Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Представник позивача Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог представником позивача викладено, що на підставі виконавчих листів виданих Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області № 607/4591/13-ц від 22.07.2014 та №607/1322/15-ц від 10.06.2015 в солідарних боржників [PERSON] та [PERSON] виникло зобов`язання перед [PERSON] в розмірі 277 992,80 грн. В ході виконання вказаних виконавчих листів 31.08.2015 проведено електронні торги, на яких реалізовано належну боржнику [PERSON] однокімнатну квартиру, загальною площею 32,8 кв. м., яка знаходиться по [ADDRESS] . Вказану квартиру придбано переможцем електронних торгів [PERSON] , яка сплатила на користь Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, за грошові кошти в розмірі 300 048,00 грн. Відтак в подальшому державним виконавцем було видано акт про проведенні електронні торги від 10.11.2015. За рахунок коштів переможця торгів [PERSON] виконано зобов`язання солідарних боржників [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON] . Боржнику [PERSON] повернено було грошові кошти в сумі 163 581,52 грн, що знаходилися на депозитному рахунку відділу Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції після розподілу стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням № 48552800 грошових сум. Однак, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.01.2017 у справі 607/18080/15-ц електронні торги, проведені 31.08.2015 Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України щодо реалізації реєстраційного номера лота 90440 - квартири [ADDRESS] - визнано недійсними. Скасовано протокол проведення електронних торгів № 112704 від 31.08.2015. Скасовано Акт про проведені електронні торги від 10.11.2015 щодо реалізації реєстраційного номера лота 90440 - квартири [ADDRESS] . Скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 70 від 27.01.016, видане приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. на ім`я [PERSON] щодо права власності на квартиру [ADDRESS] . Після чого, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.12.2020 справа №607/5644/20, з Тернопільського міського відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) стягнуто в користь [PERSON] 285 045,60 грн, переданих на виконання недійсного правочину, 2 850,45 грн сплаченого судового збору та 5 700,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката. Вказане рішення оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку, однак залишено без змін. Також, представником позивача зазначено, що 14.04.2021 ГУ ДКС України в Івано-Франківській області проведено примусове списання коштів на користь [PERSON] в сумі 285 045,60 грн переданих на виконання недійсного правочину, в сумі 2 850,45 грн сплаченого судового збору та в сумі 5 700,00 грн витрат на правничу допомогу. Представник позивача вважає, що за рахунок коштів Держави в особі Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відбулось виконання рішень Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.07.2014 справа № 607/4591/13-ц та від 10.06.2015 справа № 607/1322/15. У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, представник позивача просив позов задовольнити та солідарно стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 293 596,05 грн та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просить його задовольнити. Представник відповідачів подав відзив на позов у якому вказав, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими і не підлягають до задоволення з наступних підстав. В своїй позовній заяві представник позивача вважає, що з моменту визнання недійсними електронних торгів проведених 31.08.2015 боржник [PERSON] зобов`язаний був повернути на рахунок органу державної виконавчої служби грошові кошти від реалізації майна. Однак в чому саме полягає протиправність відповідачів представником позивача не доведено та які саме норми ними були порушенні. Також, зазначив, що на час набрання рішенням суду про визнання електронних торгів недійсними, виконавче провадження було закрите, та відповідач [PERSON] не мав жодних обов`язків боржника згідно Закону України «Про виконавче провадження», та й у самому законі не передбачено будь-яких обов`язків про повернення коштів органу виконавчої служби. Крім того, з набранням рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області законної сили, представник виконавчої служби жодного разу не звертався до відповідачів щодо відшкодування майнової шкоди. Крім того, вказав, що представником позивача не доведено причинного зв`язку між діями відповідачів та збитками в сумі 293 596,05 грн. Вина відповідачів за завдані збитки виконавчій службі також відсутня, оскільки не доведена жодними належними та допустимими доказами. А навпаки рішеннями судів встановлено винні дії державного виконавця та організатора торгів при реалізації арештованого нерухомого майна [PERSON] під час виконавчого провадження, що призвело до такої ситуації. Водночас, не зрозумілою представнику відповідача є сума майнової шкоди в розмірі 293 596,05 грн. Зокрема, яке відношення мають до майнової шкоди 5 700 грн витрат на правничу допомогу та 2 850,45 грн судового збору, стягнутих з виконавчої служби по справі №607/5644/20, адже вважає, що саме, протиправні дії виконавчої служби призвели до подальшого позову [PERSON] про стягнення коштів. Також, йому не зрозуміло щодо стягнення з відповідачів суми 285 045,60 грн, яка була переведена переможцем торгів на рахунок позивача. Адже, станом на 02.10.2015 із загальної суми боргу в сумі 277 992,80 грн відповідачами було сплачено 186 160,00 грн, що встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.01.2017 по справі №607/18080/15-ц та ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 03.05.2017. Тобто, представник відповідачів вважає, що залишок боргу становив 91832,80 грн. Відтак представником позивача не доведено в чому саме полягає протиправна поведінка відповідачів, причинного зв`язку між такою поведінкою відповідачів та настанням майнової шкоди, а також відсутня вина відповідачів, то відсутні підстави для стягнення майнової шкоди. Крім того, представник відповідачі вказав, що [PERSON] не був стороною правочину, укладеного внаслідок проведених електронних торгів 31.08.2015, а тому не може бути відповідачем по даній справі внаслідок незаконних дій державної виконавчої служби та порушення процедури була виставлена на продаж через електронні торги належна відповідачу квартира, які в подальшому рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.01.2017 у справі №607/18080/15-ц були визнані недійсними. Водночас вважає, що представником позивача пропущено строки позовної давності, оскільки перебіг позовної давності розпочався саме з 03.05.2017 та закінчився 03.05.2020. Тому просить у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні представник відповідачів підтримав відзив на позов і просить з мотивів та підстав викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив позивача представник позивача виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених представником відповідачів у відзиві заперечення та зазначив мотиви їх відхилення. Зокрема, щодо неправомірності дій чи бездіяльності державного виконавця, вказав, що ні резолютивною частиною рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.01.2017 №607/18080/15-ц, ні резолютивною частиною ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 03.05.2017 № 607/18080/15-ц ні постанови Верховного Суду від 15.11.2019 №607/18080/15-ц не визнано неправомірними дії чи бездіяльність державного виконавця щодо примусового виконання виконавчих документів про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] в користь [PERSON] грошових коштів, а тому доводи відповідача не заслуговують на увагу, бо не відповідають дійсності. Щодо твердження про несумлінні дії, зазначив, що несумлінність дій відповідачів полягає у тому, що за рахунок коштів Держави в особі Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відбулось виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду в справі № 607/4591/13-ц від 22.07.2014 та в справі №607/1322/15-ц від 10.06.2015 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] в користь [PERSON] боргових зобов`язань, що в свою чергу спричинило завдання шкоди органу державної влади в особі Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Щодо строку позовної давності. Вказав, що строк позовної давності Відділом державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) не пропущено, оскільки право на звернення до суду у них виникло з моменту стягнення [PERSON] із Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) грошових коштів. А тому вважає, позовну заяву підставною, обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Представник відповідача подав заперечення, в яких виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених представником позивача у відповіді на відзив заперечення та зазначив мотиви їх відхилення. Відтак вказав, що предметом розгляду в справі №607/18080/15-ц було визнання недійсної електронних торгів та скасування документів складених за результатами даних торгів, тому саме в мотивувальній частині вищезазначених рішень встановлено порушення прав [PERSON] на майно, зокрема права власності. Так як, ДВС виступала відповідачем у справі №607/18080/15-ц, то ці порушення виникли внаслідок незаконних дій державного виконавця під час примусової реалізації майна. Крім того, зазначив, що представник позивача вважає, що внаслідок несумлінних дій відповідачів спричинено шкоду органу державної влади в особі Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), однак при цьому не вказує, якими саме діями відповідачів ця шкода завдана. Сторонами правочину є Тернопільський міський відділ ДВ Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області як продавець та [PERSON] як покупець. Відтак [PERSON] не був стороною правочину, укладеного внаслідок проведе електронних торгів 31.08.2015 року, а тому не може бути відповідачем по даній справі. Внаслідок незаконних дій державної виконавчої служби та порушення процедури б виставлена на продаж через електронні торги належна відповідачу квартира, як подальшому рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10.01.2017 у справі № 607/18080/15-ц були визнані недійсними. Щодо пропущеного строку позовної давності, зазначив, що оскільки представники позивача брали безпосередню участь в розгляді справи №607/18080/15-ц про визнання електронних торгів недійсними в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області та Апеляційному суді Тернопільської області, то позивачу було відомо, що рішення суду першої інстанції набрало законної сили 03.05.2017. Таким чином, перебіг позовної давності представник відповідача вважає, що розпочався саме 03.05.2017 та закінчився 03.05.2020. Відтак в задоволенні позовних вимог просив відмовити. У судове засідання третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні (позивача) [PERSON] не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином. У судове засідання третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні (позивача) [PERSON] не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином. При розгляді справи судом було вчинено процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду забезпечено позов. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до висновку, виходячи з наступних мотивів та підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 29.07.2014 державним виконавцем Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 44185608 з примусового виконання виконавчого листа № 607/4591/13-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 22.07.2014 про стягнення з [PERSON] , [PERSON] в користь [PERSON] 69 160,00 грн боргу та 117 268,00 грн, а всього 186 428,00 грн заборгованості по договору позики солідарно, 1 656,80 грн судових витрат в рівних частинах. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2015 у справі № 607/1552/15-ц надано дозвіл на примусове проникнення до житла за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 16.04.2015 у справі № 607/1552/15-ц ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2015 залишено без змін. Відповідно до акту опису й арешту майна від 03.03.2015, державним виконавцем Пілярчуком О.В., на підставі виконавчого листа № 607/4591/13-ц, проведено опис майна, що належить боржнику [PERSON] , а саме однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 27.04.2015 державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні № 44185608. Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] станом на 27.04.2015, ринкова вартість однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становила 394 800,00 грн. Згідно з листом № 30/10436/12 від 28.04.2015, Другий відділ ДВС надіслав [PERSON] та [PERSON] звіт про визначення вартості арештованого майна-квартири по [ADDRESS] , та роз`яснив , що в якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості, вони мають право подати заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення Відповідно до заявки державного виконавця на реалізацію арештованого майна, державним виконавцем направлено до Головного управління юстиції у Тернопільській області заявку на реалізацію арештованого майна-однокімнатної квартири по [ADDRESS] . 15.05.2015 року [PERSON] подав письмові заперечення проти результатів оцінки із вимогою призначити рецензування звіту про оцінку майна. 22.05.2015 державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні, якою призначено [PERSON] провести рецензування звіту оцінки майна, а саме, однокімнатної квартири по [ADDRESS] . 22.05.2015 [PERSON] проведено рецензування звіту про оцінку однокімнатної квартири по [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Копія висновку рецензента разом із додатками було направлено [PERSON] , що підтверджується листом від 26.06.2015. Відповідно до протоколу № 92071 проведення електронних торгів, 24.06.2015 прилюдні торги реєстраційного лота № 71626, а саме, однокімнатної квартири по [ADDRESS] , не відбулись на підставі відсутності допущених учасників торгів. 25.06.2015 державним виконавцем Семчишин Д.М. було проведено уцінку вартості квартири та визначено її вартість у сумі 300 048,00 грн, що підтверджується складеним актом від 25.06.2015. 30.06.2015 державним виконавцем Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47940767 з виконання виконавчого листа № 607/1322/15-ц про стягнення з [PERSON] , [PERSON] в користь [PERSON] 20 748,00 грн відсотків за користування позикою та 69 160,00 грн пені за неналежно виконані зобов`язання за договором позики від 22.12.2010. 06.07.2015 державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження, згідно з якою виконавчі провадження № 47940767 та № 44185608 об`єднано в одне провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.08.2015 2015 у справі № 607/14056/15-ц стягнення на підставі виконавчого листа № 607/4591/13-ц від 22.07.2014 зупинено, на підставі звернення [PERSON] до суду зі скаргою про визнання незаконними дій державного виконавця Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області та скасування оцінки майна. Згідно з постановою від 26.08.2015 виконавче провадження №44185608 було зупинено, на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.08.2015 справа №607/14056/14-ц. Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 112704, 31.08.2015 по лоту № 90440 - квартира по [ADDRESS] , відбулись електронні торги, переможцем яких визначено учасника № 5, [PERSON] , яка придбала вказану квартиру за 285 045,60 грн. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.09.2015 у справі № 607/14056/15-ц визнано протиправними дії державного виконавця Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції щодо недотримання послідовності вчинення дій, з оцінки належної [PERSON] квартири в [ADDRESS] , передбачених ст. 58 та 62 ЗУ «Про виконавче провадження», при підготовці проведення електронних торгів, які проведено 24.06.2015, і які визнані такими, що не відбулися, у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №607/459/13-ц від 22.07.2014 про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 69 160 гривень боргу та 117 268 гривень, всього 186428 гривень боргу по договору позики солідарно, 1656, 80 гривень судових витрат в рівних частинах. Зобов`язано Другий відділ ДВС Тернопільського міського управління юстиції провести оцінку належної [PERSON] квартири в [ADDRESS] , з дотриманням визначеної послідовності дій, відповідно вимог 58 та 62 Закону України «Про виконавче провадження» щодо забезпечення права боржника на оскарження результатів як первісної оцінки, так і рецензії на оцінку, до направлення заявки на реалізацію майна на електронних торгах. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 27.10.2015 у справі 607/14056/15-ц скасовано ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.09.2015 , та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] в частині задоволення скарги [PERSON] про визнання протиправними дій державного виконавця. 10.11.2015 держаним виконавцем Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №44185608 було складено акт про проведенні електронні троги. З якого вбачається, що переможцем - [PERSON] , була внесена сума на рахунок Другого ВДВС ТМУЮ на придбане майно в сумі 285 045,60 грн. 31.12.2015 державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 607/4591/13-ц, виданого 22.07.2014 про стягнення з [PERSON] , [PERSON] в користь [PERSON] 69 160,00 грн боргу та 11 7268,00 грн відсотків, а всього 186 428,00 грн заборгованості за договором позики солідарно, 1656,80 грн судових витрат в рівних частках. 31.12.2015 державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 607/1322/15-ц, виданого 10.06.2015 про стягнення з [PERSON] , [PERSON] в користь [PERSON] 20748 грн. відсотків за користування позикою та 69160 грн. пені за неналежно виконані зобов`язання за договором позики грошей від 22.12.2010. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2016 у справі 607/14056/15-ц ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 27.10.2015 залишено без змін. [PERSON] звернувся до Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області із заявою про повернення грошових коштів в сумі 163 581,52 грн, що знаходяться на депозитному рахунку ДВС, що залишилося після розподілу стягнутих державних виконавцем з боржника за виконавчим провадженням 48552800 відповідно до вимог ст.. 43 Закону України «Про виконавче провадження». Судом встановлено, що [PERSON] повернуто грошові кошти в сумі 163 581,52 грн, що знаходилися на депозитному рахунку Другого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області після розподілу стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням №48552800 грошових сум, згідно платіжного доручення №1182 від 16.08.2016. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.01.2017 у справі № 607/18080/15-ц визнано електронні торги, проведені 31.08.2015 Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України щодо реалізації реєстраційного номера лота 90440 квартири по [ADDRESS] - недійсними. Скасовано протокол проведення електронних торгів № 112704 від 31.08.2015. Скасовано акт про проведені електронні торги від 10.11.2015 щодо реалізації реєстраційного лота 90440 квартири по [ADDRESS] . Скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 70 від 27.01.2016 року, видане приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. на ім`я [PERSON] щодо права власності на квартиру по [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 03.05.2017 у справі № 607/18080/15-ц рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.01.2017 залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.11.2019 у справі № 607/18080/15-ц рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.01.2017 та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 03.05.2017 залишено без змін. [PERSON] подала до суду позовну заяву до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення грошових коштів, переданих на виконання недійсного правочину в розмірі 300 048 грн. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.12.2020 справа № 607/5644/20 стягнуто з Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 285 045, 60 грн переданих на виконання недійсного правочину та 2 850, 45 грн сплаченого судового збору та 5700,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 26.02.2021 справа № 607/5644/20 рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.12.2020 залишено без змін. Ухвалою верховного суду від 08.04.2021 справа № 607/5644/20 у відкриті касаційного провадження відмовлено, у зв`язку з малозначністю справи. Відповідно до повідомлення № 99 від 05.04.2021 ГУ ДКСУ в Івано-Франківській області повідомило Південно-західне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), що ними отримано виконавчий лист Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі від 26.03.2021 року № 607/5644/20 про стягнення з Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь [PERSON] 285 045,60 грн переданих на виконання недійсного правочину, 2 850,45 грн сплаченого судового збору та 5 700,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката. Та просили протягом трьох робочих днів надати інформацію про підтвердження визначених кодів для проведення безспірного списання з їхнього рахунку, або вказати інше, пов`язане з виконанням рішення про стягнення коштів. Згідно з листом №2560/13-1617 від 07.04.2021 Південно-західне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) повідомило ГУ ДКСУ в Івано-Франківській області що ними направлена на затвердження довідка про зміни до кошторису на 2021 рік для здійснення оплати по КЕКВ 2800 «Інші видатки». Реєстраційний рахунок з якого спід здійснити безспірне списання коштів буде повідомлено пізніше. Відповідно до повідомлення № 99 від 14.04.2021 ГУ ДКСУ в Івано-Франківській області повідомило Південно-західне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), що на виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі від 26.03.2021 року № 607/5644/20 про стягнення з Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь [PERSON] 14.04.2021 проведено примусове списання коштів з рахунку в сумі 285 045,60 грн переданих на виконання недійсного правочину по КЕКВ 2800; в сумі 2 850,45 грн сплачений судовий збір по КЕКВ 2800; з сумі 5 700,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката по КЕКВ 2800. Південно - Західне МРУ МЮ перерахувало на рахунок [PERSON] кошти в сумі 285 045,60 грн, 2 850,45 грн та 5 700,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 99 від 12.04.2021. Отже, з Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було стягнуто в користь [PERSON] загальну суму 293 596,05 грн, що складається з 285 045,60 грн переданих на виконання недійсного правочину, 2 850,45 грн сплачений судовий збір, 5 700,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України №1417/5 від 19.04.2021, Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перейменовано Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Суд погоджується частково з аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст. 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявності шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою і вини в заподіянні шкоди. За загальним правилом, відсутність хоча б одного елемента складу цивільного правопорушення, виключає настання цивільної відповідальності. При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як зазначалося вище, право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки - шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки. У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. Вищевикладене свідчить про відсутність таких елементів цивільного правопорушення, як протиправна поведінка відповідача та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, оскільки позивачем не доведено належними і допустимими доказами неправомірних винних дій відповідачів відносно позивача. Встановивши, що позивач не довів належними і допустимими доказами наявність усіх складових елементів, необхідних для цивільно-правової відповідальності відповідачів за наведеними вище статтями закону, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення матеріальної шкоди. Також відсутні підстави для стягнення шкоди в порядку регресу, враховуючи, що між відповідачами та [PERSON] не виникали правовідносини і ними не було завдавали їй шкоди. Щодо стягнення коштів в порядку ст. 1212 ЦК України, суд зазначає. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Можливість повернення майна, переданого, у тому числі, на виконання недійсного правочину, шляхом пред`явлення вимоги набувачу, який не є стороною недійсного правочину, а так само володіння яким (майном) згодом відпала, урегульовано положеннями глави 83 ЦК України. Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі N 3-905гс17 та постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі N 757/42443/15-ц (провадження N 61-38890св18). Встановивши, що при реалізації квартири на електронних торгах Другий відділ ДВС Тернопільського міського управління юстиції виступав як продавець і отримав від реалізації квартири 285 045,60 грн, які були розподіленні на погашення боргу перед стягувачем [PERSON] , виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій, а також за заявою [PERSON] повернуто після розподілу коштів, залишок коштів в сумі 163 581,52 грн, що знаходилися на депозитному рахунку відділу ДВС. За рішенням суду вищевказані електронні торги були визнанні недійсними і стягнуто з Тернопільського міського відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в користь [PERSON] 285 045,60 грн, переданих на виконання недійсного правочину, які були безспірно списанні 14 квітня 2021 року. В результаті визнання прилюдних торгів недійсними, усі учасники правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження, мають бути повернуті у стан, який перебував проведенню прилюдних торгів. Отже, кошти від реалізації нерухомого майна, які були перераховані [PERSON] , та повернуті [PERSON] і в подальшому повернуті такі кошти в порядку застосування наслідків недійсності правочину, згідно з судовим рішенням були за рахунок ВДВС на користь [PERSON] , суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] зберегли (майно) кошти за рахунок іншої особи - позивача, а тому зобов`язанні повернути позивачу кошти, що були перераховані позивачем на їх користь. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] зберіг майно (кошти) за рахунок іншої особи - позивача, без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язаний повернути позивачу кошти, що були перераховані ним на користь [PERSON] , згідно платіжного доручення від 16.08.2016 №1182 у сумі 163 581,52 грн, але в подальшому стягнуті безпосередньо з ВДВС у судовому порядку на користь [PERSON] в порядку застосування наслідків недійсності правочину. Тому права та інтереси позивача були порушенні відповідачем [PERSON] і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом шляхом стягнення з [PERSON] на користь Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) грошові кошти в розмірі 163 581,52 грн. Позовна вимога позивача про необхідність стягнення решту суму позовних вимог в розмірі 130 014,53 грн, не підлягає до задоволення, оскільки вказана сума була перерахована стягувачу [PERSON] та на погашення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій і не була отримана відповідачами. Також позовні вимоги про стягнення з [PERSON] коштів, не підлягає до задоволення, оскільки як вище зазначено їй не було позивачем розподілено кошті та вона їх не отримувала, тому відсутні підстави для задоволенні позовних вимог до [PERSON] . Посилання представника відповідача на застосування позовної давності, суд зазначає, що за приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі N 907/50/16). Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.04.2020 у справі N 10/Б-743). Враховуючи, що кошти стягнуті з позивача в користь [PERSON] 14.04.2021, суд вважає, що саме з вказаної дати у позивача виникло право на звернення з позовом до суду з вимогами, які є предметом цього судового розгляду, тому з урахуванням викладеного позивач подав позов в межах позовної давності встановленої законом для звернення з такими вимогами до суду. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1 і 3 статі 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до платіжного доручення №3829 від 14.06.2021, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 4 403,94 грн. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме, згідно розрахунку: 163 581,52 грн (задоволена частина вимог) : 293 596,05 (ціна позову)) х 100 = 55,72 %, а тому, з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2 453,87 грн (4 403,94 грн*55,72/100), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial