Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Представник позивача адвокат Ковальчук І.М., звернулась до суду з позовом, в якому просить суд: визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. за реєстровим № 2932 від 09.03.2021 року, про стягнення з боржника, [PERSON] , на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості в розмірі 1 771 782,47 гривень таким, що не підлягає виконанню; визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко в. М., за реєстровим № 34453 від 11.05.2021 року, про стягнення з боржника, [PERSON] , на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в розмірі 14\~123,42 гривень таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь [PERSON] судовий збір у сумі 908,00 грн. та 2 00,00 грн. за надання правничої (правової) допомоги з кожного. Вимоги обґрунтовує тим, що 06 жовтня 2021 року на Позивачу стало відомо, що відносно нього як боржника відкрито два виконавчі провадження. В подальшому Позивачу стало відомо, що 09.03.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., вчинено виконавчий напис за реєстровим №2932, щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості в розмірі 1 771 782,47 гривень. Позивач немає жодних прострочених зобов`язань та не є боржником. До 06 жовтня 2021 року Позивач не знав про наявність грошового зобов`язання перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та не отримував про це будь-яких повідомлень та вимог про сплату боргу. Про будь-які договори про відступлення права вимоги до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», як зазначено у виконавчому написі, [PERSON] не повідомляли. Позивачу стало відомо, що 11.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., вчинено виконавчий напис за реєстровим №34453, щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в розмірі 14 123,42 гривень. Позивач немає жодних прострочених зобов`язань та не є боржником. До 06 жовтня 2021 року Позивач не знав про наявність грошового зобов`язання перед ТОВ «ФІНПРО МАРКЕТ» та не отримував про це будь-яких повідомлень та вимог про сплату боргу. Позивач вважає виконавчі написи такими, що не підлягають виконанню з наступних підстав. Відповідне право стягувана, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Позивач вважає виконавчі написи такими, що не підлягають виконанню, оскільки при розгляді та визначенні розміру грошової суми, яка зазначена у виконавчому написі, позивач був позбавлений можливості взяти участь у вирішенні цього питання та був незаконно обмежений у праві заперечити (спростувати) розмір заборгованості. Нотаріуси не повідомляли Боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис оскільки ним не була перевірена безспірність вимог кредитора (Відповідача). Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 18 жовтня 2021 року залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 20 жовтня 2021 року було прийнято до свого провадження та вирішено розглядати в спрощеному позовному порядку з повідомленням учасників процесу. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 22 жовтня 2021 року було забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчих документів. 20 січня 2022 року на адресу суду від представника відповідача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді та заява про визнання позовних вимог та просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. зареєстрованого за № 34453 від 11 травня 2021 року таким, що не підлягає виконанню та стягнути з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 454 грн, та заяви про забезпечення позову 227 грн. 31 січня 2022 року на адресу суду від представника відповідача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено що, позовні вимоги не визнають та просить відмовити у їх задоволені з наступних підстав. Договір на якому вчинено Виконавчий напис - не містить заборон, або будь - яких обмежень щодо заборони використання позасудового способу захисту майнових інтересів товариства, а так/само, чинне законодавство України також не містить будь - яких обмежень щодо вчинення виконавчого напису, що цілком підтверджує правомірність вчинених дій ТОВ «Вердикт Капітал» та Нотаріусом, оскільки, Приватному нотаріусу були подані всі необхідні документи для вчинення наведеної нотаріальної дії, що в повній мірі спростовує позовні вимоги Позивача, оскільки, ТОВ «Вердикт Капітал» та Приватний нотаріус - вчиняючи Виконавчий напис, діяли в межах правового поля. Ототожнення строку\~давності вчинення\~виконавчого напису\~із строком\~позовної давності\~є помилковим\~і з\~методологічного,\~і з\~практичного боку,\~оскільки,\~«позовна давність\~-\~не строк,\~у межах якого\~особа може\~звернутися до\~суду з\~вимогою про\~захист свого\~цивільного права\~або інтересу (ст.\~256\~Цивільного кодексу\~України),\~а у\~разі вчинення\~виконавчого напису\~стягувач звертається не\~до суду,\~а до\~нотаріуса,\~що відповідно\~до ст.\~18\~Цивільного кодексу\~України -\~с самостійним способом захисту порушеного права». Нотаріальна дія, як вчинення виконавчого напису, є альтернативним позасудовим способом захисту цивільних прав, а виконавчий напис нотаріуса - самостійною підставою для задоволення вимог кредитора шляхом стягнення грошових сум або витребування майна від боржника за цим виконавчим документом. Витрати на професійну допомогу у розмірі 4000,00 грн. виступають неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, підготовка цієї справи до розгляду в суді, надання консультацій та складання процесуальних документів з додатками - не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, водночас, заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. не підтверджена належними та допустимими доказами /відсутній в матеріалах справи - прибутковий касовий ордер та Акт прийому - передачі наданих послуг/, а тому, сума витрат на професійну правничу допомогу явно завищена та не підтверджена дійсною затратою часу адвокатом та відповідними документами, що свідчить про невідповідність понесених витрат критерію реальності, розумності, справедливості, в зв`язку з чим, стягнення наведених витрат суперечить принципу розподілу таких витрат Ухвалою Комунарського\~районного суду\~міста Запоріжжя\~від \~21\~лютого 2022\~року вилучено\~зі складу\~співвідповідачів: приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича та залучено до участі по справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 21 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Яворського Р.І. про проведення врегулювання спору за участю судді. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують. Просили суд задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - ТОВ «Вердикт Капітал», у судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву. Представник відповідача - ТОВ «Фінансова компанія управління активами», у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позовних вимог. У судове засідання третя особа головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Вербицька Л.Г. не з`явилась, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини не явки суду не відомі, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини не явки суду не відомі, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини не явки суду не відомі, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинений виконавчий напис № 2932 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 1\~771\~782 гривень 47 копійок за період з 23 вересня 2020 року 05 березня 2021 року включно. /а.с.13/ Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. на підставі зазначеного виконавчого напису відкрито виконавче провадження ВП № 66389956. /а.с.11-12/ 11 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинений виконавчий напис № 34453 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в розмірі 14\~123 гривень 42 копійок за період з 13 грудня 2020 року 11 травня 2021 року включно./а.с.16/ Постановою головного державного виконавця\~Дніпровського відділу\~державної виконавчої\~служби у\~місті Запоріжжя\~Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~юстиції (м.\~Дніпро)\~Вербицької Л.Г. на підставі зазначеного виконавчого напису відкрито виконавче провадження ВП № 66971023. /а.с. 14-15/ Відповідно до пунктів 1 та 2\~постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною\~постанову Кабінету\~Міністрів України № 662від 26.11.2014року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254КАС України\~(в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 16.09.2019 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених\~Постановою Кабінету\~Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172\~для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 16.09.2019 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей\~87,\~88\~Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~Постановою Кабінета Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст.\~15,\~16,\~18 ЦК України, ст.\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст.\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Позивач [PERSON] зазначає про те, що договорів, які б встановлювали її зобов`язання перед вказаним товариством, він не укладав. Будь-яких письмових вимог про сплату боргу не отримував. Відповідачі, в свою чергу, жодних заперечень та доказів на спростування зазначеного не надали. Відповідач ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» визнає позовні вимоги та не заперечує проти визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно з частиною четвертою\~статті 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису вона мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач цілком обґрунтовано посилається на відсутність в нього документів, які були підставою для винесення виконавчого напису, тому вважає, що обов`язок доказування заперечень покладається на відповідача, в результаті дій якого були зібрані, створені та подані документи приватному нотаріусу. Отже, виходячи із принципів змагальності та диспозитивності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення судових витрат понесених із розглядом справи суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову Позивачем при зверненні до суду із позовною заявою сплачено сплачений судовий збір в сумі 908 грн., який підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, оскільки відповідачем визнано позовні вимоги позивачу підлягає поверненню 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Крім того, відповідно до положень\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу\~це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Представником позивача на підтвердження наданої правової допомоги було надано договір про надання правової допомоги від 17 липня 2021 року, розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги, ордер № 1017260 від 06 жовтня 2021 року. ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Тому, судом встановлено, що з боку позивача дійсно були понесені судові витрати на правничу допомогу, загальний розмір яких склав 4 000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved