Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

У травні 2021 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (відповідач), в якому просило суд стягнути з відповідача, як власника квартири [ADDRESS] , заборгованість за надані та спожиті послуги з утримання будинків і прибудинкових територій в сумі основного боргу - 38503,81 грн, з врахуванням 3 % річних за період з 01.05.2018 р. по 01.05.2021 р. в розмірі 1171,00 грн, інфляційного збільшення боргу - 2542,48 грн, а всього 42217,29 грн., витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як власник житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , є споживачем житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Позивач зазначає, що вони виконують функції із утримання будинку, надання житлово-комунальних послуг, але відповідач не виконує свої обов`язки по своєчасному внесенню квартплати та плати за комунальні послуги, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Вказане стало підставою для звернення до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечив щодо задоволення позову. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 05.08.2021 р. відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва" відповідно до рішень Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 "Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м.Києва" та від 09.10.2014 року №270/270 перейменоване з КП "Керуюча дирекція" Шевченківської районної у м.Києві ради від 19.02.2007 року № 187. Пункт 2.2. Статуту визначає предмет діяльності підприємства, серед якого є утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового і нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності м.Києва, на договірних засадах у встановленому законом порядку. Відповідно ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцем послуг є Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». Згідно ст. ст. 64, 66, 67 Житлового кодексу Української РСР, сплачується плата за користування жилим приміщенням, сплачується плата за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача , які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки , що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуг (постанова Верховного Суду від 18.03.2019 р. у справі №210/5796/16-ц) Вимогами ст.322 ЦК України визначено, що тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, законодавством покладено обов`язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів (власників). Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за надані та спожиті послуги з утримання будинків і прибудинкових територій щодо квартири [ADDRESS] становить 38503,81 грн, 3 % річних за період з 01.05.2018 р. по 01.05.2021 р. в розмірі 1171,00 грн, інфляційне збільшення боргу - 2542,48 грн, а всього 42217,29 грн., Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , як власника квартири [ADDRESS] . Право власності, на думку позивача, підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (інформаційна довідка №255872380 від 11.05.2021 р.) Як вбачається з даної довідки, відомості про [PERSON] як власника квартири [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні. В розділі «Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» міститься запис про обтяження - арешт нерухомого майна, зареєстрований 15.12.2010 р., об`єкт обтяження - квартири [ADDRESS] , а власником значиться [PERSON] . Між тим, наявність інформації в розділі «Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» про власника [PERSON] не свідчить по належність вказаного майна йому на праві власності. Відповідачем надано копію рішення Києво - Святошинський районний суд Київської області від 21.06.2012 р. у справі № 2-512/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, за яким визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно даних ЄДРСР вказане рішення суду набрало законної сили 02.07.2012. Відповідно до ст. 18 ч.1 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно ст. 82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , відповідач [PERSON] не зареєстрований у вказаній квартири та не є її власником . Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15. Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340, пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17). При цьому, не вчинення власником нерухомого майна дії щодо його реєстрації не є підставою для припинення права власності на таке майно відповідно, і закон не визначає строки реєстрації права власності на нерухоме майно. Відсутність реєстрації права власності не позбавляє особу права власності на майно. Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами В постанові Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі №752/19715/14-ц зазначено, що позивач визначає відповідача у справі самостійно. Суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. Враховуючи викладене, підстави для стягнення заборгованості з [PERSON] як власника квартири [ADDRESS] , відсутні, а тому позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості, потрібно залишити без задоволення. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed