Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначає, що позивач постачає теплову енергію у багатоквартирні\~ житлові будинки м. Дружківки. Відповідачі несвоечасно сплачували за фактично отриману теплову енергію,\~ чим порушені умови сплати за спожиту теплову енергію. Станом на 31 серпня 2021 року за відповідачами лічилась заборгованість перед позивачем у сумі 45386,62 грн., інфляційні в розмірі 5608,10 грн. та 3 відсотки річних в розмірі 124,73 грн. Просять стягнути з відповідачів зазначену суму боргу, а також судові витрати в розмірі 2270,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача. На позові наполягають. Відповідачі в судове засідання не з`явились. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачка [PERSON] надала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог за період з 01 липня 2004 року по 11 жовтня 2018 року, відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків та 3 відсотків річних. Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність представника позивача і відповідачів. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] (з 15 липня 1998 року), [PERSON] (з 18 грудня 2002 року) зареєстровані за адресою: по [ADDRESS] , що підтверджується довідками виконавчого комітету Дружківської міської ради. Будинок підключений до мереж ЦО і ГВП. Підприємством, яке надає послуги з теплопостачання до багатоквартирних житлових будинків у м. Дружківка, в тому числі і до будинку, в якому знаходиться квартира відповідачів, є ОКП "Донецьктеплокомуненерго". Факт надання послуг з централізованого опалення щодо будинку, де знаходиться квартира, в якій мешкають відповідачі належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України не спростовано. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила). За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч.1 ст.13 закону «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоча у ч.1 ст.19 закону №1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у п.5 ч.3 ст.20 закону №1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно з п.п. 18, 20, 21, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року(з наступними змінами), споживач зобов`язаний проводити оплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно установлених тарифів споживання до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На ім`я відповідачки [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , з якого вбачається, що споживачі послуг з теплопостачання квартири не здійснювали оплату послуг з теплопостачання, яку отримували у свою квартиру з липня 2004 року. Станом на 31 серпня 2021 року сума заборгованості складає 45386,62 грн. Поряд з цим, позивачем надано розрахунок інфляційних втрат та 3 відсотків річних за особовим рахунком № [NUMBER] , згідно з яким відповідачам нараховано інфляційні в розмірі 5608,10 грн та 3 відсотки річних в розмірі 124,73 грн. Оскільки відповідачі не оплачували отримані послуги, відповідно, у позивача виникло право на звернення до суду з вимогою про стягнення з них заборгованості. Відповідачка [PERSON] у відзиві просить застосувати при розгляді данної справи строк позовної давності. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторни у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Оскільки [PERSON] заявила клопотання про застосування строку позовної давності, суд вважає, що наявні підстави для його застосування. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~статті 257 ЦК України\~визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність відповідно до частини першої\~статті 260 ЦК України\~обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього Кодексу. Частинами першою, п`ятою\~статті 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частиною другою\~статті 264 ЦК України\~визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до положень статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Судом встановлено, що 11 жовтня 2021 року позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з останніх заборгованість в період з 01 липня 2004 року по 31 серпня 2021 року у сумі 45386,62 грн., інфляційні в розмірі 5608,10 грн. та 3 відсотки річних в розмірі 124,73 грн. Судом встановлено, що за період з 11 жовтня 2018 року до 31 серпня 2021 року сума заборгованості за спожиту теплову енергію складає 27646,35 грн з розрахунку: 489,23+1516,62+1516,62+1516,62+1516,62+1516,62+454,99+146,77+1516,62+1516,62+1516,62+1516,62+1516,62+505,54+1615,28+2409,71+2247,58+2174,62+1931,43+399,32+26,42+26,42+26,42+26,42 - нарахування в зазначений період. Як вже зазначав суд, відповідачі оплату за спожиту теплову енергію за період часу з жовтня 2018 року до 31 серпня 2021 року не вносили, що підтверджено відповідними відомостями з особового рахунку № [NUMBER] . Також факт не оплати послуг був визнаний відповідачкою [PERSON] у відзиві. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що сума заборгованості у розмірі 27646,35 грн. має бути стягнута на користь позивача з відповідачів [PERSON] , [PERSON] солідарно. В решті суми необхідно відмовити через сплив строку позовної давності. Окрім цього, відповідачами [PERSON] та [PERSON] прострочено виконання грошового зобов`язання, відповідно у позивача виникло право, згідно зі ст. 625 ЦК України, вимагати сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, та 3 % річних від суми простроченої заборгованості. Як вбачається із розрахунку інфляційних втрат та 3 відсотків річних, позивачем нараховані відповідачам інфляційні втрати за кредитом в сумі 5608,10 грн. та 3% річних в сумі 124,73 грн. Оскільки відповідачі порушили строки платежів за послуги з теплопостачання, позивач з цього приводу 11 жовтня 2021 року звернувся до суду, тому відповідачі повинні відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити позивачу інфляційні збитки\~ та три проценти річних від суми заборгованості, які в свою чергу підлягають перерахунку в межах строку позовної давності та відповідно до розміру заборгованості яка підлягає стягненню з відповідачів. Суд не враховує доводи відповідача про те, що три відсотки річних та інфляційні втрати нараховані позивачем безпідставно. Так, наслідки прострочення відповідачем грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини відповідача. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що відповідач, який не може виконати грошове зобов`язання на теперішній час, матиме можливість виконати його в майбутньому. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання, не звільняє його від відповідальності. Таким чином, з відповідачів підлягають стягненню за період з 11 жовтня 2018 ркоу по 31 серпня 2021 року інфляційні втрати в розмірі 2430,92 грн. та 3 відсотки річних в розмірі 55,90 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог (58,94%) в сумі 1337,94 грн по 668,97 грн з кожного.

Outcome: partial