Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПАРІС" у листопаді 2021 року звернулося до суду із указаним позовом, який мотивувало тим, що 15.10.2019 між Акціонерним товариством «РВС БАНК» та [PERSON] було підписано заяву-договір № 0042183 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. За умовами заяви відповідачу було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок 25641 грн 03 коп строком на 24 місяці за фіксованою процентною ставкою 18%, разовою комісією при видачі кредиту 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячної комісії за супроводження кредиту 3% від суми наданого кредиту. У день підписання заяви відповідач отримав платіжну картку за № [NUMBER] , яка була відкрита відповідно до умов заяви-договору. Грошові кошти у розмірі 25641 грн 03 коп. були зараховані АТ «РВС БАНК» 15.10.2019 на картковий рахунок відповідача. Відповідач повернення кредитних коштів згідно графіку платежів не здійснював, та за весь час користування кредитними коштами сплатив суму в розмірі 3341 грн 03 коп. 28.04.2020 між АТ «РВС БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» був укладений договір про відступлення прав вимоги № 28/04/2020-1, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ПАРІС» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 0042183 від 15.10.2019 на загальну суму 30852 грн 60 коп., яка складається з наступного: 24758 грн 36 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1671 грн 21 коп. - заборгованість за процентами; 3683 грн 03 коп. - заборгованість за комісією; 740 грн 00 коп. заборгованість за штрафним санкціями (пеня) нарахованими по 29.02.2020. Станом на 27.10.2021 указана заборгованість перед ТОВ «ФК «ПАРІС» відповідачем погашена не була. У зв`язку з порушенням грошових зобов`язань, позивачем, згідно ч.2 ст.625 ЦК України та умов договору, було нараховано за період з 28.04.2020 по 27.10.2021 18% річних за користування грошовими коштами в розмірі 8327 грн 50 коп. та інфляційні втрати в розмірі 3461 грн 21 коп. Про необхідність погашення заборгованості позивачем було надіслано відповідачу 28.09.2021 письмову вимогу. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 42641 грн 31 коп., яка складається з наступного: 24758 грн 36 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1671 грн 21 коп. - заборгованість за процентами; 3683 грн 03 коп. - заборгованість за комісією; 740 грн 00 коп. заборгованість за штрафним санкціями (пеня); 8327 грн 50 коп. - 18% річних за користування грошовими коштами за період з 28.05.2020 по 27.10.2021; 3461 грн 21 коп - інфляційні витрати за період з 28.04.2020 по 27.10.2021. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 18.11.2021 було відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, але подав власний розрахунок заборгованості за кредитним договором, в якому по суті спору виклав обставини про часткове визнання позову. За підрахунками відповідача загальна сума заборгованості складає 28596 грн 14 коп. Також відповідач вказав, що в суму боргу за кредитом нарахованих позивачем у розмірі 30852,60 грн входять нарахування, які були здійснені всупереч п. 6 розділу ІV Закону України "Про споживче кредитування». Основну суму боргу складає заборгованість по тілу кредиту в розмірі 24754 грн 36 коп. Нарахування пені у розмірі 740 грн 00 коп. відповідач вважає правомірним, оскільки вона обрахована згідно п. 6 розділу ІV Закону України "Про споживче кредитування». Разом з тим, сума за процентами та комісією включає у себе нарахування, які здійснені після 01.03.2020, а тому є неправомірними. Сума заборгованості по щомісячній комісії обраховано позивачем у розмірі 3683 грн 03 коп., але на думку відповідача від цієї суми необхідно відняти суми за березень та квітень 2020 року, що у результаті становитиме 2144 грн 57 коп (3683,03 - 769,23 - 769,23 = 2144,57). Те ж стосується і розрахунку комісії за процентами: 1671,21 -383,74 (за березень 2020 року) - 334,26 (за квітень 2020 року) = 953,21 грн. Крім того, на думку відповідача, не підлягають нарахуванню інфляційні втрати на підставі п. 6 розділу ІV Закону України "Про споживче кредитування». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 15.10.2019 між Акціонерним товариством «РВС БАНК» та [PERSON] було підписано Заяву-Договір № 0042183 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Підписанням зазначеної заяви-договору відповідач беззастережно приєднався до умов Договору, який розміщений на сайті банку, з умовами Договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситися до Договору. За умовами заяви та паспорту споживчого кредиту [PERSON] було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок 25641 грн 03 коп. строком на 24 місяці за фіксованою процентною ставкою 18%, разовою комісією при видачі кредиту 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячною комісією за супроводження кредиту 3% від суми наданого кредиту. Погашення заборгованості мало здійснюватися відповідно до графіку платежів. Також відповідач підписав паспорт споживчого кредитування (а.с. 5 - 34). Грошові кошти у розмірі 25641 грн 03 коп. були зараховані АТ «РВС БАНК» 15.10.2019 на картковий рахунок відповідача, що вбачається із виписки по рахунку (а.с. 45-46). Відповідач повернення кредитних коштів згідно графіку платежів не здійснював у зв`язку з чим виникла заборгованість, що не оспорюється останнім. 28.04.2020 між АТ «РВС БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» був укладений договір про відступлення прав вимоги № 28/04/2020-1, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ПАРІС» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 0042183 від 15.10.2019 на загальну суму 30852 грн 60 коп., яка складається з наступного: 24758 грн 36 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1671 грн 21 коп. - заборгованість за процентами; 3683 грн 03 коп. - заборгованість за комісією; 740 грн 00 коп. заборгованість за штрафним санкціями (пеня) нарахованими по 29.02.2020 (а.с. 39-44). 28.09.2021 ТОВ «ФК «ПАРІС» надіслало на адресу відповідача повідомлення про необхідність протягом 30 днів з моменту отримання вимоги погасити прострочену заборгованість за кредитним договором в розмірі 30852 грн 60 коп., 18% річних за користування грошовими коштами за період з 28.04.2020 по 28.09.2021 у розмірі 7886 грн 27 коп., та інфляційні витрати за період з 28.04.2020 по 28.09.2021 у розмірі 3054 грн 33 коп. (а.с. 84-85). Загальна сума заборгованості за розрахунком позивача, який перевірено судом і з яким суд погоджується, складає 42641 грн 31 коп., у тому числі: 24758 грн 36 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1671 грн 21 коп. - заборгованість за процентами; 3683 грн 03 коп. - заборгованість за комісією; 740 грн 00 коп - заборгованість за штрафними санкціями (пеня) за період з 17.12.2019 по 29.02.2020; 8327 грн 50 коп. - 18% річних за користування грошовими коштами за період з 28.04.2020 по 27.10.2021; 3461 грн 21 коп. - інфляційні витрати за період з 28.04.2020 по 27.10.2021 (а.с. 79-83). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. За змістом ст. 512 ЦК України, у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Отже, ТОВ «ФК «Паріс» за договором № 28/04/2020-1 про відступлення прав вимоги від 28.04.2020 набуло прав нового кредитора за кредитним договором № 0042183 від 15.10.2019, укладеним між АТ «РВС БАНК» та [PERSON] . Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), (п.54), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачу направлялася вимога про необхідність погасити протягом 30 днів з моменту отримання вимоги прострочену заборгованість за кредитним договором. Однак дана вимога залишилась без відповідного реагування зі сторони відповідача. Наведені обставини підтверджують факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Згідно ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача. Застосування штрафу та пені за одне й те саме порушення споживачем зобов`язання за договором про споживчий кредит заборонено. Пунктом 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Суд не погоджується з розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, зважаючи на таке. Відповідно до п. 7.7.2.17 Публічної пропозиції встановлено, що Клієнт зобов`язується сплачувати Банку нараховуванні проценти за користування кредитними коштами до повного фактичного виконання Клієнтом зобов`язань за Споживчим кредитом (Кредитом). При цьому розмір процентів для Клієнта, який прострочив виконання зобов`язання за Споживчим кредитом (Кредитом) згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлюється на рівні процентної ставки за користування кредитними коштами, яка визначена умовами Заяви-Договору. Прострочення виконання зобов`язань відповідачем за договором виникло з 28.04.2020. Станом на 27.10.2021 указана заборгованість перед ТОВ «ФК «ПАРІС» відповідачем погашена не була. У зв`язку із порушенням грошових зобов`язань, позивачем, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та умов Договору, було нараховано за період з 28.04.2020 по 27.10.2021 18% річних за користування грошовими коштами у розмірі 8327 грн 50 коп. (за 248 днів прострочення за період з 28.04.2020 до 31.12.2020 - 3763 грн 01 коп. та за 300 днів за період з 01.01.2021 до 27.10.2021 - 4564 грн 49 коп.), а також інфляційні втрати з травня 2020 року по вересень 2021 року в розмірі 3461 грн 21 коп., що вбачається із розрахунку позивача (а.с. 83). Суд оцінюючи заперечення відповідача щодо вказаних нарахувань позивача, дійшов висновку, що положення пункту 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» не спростовують підстав для стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором, оскільки хоча [PERSON] і допустив прострочення у період карантину, тобто вже під час його запровадження з 12.03.2020 на підставі постанов Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року № 211 (із змінами), «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20.05.2020 року № 392 (із змінами), «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року № 641 (із змінами), але зазначена норма не звільняє відповідача від обов`язку сплати 18 % річних та інфляційний втрат. Крім того, передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування відсотків має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Відтак, вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2270 грн 00 коп. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved