Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

22 листопада 2021 року до суду надійшла вказана позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить визнати відповідача [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщення будинку [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому, [PERSON] , належить на праві власності будинок за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є його колишньою дружиною, шлюб із якою розірваний згідно із рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 17.07.2021 у справі №622/697/21. [PERSON] із березня 2020 року не проживає у його будинку, фактично проживає у будинку своїх батьків у с. Довжик. При цьому відповідачка фактично не проживає у будинку без поважних причин більше року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей відповідачки в будинку немає і взагалі житлом не цікавиться. Перешкод відповідачці у користуванні жилим приміщенням у будинку позивач не чинив. Фактом реєстрації відповідачка порушує його право як власника будинку та створює йому перешкоди на вільне розпорядження і користування власним майном, він позбавлений можливості оформити субсидію, оскільки плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача проводить він. Отже, будучи зареєстрованою у його будинку, відповідачка в ньому не проживає, увесь час вона проживає у іншому місці, а тому позивач вважає, що вона втратила право користування житлом, однак по теперішній час залишається прописаною (зареєстрованою) в будинку. Ухвалою судді від 22.11.2021 справу було прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що в його будинку зареєстрована, зокрема, - його колишня дружина [PERSON] , яка фактично проживає у с. Довжик. Зі сплатою комунальних платежів [PERSON] йому не допомагає, він зараз проживає із іншою жінкою. Йому не відомо про те, чи залишилися ще якісь речі його колишньої дружини у його будинку. Коли вона приїздить, то щоразу влаштовує скандали. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона перебувала у шлюбі із позивачем [PERSON] .. У них є двоє спільних дітей, які проживають разом із нею. Десь із березня 2020 року вона не проживає разом із [PERSON] , оскільки у останнього з`явилася інша жінка. Інколи вона приїздить у будинок [PERSON] до своїх дітей та його бабусі, з якою в неї склалися приязні відносини. У зв`язку із цим, вона не бажає зніматися із реєстрації із будинку. За час перебування у шлюбі із [PERSON] вона проживала у спірному будинку. Свідок [PERSON] пояснив, що у нього дружні відносини із [PERSON] , а [PERSON] він знає як колишню дружину останнього. Неприязних відносин у нього із [PERSON] немає. Він не є сусідом [PERSON] , але проживає неподалік від його будинку по [ADDRESS] , десь за 100 метрів від будинку [PERSON] .. Їхні домоволодіння не межують. У [PERSON] та [PERSON] є двоє спільних дітей. Йому відомо, що [PERSON] не проживає у будинку [PERSON] десь із березня 2020 року. [PERSON] йому розповідав про інцидент, який стався у жовтні 2020 року, коли до нього у будинок приїздила [PERSON] .. В той час їхні діти проживали у [PERSON] . Між [PERSON] та [PERSON] виникла сварка. Йому відомо, що їх молодша донька проживала разом із [PERSON] до листопада 2021 року. Речей [PERSON] у спірному будинку він не бачив. Зараз у [PERSON] інша співмешканка, з якою він проживає десь півтора року. Свідок [PERSON] пояснив, що у нього із [PERSON] дружні відносини. Із [PERSON] у нього теж були дружні відносини. Він живе у с. Феськи десь за 3-5хв. (200-300 м) ходьби до будинку [PERSON] .. [PERSON] не є його сусідом. Йому відомо, що із березня 2020 року [PERSON] не проживає разом із [PERSON] у с. Феськи. Йому не відомо, щоб [PERSON] виганяв із будинку [PERSON] .. Вдома у [PERSON] він буває десь 1-2 разів на тиждень. Речей [PERSON] у будинку [PERSON] він не бачив. Зі слів [PERSON] йому відомо, що [PERSON] приїжджала по свої речі і щоб не було конфліктної ситуації, то викликали поліцію. Акт підписував його товариш та хтось із селищної ради. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.04.2019 [PERSON] успадкував після [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку (а.с. 8-14). Як вбачається із рішення Золочівського районного суду Харківської області від 12.07.2021, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі із 11.08.2007 по 11.08.2021. Згідно із свідоцтвами про народження батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.15-16). У довідці Феськівського старостинського округу від 18.11.2021 зазначено, що [PERSON] дійсно проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , і має такий склад сім`ї: доньки [PERSON] (2008 р.н.) та [PERSON] (2010 р.н.), мати [PERSON] , бабуся [PERSON] , не родичка [PERSON] (а.с. 17). Згідно із актом від 05.10.2021, підписаним [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 1984 р.н., дійсно не проживає у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , із 15 березня 2020 року по теперішній час (а.с. 18). Відповідно до вимог ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 12, 13, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 47 Конституції України, якою гарантується право на житло і встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з положень ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Статтею 405 ЦК України окреслено право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Так, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з вимогами ст. 150 Житлового кодексу Української радянської соціалістичної республіки (далі - ЖК УРСР) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст.\~383\~ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. У ст. 156 ЖК УРСР зазначено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті\~64\~цього Кодексу.\~Припинення сімейних\~відносин з\~власником будинку\~(квартири)\~не позбавляє\~їх права\~користування займаним\~приміщенням.\~У разі\~відсутності угоди\~між власником\~будинку (квартири)\~і колишнім\~членом його\~сім`ї\~про безоплатне\~користування жилим\~приміщенням до\~цих відносин\~застосовуються правила,\~встановлені статтею\~162 цього Кодексу. Згідно із ч. 3 ст. 64 ЖК УРСР якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 162 ЖК УРСР передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за\~комунальні послуги\~береться крім\~квартирної плати\~за затвердженими\~в установленому\~порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до положень ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з роз`ясненнями п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Водночас за правилом ч. 2 ст.\~406\~ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Отже між сторонами склались правовідносини житлового сервітуту, які урегулюванні ст.ст.\~405,\~406 ЦК України. Положення ст.ст.\~71-72\~ЖК УРСР та роз`яснення Пленуму ВСУ щодо їх застосування на вказані правовідносини не розповсюджується. У своєму відзиві відповідачка [PERSON] вказала, що у спірному будинку їй проживати перешкоджають. В той же час позивач [PERSON] на підтвердження того, що [PERSON] вже більше року без поважних причин не проживає у його будинку, надано акт від 05.10.2021, який підписаний особами, які проживають не по сусідству із [PERSON] .. Це ставить під сумнів їхню обізнаність про час, протягом якого [PERSON] була відсутня у спірному будинку. Тому вказаний акт суд визнає недостовірним доказом. Враховуючи вищевикладене, зважуючи на всю сукупність доказів, у суду немає підстав вважати, що відповідачка станом на листопад 2021 року (день подачі позову) була відсутня у спірному житловому будинку понад один рік без поважних причин. Відтак правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відсутні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує\~суди давати\~обґрунтування своїх\~рішень,\~але це\~не може\~сприйматись як\~вимога надавати\~детальну відповідь\~на кожен\~аргумент.\~Межі цього\~обов`язку\~можуть бути\~різними залежно\~від характеру\~рішення.\~Крім того,\~необхідно брати\~до уваги,\~між іншим,\~різноманітність аргументів,\~які сторона\~може представити\~в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог із позивача на користь відповідачки необхідно стягнути витрати на правову допомогу, які сплачені останньою її представнику в сумі 3000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed