Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів Державної казначейської служби України, Кіровоградської обласної прокуратури, Новоукраїнської окружної прокуратури про стягнення моральної шкоди в сумі 2000000,00 грн. та матеріальної шкоди в сумі 50\~000 грн. В обґрунтування позову вказала, що [PERSON] обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України у кримінальному провадженні № 42014120190000010 від 18.08.2014 року. 21.07.2015 року вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області її було визнано винною у вчиненні вказаних правопорушень. Однак за результатами судового розгляду кримінальної справи в судах першої та апеляційної інстанції 20.01.2020 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області своїм вироком, залишеним без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.08.2020 року, виправдав її. Факт постановлення виправдувального вироку в кримінальній справі свідчить про незаконність всіх процесуальних рішень та дій у вказаному кримінальному провадженні, що дає їй право на відшкодування моральної шкоди. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності протягом 71,5 місяців позивач зазнала значних моральних страждань, були порушені її нормальні життєві зв`язки та вона була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначила, що до позивача застосовувався фізичний та психологічний вплив з метою примушування її до зізнання у вчиненні злочину. Також вона була позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, втратила роботу. Факт її обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину набув розголосу серед її родичів, друзів, знайомих, що погіршило відносини з оточуючими, яким вона постійно пояснювала та доводила свою невинуватість. \~ \~ \~ \~Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.05.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~27.07.2021 року представник відповідача Кіровоградської обласної прокуратури подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та вказав, що початком перебігу стадії притягнення до кримінальної відповідальності слід вважати 20.01.2015 року дату повідомлення позивача про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, а кінцевим терміном 04.08.2020 року постановлення судом апеляційної інстанції відповідної ухвали. Відтак, позивач перебувала під слідством та судом 66 місяців та 15 днів. Крім того, позивач внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності не зазнавала таких негативних наслідків як втрата роботи, заробітків, обмеження пересування, тощо. З часу пред`явлення підозри позивач продовжувала працювати, отримуючи заробітну плату, та в подальшому вона звільнилася з роботи за власним бажанням. Досудове розслідування у кримінальному провадженні тривало мінімальний час, а обвинувальний акт було направлено до суду через два місяця після пред`явлення позивачу підозри. Вважає, що позивач не надала жодних доказів щодо порушення життєвих зв`язків, наявності завданої їй моральної шкоди у заявленому розмірі. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 02.11.2021 року заяву представника позивача про залишення частини позовних вимог без розгляду задоволено, позов [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в сумі 50\~000 грн. залишено без розгляду, підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача 14.02.2022 року подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити та розглянути справу без його участі. Представник Кіровоградської обласної прокуратури 01.02.2022 року подала до суду заяву, в якій доводи відзиву на позовну заяву підтримала, просить розгляд справи провести без її участі. Представники Державної казначейської служби України та Новоукраїнської окружної прокуратури у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надали. Згідно п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~223\~ЦПК України\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] працювала начальником відділу бухгалтерського обліку Управління соціального захисту населення Маловисківської РДА Кіровоградської області. 18.08.2014 року до ЄРДР було внесено відомості за № 42014120190000010 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. 17.09.2014 року у газеті «Маловисківські Вісті» (№ 72 (10291) опублікована стаття «Знову «допомогли» працівники УСЗН» за змістом якої в ході досудового розслідування встановлено, що внаслідок зловживання своїм службовим становищем начальником відділу бухгалтерського обліку УСЗН Маловисківської РДА привласнено та розтрачено гроші, які виділяються з Державного бюджету України та призначені як соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та як державна допомога малозабезпеченим сім`ям у загальному розмірі 16284,53 грн. (а.с. 23). 14.01.2015 року позивачу [PERSON] було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України у кримінальному провадженні № 42014120190000010 (а.с. 80-90). Вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21.07.2015 року в справі № 392/443/15-к [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та призначено покарання за сукупністю злочинів у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями на строк 2 роки. При цьому, [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 1 рік та зобов`язано: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції (а.с. 24-28). Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 21.01.2016 року вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21.07.2015 року скасовано та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції (а.с. 29-34). Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15.02.2016 року в справі № 392/443/15-к призначено підготовче судове засідання за обвинувальним актом відносно [PERSON] (а.с. 35). Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11.06.2018 року подання голови Маловисківського районного суду Кіровоградської області про направлення кримінального провадження на розгляд до іншого суду задоволено, обвинувальний акт відносно [PERSON] у кримінальному провадженні № 42014120190000010 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України направлено для розгляду до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області (а.с. 37). 12.11.2019 року відносно [PERSON] було змінено обвинувачення та складено новий обвинувальний акт, яким її обвинувачено у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України (а.с. 19-22). Вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20.01.2020 року в справі № 392/443/15-к [PERSON] визнано невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та виправдано її за відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень (а.с. 38-49). Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.08.2020 року вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20.01.2020 року в справі № 392/443/15-к залишено без змін (а.с. 50-58). За змістом п. 14 ч. 1\~ст. 3 КПК України\~притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частини першої\~статті 43 КПК України\~виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. В пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року в справі № 1-15/99 зазначено що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, період перебування під\~слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 року у справі № 607/10144/18. Таким чином, [PERSON] перебувала під слідством та судом у період з 20.01.2015 року (вручення повідомлення про підозру) по 04.08.2020 року (набрання виправдувальним вироком законної сили), а всього 66 місяців та 15 днів. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 2 ч. 2\~ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Як вбачається з ч.ч. 1, 2\~ст.\~1176\~ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до\~ст.\~1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина, а також незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України\~«Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до п. 5\~ст. 3 Закону\~\~громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода у наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках. Частинами п`ятою та шостою\~статті 4\~Закону передбачено,\~що відшкодування\~моральної шкоди\~провадиться у\~разі,\~коли незаконні\~дії органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування,\~прокуратури і\~суду завдали\~моральної втрати\~громадянинові,\~призвели до\~порушення його\~нормальних життєвих\~зв`язків,\~вимагають від\~нього додаткових\~зусиль для\~організації свого\~життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Стаття 13\~цього Закону\~встановлює,\~що розмір\~моральної шкоди\~визначається з\~урахуванням обставин\~справи в\~межах,\~встановлених цивільним\~законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто цим Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Вказаний закон визначає мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» у 2022 році мінімальна заробітна плата з 01 січня до 30 вересня установлена у місячному розмірі на рівні 6500 грн. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Суд вважає, що здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № № 42014120190000010 відносно позивача та тривалий (більше 5 років) судовий розгляд відповідної кримінальної справи, за наслідками якого позивача виправдано, спричинили позивачу душевні страждання, психологічне напруження, переживання, розчарування, психологічний стрес та відчуття невизначеності, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від неї вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, тобто заподіяли їй моральну шкоду. Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні докази фізичного та психологічного впливу, який застосовувався до позивача з метою примушування її до зізнання у вчиненні злочину та наявності причинно-наслідкового зв`язку між втратою роботи та кримінальним провадженням. Відтак, беручи до уваги характер (відсутність запобіжних заходів відносно позивача) та тривалість вимушених змін у житті позивача (здійснення кримінального провадження більше 5 років), глибину душевних страждань, шкоду діловій репутації позивача, заподіяних позивачу внаслідок кримінального провадження, що призвело\~до погіршення\~можливостей реалізації\~нею своїх\~звичок і\~бажань в\~тому числі\~у професійній\~сфері,\~погіршення відносин\~з оточуючими\~людьми, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, характер немайнових втрат та можливість їх відновлення та з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд визначає розмір компенсації моральної шкоди в сумі 6500грн. х 66,5 місяців = 432250 грн., що підлягає стягненню на користь позивача. Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди 432250,00 грн. відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та враховує моральні страждання, які зазнав позивач внаслідок здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42014120190000010 відносно позивача та судового розгляду відповідної кримінальної справи, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial