Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Відповідач у судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Позивач у судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягала. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспортів сторін та їх і/н; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] ; копія пенсійного посвідчення [PERSON] ; копія виконавчого комітету Ренійської міської ради народних депутатів від 14.05.1992р.; копії довідок виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 13.07.2021р. № 2780, 2782; копія довідки КП «РБТІ» від 26.07.2021р. № 164; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.07.2021р.; копія свідоцтва про право приватної власності від 24.06.1966р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомого майна від 28.07.2021р.; лист Ренійської районної державної нотаріальної контори від 26.01.2022р.; інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 26.01.2022р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . За життя йому належала Ѕ частина житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , на підставі свідоцтва на право власності на будівництво від 24.06.1966р. Інша Ѕ частина будинку належала його дружні (матері позивача) [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому, спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після його смерті була його дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] . Інших спадкоємців які б мали обов`язкову долю у спадщині немає. У встановлений законодавством 6-ти місячний строк, ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. На момент відкриття спадщини, матір позивача проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , про що свідчить довідка виконкому Ренійської міської ради від 13.07.2021р. Таким чином, вона прийняла спадщину та не заявила про відмову від неї. Діти спадкодавця на спадщину не претендували, не вчинили ніяких дій щодо прийняття спадщини. [INFO] помела матір позивача [PERSON] . За життя їй належала Ѕ частина житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , на підставі свідоцтва на право власності на будівництво від 24.06.1966р. Іншу Ѕ частину будинку вона прийняла після смерті чоловіка однак не встигла її юридично оформити. Після її смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіт не залишила. Тому, спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після її смерті були діти: позивач [PERSON] та [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги та спадкоємців маючих обов`язкову долю у спадщині немає. Брат позивача [PERSON] помер [INFO] , за життя ніяких дій щодо прийняття спадщини не вчинив. У встановлений законодавством 6-ти місячний строк, позивач не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, на момент відкриття спадщини, позивач проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , про що свідчить довідка виконкому Ренійської міської ради від 13.07.2021р. Таким чином, позивач прийняла спадщину та не заявила про відмову від неї. Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак їй в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлої матері [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] та [PERSON] померли у 1994 та 1995 рр. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003 р.), а позивач фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963 р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, після смерті [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги спадщину прийняла його дружина [PERSON] . Вона у передбачений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але вона фактично прийняв спадщину, оскільки мешкала разом із спадкодавцем, отже вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідач на спадщину не претендує та не заперечує проти того, щоб позивач оформив її на своє ім`я. Після смерті [PERSON] , позивач у справі є єдиною спадкоємицею за законом першої черги. Вона у передбачений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але вона фактично прийняла спадщину, оскільки мешкала разом із спадкодавцем, отже вважається таю, що прийняла спадщину. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р., однак, вона не мала змоги оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, із-за відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок, у зв`язку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved