату вчинення виконавчого напису, а, відтак, відсутні підстави вважати, що станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису позивачу було відомо про вимогу відповідача та суму боргу, що свідчить про відсутність узгодження боржником суми боргу. Встановлені судом обставини свідчать про те, що нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчого напису. Оспорюваний виконавчий напис вчинено за договором, за яким стягнення заборгованості не може провадитись у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, за вимогами, які не є безспірними, з порушенням процедури повідомлення боржника про вчинення виконавчого напису, а, відтак, вимоги позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України). Як передбачено ст.ст.79,80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення позову та визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. №22141 від 03.02.2021 про стягнення з [PERSON] в користь АТ «Акцент-банк» заборгованості в розмірі 41977 гривень 77 копійок, таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача АТ «Акцент-банк» на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень. Що стосується зазначення в позовній заяві орієнтованих судових витрат, які позивач поніс чи очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а саме, судових витрат за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454грн., та за правничу допомогу в розмірі 7000грн., то суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів понесення таких витрат позивачем, відтак, судом не здійснюється їх розподіл. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved