Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення умов оплати праці та стягнення ненарахованої заробітної плати. З урахуванням неодноразово поданих заяв про збільшення позовних вимог (а.с.34-35,89-90,147-149) остаточно просила визнати незаконними та скасувати накази Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького №2307-з від 26.07.2021 року та №188 к/тр від 30.07.2021 року. Поновити умови оплати праці позивача та стягнути з відповідача на користь позивача ненараховану та невиплачену заробітну плату, яка складається з надбавки за шкідливі умови праці і деззасоби за період серпень 2021 року - січень 2022 року в розмірі 7940,52 грн. та оплати за роботу сумісництвом медичним статистом (0,5% посадового окладу) за період серпень 2021 року - січень 2022 року в розмірі 16 005,15 грн., а всього - 23 945,67 грн. Вирішити питання про розподіл судових витрат. Позов мотивує тим, що з 1986 працює на посаді лаборанта клінічної діагностичної лабораторії, а з 2006 року ще й за сумісництвом медичним статистом (0,50% посадового окладу) Спеціалізованої консультативної поліклініки фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького (далі - поліклініка). У відповідності до Наказу Міністерства охорони здоров`я України №514 від 16.07.2009 року «Про затвердження Переліку протитуберкульозних закладів із змінами, внесеними Наказом МОЗ України №814 від 17.10.2012 року) поліклініку включено до Переліку протитуберкульозних закладів. А Постановою Кабінету Міністрів України №501 від 16.05.2011 року поліклініку включено до Переліку закладів охорони здоров`я та програм у галузі охорони здоров`я, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, видатки на які здійснюються з державного бюджету, як заклад охорони здоров`я, що забезпечує надання спеціалізованої, високоспеціалізованої амбулаторно-поліклінічної допомоги. Поліклініка з часу свого заснування і до 31.05.2021 року здійснювала свою діяльність за адресою: місто Львів, вулиця Зелена, 477 (підстава - Ліцензія на провадження господарської діяльності з медичної практики серії АГ №597679 від 01.03.2012 року, зміни даних залучені до ліцензійних справ наказом МОЗ України №512 від 07.03.2019 року) на підставі Договору про співпрацю, укладеного 01.05.2011 року між Комунальною установою Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» (правонаступником якого є Комунальне некомерційне підприєство Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально - діагностичний центр» (скорочено - Центр легеневого здоров`я) та Державною установою «Львівський науково-дослідний інститут епідеміології та гігієни МОЗ України» (правонаступником якого є Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького), укладеного 01.05.2011 року. Щороку даний Договір пролонговувався. На думку позивача, 31.05.2021 року працівники поліклініки в незаконний спосіб не були допущені до своїх робочих місць та примусово переселені в приміщення на вулиці Зеленій, 12 в м. Львові , які є непридатними для здійснення професійної діяльності та надання кваліфікованої медичної допомоги працівниками поліклініки, оскільки відсутні, як належні приміщення для розміщення кабінетів лікарів, так і будь-яке обладнання. Наказом МОЗ України №545 від 23.03.2021 року відповідачу Львівському національному медичному університету імені Данила Галицького було відмовлено у видачі ліцензії на право провадження господарської діяльності з медичної практики для свого підрозділу Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни за адресою: м.Львів, вул. Зелена, 12, оскільки така серії АГ №597679 видана 01.03.2012 року для здійснення медичної практики консультативною поліклінікою фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького за адресою: м.Львів, вул.Зелена, 477. Більше того, в серпні 2021 року МОЗ України видало ліцензію Львівському національному медичному університету імені Данила Галицького для Лікувально-діагностичного центру, до якого працівники поліклініки, в тому числі і позивач, не мають жодного відношення. Згідно із затвердженим 02.05.2018 року ректором ЛНМУ ім. Данила Галицького Положенням про Спеціалізовану консультативну поліклініку фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, поліклініка є складовою частиною структури Університету. Протитуберкульозним закладом та включена до Переліку спеціалізованих закладів охорони здоров`я та структурних підрозділів закладів охорони здоров`я, які здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну допомогу хворим на туберкульоз. Закладом охорони здоров`я, що надає висококваліфіковану спеціалізовану консультативну медичну допомогу дорослим та дітям, хворим на туберкульоз, включаючи активну та заразні форми і неспецифічні захворювання легень. Державна акредитація Поліклініки здійснюється у встановленому законодавством порядку; діяльність з медичної практики провадиться на підставі ліцензії, виданої МОЗ України (п.п.1.2-1.4,1.6). З урахуванням виду та характеру медичної допомоги, яка надається працівниками поліклініки у відповідності до вищезазначеного положення, робота в такій належить до роботи зі шкідливими умовами праці. А відтак відповідно з 1986 року до 01.08.2021 року позивач отримувала доплату за шкідливі умови праці. Також працюючи з 2006 року за сумісництвом медичним статистом (0,50% посадового окладу) отримувала до 07.09.2021 року (припинення сумісництва) заробітну плату за сумісництвом. Однак, з вересня 2021 року позивачу стало відомо про те, що починаючи з 01 серпня 2021 року їй не здійснюється нарахування та виплата надбавки за шкідливі умови праці і деззасоби, яка за період серпень 2021 року - січень 2022 року складає в розмірі 7940,52 грн., а також з 07.09.2021 року у зв`язку із припиненням сумісництва припинено виплату заробітної плати за сумісництвом, яка за період за серпень 2021 року - січень 2022 року складає в розмірі 16 005,15 грн., а всього - 23 945,67 грн. Як стало в подальшому відомо позивачу підставою для тимчасового припинення їй нарахування та виплати вказаної надбавки та заробітної плати за сумісництвом було прийняття відповідачем оскаржуваних наказів №2307-з від 26.07.2021 року та №188 к/тр від 30.07.2021 року. Оскаржувані накази позивач вважає незаконними та прийнятими з грубим порушенням, встановленої законодавством процедури. Крім того, вважає, що положеннями таких грубо порушено її законодавчо передбачене право на отримання гідної оплати праці в повному обсязі за виконану роботу, оскільки відповідачем в односторонньому порядку прийнято рішення з питань оплати праці позивача в сторону їх погіршення. Що, на думку позивача, свідчить про грубе порушення відповідачем однієї з істотних умов трудового договору, якою є заробітна плата. Покликання сторони відповідача в оскаржуваних наказах на наявність змін в організації виробництва і праці, як на підставу для зміни істотних умов праці (в даному випадку заробітної плати), сторона позивача вважає хибними, оскільки відповідачем при зміні істотних умов праці позивача (зменшення заробітної плати за рахунок припинення виплат надбавки за шкідливі умови праці і деззасоби та припинення виплати заробітної плати за сумісництвом) не було дотримано відповідного передбаченого законодавством механізму: 1. Прийняття роботодавцем рішення про зміну істотних умов праці (видача відповідного наказу); 2. Рішення про зміну істотних умов праці позивача у відповідності до положень ст.97 КЗпП України підлягає погодженню з профспілковим органом або іншим органом, уповноваженим представляти інтереси трудового колективу; 3. Повідомлення роботодавцем конкретного працівника про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці до запровадження таких змін (ч.3 ст.32 КЗпП України). Крім того, зміни в організації виробництва і праці, а саме: неможливість здійснення поліклінікою своєї медичної функції через неотримання ліцензії, на які покликається в оскаржуваних наказах відповідач, позивач вважає такими, що спричинені необдуманими діями відповідача щодо непідготовленого належним чином примусового переміщення поліклініки з однієї адреси на іншу без вжиття належних заходів: забезпечення придатних для роботи поліклініки приміщень, їх окомплектація, нормативне забезпечення її діяльності (отримання відповідної ліцензії та ін.). Зазначила, що в оскаржуваному наказі №2307-з від 26.07.2021 року міститься покликання на неіснуючий наказ №1193-з від 06.06.2021 року, позивачу відомо та у неї наявний лише наказ №1193-з від 06.04.2021 року. З урахуванням наведеного вважає, що оскаржуваними наказами №2307-з від 26.07.2021 року та №188 к/тр від 30.07.2021 року їй було неправомірно припинено нарахування та виплату надбавок за шкідливі умови праці і деззасоби та заробітної плати за сумісництвом. Незаконність оскаржуваних наказів, на думку позивача, полягає в тому, що такими було фактично змінено істотні умови праці позивача без дотримання відповідної та чітко передбаченої законодавством процедури: з оскаржуваними наказами позивача в порядку передбаченого ч.3 ст. 32 КЗпП не ознайомлено, згоди на зміну істотних умов праці позивач не надавала, а відтак на отримання заробітної плати в меншому розмірі та припинення виплати заробітної плати за сумісництвом не погоджувалась. Тобто, питання про зміну умов оплати праці позивача в бік їх погіршення було прийнято відповідачем в односторонньому порядку та всупереч положень ч.6 ст.21 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» без попереднього погодження із профспілковим органом. В результаті неправомірних дій відповідача щодо прийняття оскаржуваних наказів №2307-з від 26.07.2021 року та №188 к/тр від 30.07.2021 року позивачу [PERSON] було недонараховано та невиплачено надбавку за шкідливі умови праці та деззасоби за період серпень 2021 року - січень 2022 року в розмірі 7940,52 грн. та припинено оплату за роботу сумісництвом медичним статистом (0,5% посадового окладу) за період серпень 2021 року - січень 2022 року в розмірі 16 005,15 грн. А тому з метою захисту своїх порушених трудових прав позивач звернулася до суду з позовом, який просить задовольнити. Позивач до судового засідання подала заяву, згідно якої просила розгляд справи проводити у її відсутності, уточнені вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, передбачених в позові (а.с.1-11) та відповіді на відзив (а.с.96-102), та просила такі задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що з 01.02.2022 року звільнена у зв`язку із ліквідацією поліклініки. Крім того, позивачем 04.02.2022 року скеровано на адресу суду письмові міркування з заперечень відповідача (а.с.138-142). Згідно наявних в матеріалах справи письмових заяв, поданих позивачем по суті спору, остання обгрунтовує мотивованість та підставність заявлених вимог наступним чином. З урахуванням укладеного 19.02.2021 року між Комунальним некомерційним підприєством Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально - діагностичний центр» та Львівським національним медичним університетом імені Данила Галицького додатковим договором №8 на відшкодування вартості комунальних послуг до договору про співпрацю від 01.05.2011 року Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально - діагностичний центр» зобов`язувалось надавати Спеціалізованій консультативній поліклініці послуги тепло-, електро-, водопостачання, водовідведення, вивозу сміття та охорони приміщень, а Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького зобов`язувався здійснювати відшкодування затрачених бюджетних коштів. Строк дії Договору - з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, загальна сума договору на 2021 рік - 178 800,00 грн. А відтак, на думку позивача, Спеціалізована консультативна поліклініка на цілком законних підставах могла перебувати в займаних приміщеннях за адресою: м.Львів, вул.Зелена, 477 , до кінця 2021 року, підстав для дострокового припинення договору та переведення працівників поліклініки у непридатні для здійснення медичної практики приміщення у відповідача не було. Вважає, що зміни в організації виробництва та праці, а саме: припинення надання Спеціалізованою поліклінікою здійснення медичної практики у зв`язку із призупиненням дії ліцензії на медичну практику університету серії АГ №597679 від 01.03.2012 року за місцем провадження діяльності за адресою: м.Львів, вул.Зелена, 477 та переміщення поліклініки у непристосовані для надання медичних послуг приміщення за адресою: м.Львів, вул. Зелена, 12 , є неправомірними, а покликання сторони відповідача в цій частині, як на підставу обґрунтованості заперечень позовних вимог, вважає необґрунтованими, оскільки жодним наказом МОЗ України, в тому числі і тими, на які покликається у відзиві на позов відповідач (наказ №530 від 25.02.2020 року «Про затвердження стандартів охорони здоров`я при туберкульозі», це й же наказ в редакції наказу №2161 від 06 жовтня 2021 року «Стандарти охорони здоров`я при туберкульозі», наказ №287 від 01.02.2019 року «Про затвердження Стандарту інфекційного контролю для закладів охорони здоров`я, що надають допомогу хворим на туберкульоз») не містить жодних відомостей про вимоги до надавача медичних послуг в сфері профілактики та лікування туберкульозу, недотримання яких спричинило б втрату Спеціалізованою консультативною поліклінікою медичної практики. А тому покликання сторони відповідача на наказ МОЗ України №530 від 25.02.2020 року «Про затвердження стандартів охорони здоров`я при туберкульозі», який ніби-то стверджує, що нові стандарти та реформа протитуберкульозної служби в Україні призвели до втрати Спеціалізованою консультативною поліклінікою фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького медичної практики, позивач вважає необґрунтованими та такими, що суперечать обставинам справи. Крім того, позивач вважає, що оскільки Спеціалізована консультативна поліклініка не є юридичною особою, то з врахуванням затвердженого 02.05.2018 року ректором медичного університету «Положення про Спеціалізовану консультативну поліклініку фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького» саме на відповідачеві лежав обов`язок заздалегідь внести зміни в ліцензію, здійснити належний ремонт приміщень і лише після цього переміщати поліклініку за новою адресою. Представлений стороною відповідача акт від 12.04.2021 року, копія якого долучена до матеріалів справи, вважає сфальсифікованим, оскільки викладені в такому обставини не відповідають дійсності, суперечать обставинам справи. Більше того, подія 12.04.2021 року, про яку зазначено у вказаному акті, а саме: Загальні збори трудового колективу працівників поліклініки, місця не мали. Оскільки, про наявність наказів від 06.04.2021 року №1192-з та від 06.04.2021 року №1193-з трудовий колектив поліклініки, було повідомлено раніше, аніж 12.04.2021 року, під розписку. Незрозумілим, на думку позивача, є покликання сторони відповідача у поданому відзиві на позов на акт від 12.03.2021 року, оскільки такий стороною відповідача, незважаючи на покликання положення такого, суду та позивачу не представлено. Крім того, позивач вважає сфальсифікованими долучені відповідачем до відзиву на позов акти про відмову від ознайомлення з наказом від 30.07.2021 року та від 09.09.2021 року, оскільки зазначені в них обставини не відповідають дійсності. Крім того, у вказаних актах відсутні відомості про приміщення, в яких вони складалися; час складання актів; прізвища працівників поліклініки, яких ознайомлювали з відповідним наказом. Викладені позивачем в позовній заяві та відповіді на відзив обставини, свідчать, на думку останньої, про мотивованість та обґрунтованість заявлених вимог, та необхідність їх задоволення в повному обсязі. Представники відповідача до судового засідання подали заяву, згідно якої просили розгляд справи проводити у їх відсутності, зазначили, що проти заявлених позовних вимог заперечують в повному обсязі з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позов (а.с.65-67) та запереченнях (а.с.124-126). Згідно наявних в матеріалах справи письмових заяв, поданих відповідачем по суті спору, останній обгрунтовує мотивованість та підставність заперечень щодо заявлених позивачем позовних вимог наступним чином. Зазначив про те, що наказом МОЗ України №530 від 25.02.2020 року «Про затвердження стандартів охорони здоров`я при туберкульозі» затверджено нові стандарти та запроваджено реформу протитуберкульозної служби в Україні, внаслідок чого Спеціалізована консультативна поліклініка фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького втратила медичну практику, так як всі протитуберкульозні заклади в Україні реорганізовано. Функції діагностики та лікування туберкульозу в кожній області покладено на регіональні фтизіопульмонологічні медичні центри, зокрема у Львівській області такі функції виконує Комунальне некомерційне підприєство Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально - діагностичний центр» (скорочено - Центр легеневого здоров`я), на базі якого створено амбулаторно-поліклінічне відділення. Спеціалізована консультативна поліклініка фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького для своєї діяльності користувалась приміщеннями та діагностичним обладнанням Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально - діагностичний центр» на підставі Договору про співпрацю, укладеного 01.05.2011 року між Комунальною установою Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» (правонаступником якого є Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально - діагностичний центр» (скорочено - Центр легеневого здоров`я) та Державною установою «Львівський науково-дослідний інститут епідеміології та гігієни МОЗ України» (правонаступником якого є Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького). На підставі Додаткових договорів №1 та №2 від 14 травня 2021 року дія вказаного договору була припинена, а тому з урахуванням зазначеного представник відповідача вважає хибними покликання сторони позивача на можливість подальшого користування поліклінікою приміщеннями по вул.Зеленій, 477 у м.Львові. Вважає, що міркування позивача про можливість перебування поліклініки у вказаному приміщенні до кінця 2021 року є його суб`єктивними гіпотетичними припущеннями, які не належать до його компетенції, оскільки саме до повноважень органів управління відповідача віднесено управління господарською діяльністю та визначення організаційної структури. Листами №309 від 02.03.2021 року, №454 від 31.03.2021 року, №494 від 07.04.2021 року, №670 від 24.05.2021 року Генеральний директор Центру легеневого здоров`я п. Л. Рак неодноразово повідомляв та просив адміністрацію університету звільнити приміщення, які займає спеціалізована поліклініка у зв`язку із достроковим припиненням дії договору про співпрацю від 20.11.2011 року, а також враховуючи зміни в системі надання медичних послуг, що відбулися в результаті запровадження Другого етапу медичної реформи, а тому необхідність у співпраці з спеціалізованою поліклінікою втратило практичне значення. Оскільки, Спеціалізована консультативна поліклініка фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького немає угод із закладами охорони здоров`я на скерування пацієнтів для консультацій, не має рентгенапарату, мікробіологічної та імунологічної лабораторії, і відповідно угод з референт-лабораторіями, які проводять такі дослідження. Лікарі Спеціалізованої консультативної поліклініки не зареєстровані в електронному реєстрі, а відтак не мають права консультувати пацієнтів. У відповідності до наказу ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького №1193-з від 06.04.2021 року Спеціалізована консультативна поліклініка фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького з 01.06.2021 року була переведена в приміщення за адресою: м.Львів, вул.Зелена, 12 , а обладнання для здійснення господарської діяльності перевезено в складські приміщення. Дія ліцензії на медичну практику університету серія АГ №597679 від 01.03.2012 року за місцем провадження діяльності: м.Львів, вул.Зелена, 12, була тимчасово припинена у зв`язку із зміною місцезнаходження поліклініки. З метою ознайомлення працівників Спеціалізованої консультативної поліклініки зі змістом та суттю наказу №1193-з від 06.04.2021 року було здійснено візит 12.04.2021 року у Спеціалізовану консультативну поліклініку. Присутнім 22 працівникам було роз`яснено необхідність звільнити до 01.06.2021 року приміщення, в яких розташована Спеціалізована консультативна поліклініка, а також відсутність інших приміщень, які б відповідали вимогам для здійснення діагностики туберкульозу і надання лікувально-профілактичної допомоги хворим на активну форму туберкульозу в Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького. Також було обговорено питання внесення змін до ліцензії на медичну практику і організації роботи на новому місці перебування. Оскільки від підписання попередження присутні працівники відмовились, а тому було складено відповідний акт. Зважаючи на вказані обставини починаючи з 01.06.2021 року працівники Спеціалізованої консультативної поліклініки фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького не залучались до виконання робіт та надання послуг, передбачених ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з медичної практики, а тому, на думку представника відповідача, не мали права на отримання надбавки за шкідливі умови праці, передбаченої спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики і Міністерства охорони здоров`я №308/519 від 05.10.2005 року (п.4 додатка 3 наказу №308/519 передбачено, що працівники всіх посад, незалежно від їхнього найменування, спеціалізованих закладів охорони здоров`я та структурних підрозділів закладів охорони здоров`я, які діагностують туберкульоз і надають лікувально-профілактичну допомогу хворим на активну форму туберкульозу, мають право на підвищення посадових окладів у зв`язку із шкідливими і важкими умовами праці на 30%). Зазначена ситуація, що склалася, на думку представника відповідача, свідчить про зупинення роботи Спеціалізованої консультативної поліклініки фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, та викликана відсутністю організаційних умов (невнесення змін до ліцензії), що має ознаки простою не з вини працівника. Сторона відповідача зазначила, що сам факт проведення заперечуваних стороною позивача Загальних зборів трудового колективу Спеціалізованої консультативної поліклініки, а також належність повідомлення та попередження 12.04.2021 року працівників Спеціалізованої консультативної поліклініки про те, що з 01 липня 2021 року буде припинено виплату надбавок за шкідливі умови праці і деззасоби, тобто про зміну умов праці в бік погіршення, а також про припинення виконання працівниками трудових обов`язків на умовах сумісництва та суміщення посад, стверджується складеним та долученим стороною відповідача до матеріалів справи актом, датованим від 12.03.2021 року (вказано у відзиві на позов), від 12.04.2021 року (вказано у запереченнях), а також протоколом загальних зборів від 12.04.2021 року. Крім того, факт належності повідомлення та ознайомлення позивача із змістом наказу №188к/тр від 30.07.2021 року стверджується, на думку представника відповідача, актом про відмову від ознайомлення з наказом від 30.07.2021 року (а.с.80). Подану позивачем заяву про збільшення позовних вимог представник відповідача вважає необгрунтованою, оскільки в порушення п.4 додатка 3 наказу №308/519 позивач заявляючи вимогу про стягнення надбавки за шкідливі умови праці за період серпень 2021 року - січень 2022 року в розмірі 7940,52 грн. не надала суду жодних доказів на підтвердження виконання нею дій по діагностуванню туберкульозу і надання лікувально-профілактичної допомоги хворим на активну форму туберкульозу в період серпень 2021 року - січень 2022 року, а також доказів на підтвердження її відповідності кваліфікаційним вимогам необхідним для вчинення зазначених дій. Крім того, позивач не наводить жодного обґрунтування того, за наявності яких правових підстав вона могла б виконувати трудову функцію по діагностуванню туберкульозу і надання лікувально-профілактичної допомоги хворим на активну форму туберкульозу в період серпень 2021 року - січень 2022 року, враховуючи те, що дія ліцензії на медичну практику університету серія АГ №597679 від 01.03.2012 року за місцем провадження діяльності: м.Львів, вул.Зелена, 12 , була тимчасово припинена у зв`язку із зміною місцезнаходження поліклініки. Заявлену позивачем вимогу про скасування в повному обсязі наказу №188 к/тр від 30.07.2021 року представник відповідача вважає необґрунтованою, оскільки такий складається з 10 параграфів, з яких лише один стосується позивача, а інші дев`ять - жодним чином не стосується прав чи законних інтересів позивача. Заявляючи вимогу про поновлення умов оплати праці позивач не вказала чітко, які саме умови оплати праці і в якому обсязі повинні бути поновлені судом. Долучені до заяви про збільшення позовних вимог копії розрахункових листків та розрахунок заборгованості, на думку представника відповідача, не відповідають вимогам ст.95 ЦПК України та положенням ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення» НАЦІОНАЛЬНИЙ СТАНДАРТ УКРАЇНИ ДЕРЖАВНА УНІФІКОВАНА СИСТЕМА ДОКУМЕНТАЦІЇ. З урахуванням зазначених обставин та наданих в письмових заявах по суті спору письмових пояснень представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Ухвалою судді від 05.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 22.02.2022 року в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху відмовлено. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Сторони у судове засідання не з`явились, тому фіксування судового процесу 22.02.2022 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 06.08.1986 року працює на посаді лаборанта клінічної діагностичної лабораторії Спеціалізованої консультативної поліклініки фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького (далі - поліклініка), що стверджується долученою до матеріалів справи копією трудової книжки [PERSON] . Крім того, на підставі заяви від 29.03.2006 року (а.с.52) з 03.04.2006 року працює за сумісництвом медичним статистом (0,5 ставки) (а.с.153-154). Згідно копії витягу з наказу Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького від 16.02.2018 року №48-к (а.с.54) зараховано з 20.02.2018 року до кадрового складу Науково-дослідчого інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького працівників Державної установи «Львівський науково-дослідний інститут епідеміології та гігієни Міністерства охорони здоров`я України» Спеціалізована консультативна поліклініка фтизіопульмонологічного профілю, [PERSON] на посаду статистика медичного (вища категорія) на 0,5 ставки за сумісництвом з окладом 1524,00 грн., за шкідливі умови праці - 457,20 грн., за вислугу років 30%, за тривалість безперервної роботи - 40%. У відповідності до встановлених в ході розгляду справи обставин, які жодною із сторін не оспорюються, Спеціалізована консультативна поліклініка керується у своїй діяльності, в тому числі затвердженим 02.05.2018 року ректором ЛНМУ ім. Данила Галицького «Положенням про Спеціалізовану консультативну поліклініку фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького», згідно положень якого поліклініка є складовою частиною структури Університету. Протитуберкульозним закладом та включена до Переліку спеціалізованих закладів охорони здоров`я та структурних підрозділів закладів охорони здоров`я, які здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну допомогу хворим на туберкульоз. Закладом охорони здоров`я, що надає висококваліфіковану спеціалізовану консультативну медичну допомогу дорослим та дітям, хворим на туберкульоз, включаючи активну та заразні форми і неспецифічні захворювання легень. Державна акредитація Поліклініки здійснюється у встановленому законодавством порядку; діяльність з медичної практики провадиться на підставі ліцензії, виданої МОЗ України (п.п.1.2-1.4,1.6) (а.с.15-17). Крім того, поліклініка з часу свого заснування і до 31.05.2021 року здійснювала свою діяльність за адресою: місто Львів, вулиця Зелена, 477 (підстава - Ліцензія на провадження господарської діяльності з медичної практики серії АГ №597679 від 01.03.2012 року, зміни даних залучені до ліцензійних справ наказом МОЗ України №512 від 07.03.2019 року) на підставі Договору про співпрацю, укладеного 01.05.2011 року між Комунальною установою Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» (правонаступником якого є Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально - діагностичний центр» (скорочено - Центр легеневого здоров`я) та Державною установою «Львівський науково-дослідний інститут епідеміології та гігієни МОЗ України» (правонаступником якого є Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького), укладеного 01.05.2011 року (а.с.70-72). Щороку даний Договір пролонговувався. Встановлено, що наказом МОЗ України №530 від 25.02.2020 року «Про затвердження стандартів охорони здоров`я при туберкульозі» затверджено нові стандарти та запроваджено реформу протитуберкульозної служби в Україні, внаслідок чого Спеціалізована консультативна поліклініка фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького втратила медичну практику, так як всі протитуберкульозні заклади в Україні реорганізовано. Функції діагностики та лікування туберкульозу в кожній області покладено на регіональні фтизіопульмонологічні медичні центри, зокрема у Львівській області такі функції виконує Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально - діагностичний центр» (скорочено - Центр легеневого здоров`я), на базі якого створено амбулаторно-поліклінічне відділення. Листами №309 від 02.03.2021 року, №454 від 31.03.2021 року, №494 від 07.04.2021 року, №670 від 24.05.2021 року (а.с.75-78) Генеральний директор Центру легеневого здоров`я п. Л. Рак неодноразово повідомляв та просив адміністрацію університету звільнити приміщення, які займає спеціалізована поліклініка за адресою: місто Львів, вулиця Зелена, 477, у зв`язку із достроковим припиненням дії договору про співпрацю від 20.11.2011 року, а також враховуючи зміни в системі надання медичних послуг, що відбулися в результаті запровадження Другого етапу медичної реформи, а тому необхідність у співпраці з спеціалізованою поліклінікою втратило практичне значення. У зв`язку із вимогою адміністрації Центру легеневого здоров`я (листи від 02.03.2021 року та від 31.03.2021 року) звільнити приміщення для розміщення ковідних пацієнтів, які займає Спеціалізована консультативна поліклініка фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни, з метою вдосконалення підготовки здобувачів освіти, покращення амбулаторно-поліклінічної допомоги населенню, сприяння науковим дослідженням, наказом ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького №1193-з від 06.04.2021 року «Про переміщення структурного підрозділу університету» було вирішено до 01.06.2021 року перемістити Спеціалізовану консультативну поліклініку фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни університету за адресою: м.Львів, вул.Зелена, 12. Крім того, пунктом 3 вказаного наказу було вирішено підготувати документи до органу ліцензування для внесення змін до ліцензії на медичну практику серія АГ №597679 від 01.03.2012 року у зв`язку із припиненням здійснення господарської діяльності з медичної практики за місцем провадження: м.Львів, вул.Зелена, 477, та подання відомостей щодо нового місця провадження за адресою: м.Львів, вул.Зелена, 12 (а.с.18). Так як вищезазначеним наказом №1193-з від 06.04.2021 року Спеціалізована консультативна поліклініка фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького з 01.06.2021 року була переведена в приміщення за адресою: м.Львів, вул.Зелена, 12 , а обладнання для здійснення господарської діяльності перевезено в складські приміщення, то відповідно дія ліцензії на медичну практику університету серія АГ №597679 від 01.03.2012 року за місцем провадження діяльності: м.Львів, вул.Зелена, 12, була тимчасово припинена у зв`язку із зміною місцезнаходження поліклініки. Додатковим договором №1 від 14 травня 2021 року, укладеним між виконує Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально - діагностичний центр» та Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького, сторони дійшли згоди про дострокове припинення 31.05.2021 року дії Договору від 20.10.2011 року (а.с.73). Крім того, Додатковим договором №2 від 14 травня 2021 року, укладеним між Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально - діагностичний центр» та Львівським національним медичним університетом імені Данила Галицького, сторони дійшли згоди про дострокове припинення дії Договору від 01.05.2011 року, а також Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького зобов`язувався в строк до 31.05.2021 року звільнити займані приміщення, котрі використовувались відповідно до Договору про співпрацю та передати звільнені приміщення за відповідним актом (а.с.74). У зв`язку із тимчасовим припиненням дозволу на медичну практику і неможливістю надавати спеціалізовану консультативну фтизіопульмонологічну допомогу населенню до отримання дозвільних документів та реєстрації у НЦЗУ, відповідною відсутністю шкідливих умов праці, наказом Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького №2307-з від 26.07.2021 року, доповнено наказ №1193-з від 06.06.2021 року пункт 3 текстом наступного змісту: з 01.07.2021 року тимчасово припинити - виплату надбавок за шкідливі умови праці працівникам спеціалізованої консультативної поліклініки фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни; зовнішнє та внутрішнє сумісництво працівникам спеціалізованої консультативної поліклініки фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни (а.с.19). На виконання наказу №2307-з від 26.07.2021 року наказом Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького №188к/тр від 30.07.2021 року «По особовому складу», вирішено в пункті 1: тимчасово припинити з 01.08.2021 року виплату надбавок за шкідливі умови праці і деззасоби працівникам спеціалізованої консультативної поліклініки фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни; в пункті 2: припинити сумісництво наступним працівникам поліклініки згідно списку. Параграфом 10 пункту 2 передбачено, що [PERSON] лаборанту спеціалізованої консультативної поліклініки фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни припинити сумісництво медичного статиста поліклініки 0,5 ставки з 07.09.2021 року і виплатити компенсацію за 57 к.д. (а.с.20). Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач [PERSON] обґрунтовує мотивованість та підставність подачі такого тим, що оскаржувані накази №2307-з від 26.07.2021 року та №188к/тр від 30.07.2021 року є незаконними, прийнятими без відповідної правової підстави (наявності змін в організації виробництва і праці) та з грубим порушенням, встановленої законодавством процедури щодо повідомлення роботодавцем конкретного працівника про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці до запровадження таких змін. Крім того, положеннями таких грубо порушено її законодавчо передбачене право на отримання гідної оплати праці в повному обсязі за виконану роботу, оскільки відповідачем в односторонньому порядку прийнято рішення з питань оплати праці (істотна умова праці) позивача в сторону їх погіршення. Оцінюючи мотивованість та підставність заявленого позову на предмет його відповідності обставинам справи та обґрунтованості належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами суд виходить з наступного. Частинами 1, 7 ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Положеннями статті 32 КЗпП України передбачено загальні засади зміни істотних умов праці. Так, положеннями частини третьої статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Аналіз вищенаведеного положення законодавства дає підстави стверджувати про те, що підставою для зміни істотних умов праці є виключно зміни в організації виробництва і праці, а умовою - належність повідомлення працівник про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці. Відтак, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці. Поряд з цим, проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це винятково повноваження власника. Водночас такі зміни не повинні означати примусу до праці. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 р. у справі №644/1564/18 (провадження № 61-23036св19). Згідно вимог статті 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни. Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник із додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці. Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам роз`яснено, що згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці. У відповідності до позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду, висловленій в постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 752/346/18 (провадження № 61-13072св19), із аналізу частини третьої статті 32 КЗпП України слідує, що у разі, коли роботодавець лише за умов зміни в організації виробництва та праці планує змінити систему та розмір оплати праці, пільг, режиму роботи, встановити або скасувати неповний робочий час, суміщення професій, зміну розрядів або найменування посад він має попередити працівника про це не пізніше, ніж за два місяці. Попереджаючи працівника про таку зміну істотних умов праці, роботодавець має чітко зазначити, які саме істотні умови праці зміняться, оскільки саме конкретизація змін істотних умов праці у попереджені дає змогу працівнику свідомо вирішити для себе питання, чи має він намір продовжувати дію трудового договору з конкретним працедавцем. При зміні істотних умов праці, посада, яку обіймає працівник, залишається у штатному розписі, але змінюються умови трудового договору - система та розмір оплати праці, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад без зміни трудової функції, тощо, тобто змін, які ведуть до звуження чи розширення трудової функції працівника за укладеним з ним трудовим договором, дія якого продовжується. Зміна істотних умов праці не передбачає ліквідації трудової функції працівника та виведення посади зі штату. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 травня 2021 року у справі № 394/836/20 (провадження № 61-5813св21), від 22 травня 2019 року у справі № 601/1513/18 (провадження № 61-2741св19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 752/346/18 (провадження № 61-13072св19). Що стосується правового регулювання роботи за сумісництвом суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України. Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст.ст. 21, 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства,установи,організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату. Також у ч. 2 ст. 21 КЗпП лише передбачено право працівника реалізувати свої здібності шляхом укладення трудового договору на декількох підприємствах. Тобто, мова йде про так зване трудове «сумісництво». При цьому КЗпП не містить визначення поняття «сумісництво». Робота за сумісництвом регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43. Аналіз вищевказаних положень законодавства дає підстави стверджувати про те, що сумісництвом, як відповідною формою організації праці, вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи (підприємця, приватної особи) за наймом (п. 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого спільним наказом Мінпраці, Мін`юсту та Мінфіну від 28.06.1993 року № 43). Тобто, сумісництво передбачає укладення двох трудових договорів: основного і за сумісництвом. Розрізняють два види сумісництва: внутрішнє (працівники можуть працювати в установі, де вони працюють за основним місцем роботи) і зовнішнє (в іншого роботодавця) (п. 1 постанови КМУ «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» від 03.04.1993 року № 245). На сумісників поширюється законодавство про працю, а умови роботи за сумісництвом на державних підприємствах визначаються Положенням № 43 та Постановою № 245. Отже, за своїм правовим статусом немає відмінностей між роботою за основним місцем роботи та за сумісництвом, а також немає різниці між внутрішнім та зовнішнім сумісництвом. У загальному випадку сумісники користуються такими ж правами, як і основні працівники. У відповідності до положень ст.102-1 КЗпП України, яка регулює питання оплати праці за сумісництвом, працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України. Зазначені положення також отримали своє відображення і в роз`ясненнях, наданих в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Зважаючи на те, що за своїм правовим статусом немає відмінностей між роботою за основним місцем роботи та за сумісництвом, а відтак на працівника, який працює за сумісництвом поширюється весь спектр гарантій, як і на працівника, що працює за основним місцем праці, в тому числі і в питаннях оплати праці. Вказане дає підстави стверджувати про те, що оплата праці сумісника є теж істотною умовою праці особи, яка працює за сумісництвом, а відтак на нього також поширюються гарантії, передбачені ст.32 КЗпП України, зокрема в тому числі щодо завчасного за 2 місяці повідомлення про зміну істотних умов праці (оплати праці) сумісника. Аналіз наведених вище положень чинного законодавства в сфері регулювання трудових відносин свідчить про те, що зміна істотних умов праці працівника з власної ініціативи роботодавця повинна мати відповідне документальне оформлення: 1) погодити це рішення з виборним органом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві (якщо такого немає на підприємстві - з профспілковим представником) (п.3 ч.1 ст.247 КЗпП України); 2)видати наказ (розпорядження) про зміну істотних умов праці працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці; 3) попередити працівників не пізніше ніж за два місяці про майбутні зміни (ст.32,103 КЗпП України); 4) внести відповідні зміни до колективного договору або інших нормативних актів роботодавця, які регулюють питання тривалості робочого часу працівників, оплати праці тощо; 5) перед початком роботи в нових умовах праці отримати від працівника заяву про згоду або про відмову від продовження роботи в умовах, що змінилися. Оцінюючи правомірність оскаржуваних позивачем наказів №2307-з від 26.07.2021 року та №188к/тр від 30.07.2021 року на предмет їх відповідності вищенаведеним положенням законодавства та обставинам справи суд виходить з наступного. Як встановлено судом зі змісту оскаржуваних наказів, що не оспорюється жодною із сторін, положеннями таких фактично було змінено істотні умови праці - умова щодо отримання надбавки за шкідливі умови праці і деззасоби, а також оплата за роботу сумісництвом позивача [PERSON] . Зокрема, згідно наказу №2307-з від 26.07.2021 року тимчасово припинено з 01.07.2021 року виплату надбавок за шкідливі умови праці, а також зовнішнє та внутрішнє сумісництво працівників поліклініки. А згідно наказу №188к/тр від 30.07.2021 року припинено з 01.08.2021 року виплату надбавок за шкідливі умови праці і деззасоби, а також припинено [PERSON] з 07.09.2021 року сумісництво медичного статиста поліклініки 0,5 ставки. Для надання правової оцінки правомірності та законності прийняття оскаржуваних наказів, а також їх подальшої реалізації шляхом зміни істотних умов праці позивача [PERSON] , суду необхідно встановити наявність правової підстави для зміни істотних умов праці позивача, тобто наявність змін в організації виробництва і праці, а також умову такої зміни - належність повідомлення позивача не пізніше ніж за два місяці до таких змін. Як вбачається із змісту наказу №188к/тр від 30.07.2021 року такий прийнято на виконання наказу №2307-з від 26.07.2021 року. Поряд з цим, наказ №2307-з від 26.07.2021 року прийнято у зв`язку із тимчасовим припиненням дозволу на медичну практику і неможливістю надавати спеціалізовану консультативну фтизіопульмонологічну допомогу населенню до отримання дозвільних документів та реєстрації у НЦЗУ, відповідною відсутністю шкідливих умов праці. Оскільки Спеціалізована консультативна поліклініка фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, працівником якої є позивач [PERSON] та умови праці якої належали до шкідливих, здійснювала медичну практику по наданню спеціалізованої консультативної фтизіопульмонологічної допомоги населенню включно до 31.05.2021 року виключно на підставі дозволу - ліцензії на медичну практику університету серія АГ №597679 від 01.03.2012 року за місцем провадження діяльності: м.Львів, вул..Зелена, 477 , то у зв`язку із припиненням здійснення господарської діяльності з медичної практики за місцем провадження діяльності: м.Львів, вул..Зелена, 477 та переміщенням за адресу: м.Львів, вул..Зелена, 12 , дія відповідної ліцензії була призупинена, що унеможливлює надання працівниками поліклініки, в тому числі і позивачем [PERSON] , послуг, здійснення яких можливе лише за наявності відповідної ліцензії. Вказані обставини стверджується долученими до матеріалів справи стороною відповідача копіями документів: наказу №1193-з від 06.04.2021 року, Додаткових договорів №1 та №2 від 14 травня 2021 року. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про те, що в даному випадку мали місце зміни в організації виробництва і праці Спеціалізованої консультативної поліклініки фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, працівником якої є позивач [PERSON] . Крім того, обгрунтовуючи вказані зміни в організації виробництва і праці, сторона відповідача покликається на наказ МОЗ України №530 від 25.02.2020 року «Про затвердження стандартів охорони здоров`я при туберкульозі», яким затверджено нові стандарти та запроваджено реформу протитуберкульозної служби в Україні, внаслідок чого Спеціалізована консультативна поліклініка фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького втратила медичну практику, так як всі протитуберкульозні заклади в Україні реорганізовано. Функції діагностики та лікування туберкульозу в кожній області покладено на регіональні фтизіопульмонологічні медичні центри, зокрема у Львівській області такі функції виконує Комунальне некомерційне підприєство Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально - діагностичний центр» (скорочено - Центр легеневого здоров`я), на базі якого створено амбулаторно-поліклінічне відділення. Суд вважає такі покликання сторони відповідача такими, що не суперечать обставинам справи та не спростовані стороною позивача. Стверджуючи про наявність змін в організації виробництва і праці у даній справі, суд не оцінює правомірності (неправомірності) таких змін, оскільки вказане питання не є предметом розгляду та дослідження в межах даної справи. Суд лише стверджує про те, що такі мали місце. Відтак, зміна в організації виробництва і праці Спеціалізованої консультативної поліклініки фтизіопульмонологічного профілю науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького зумовила необхідність зміни істотних умов праці працівників поліклініки, в тому числі умови оплати праці позивача [PERSON] - зокрема припинення виплати останній надбавки за шкідливі умови праці та деззасоби, а також оплати за роботу сумісництвом. Оцінюючи покликання сторони позивача [PERSON] про те, що її не було повідомлено про зміну істотних умов праці в бік їх погіршення не пізніше ніж за два місці до таких змін, суд вважає такі обґрунтованими та такими, що не суперечать обставинам справи. Сторона відповідача, заперечуючи вказаний факт в поданих письмових поясненнях по суті спору (відзиві на позов та запереченнях), не представила суду жодного доказу на спростування вказаних покликань сторони позивача та клопотань про їх витребування, за наявності у неї перешкод в самостійному представленні таких суду, не заявляла. У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представлений стороною відповідача протокол Загальних зборів трудового колективу Спеціалізованої консультативної поліклініки від 12.04.2021 року, а також складений за результатами проведення такого акт від 12.04.2021 року (а.с.127-131), як доказ на підтвердження проведення таких зборів, а також належності повідомлення та попередження 12.04.2021 року працівників Спеціалізованої консультативної поліклініки, в тому числі позивача [PERSON] , про те, що з 01 липня 2021 року буде припинено виплату надбавок за шкідливі умови праці і деззасоби, тобто про зміну умов праці в бік погіршення, а також про припинення виконання працівниками трудових обов`язків на умовах сумісництва та суміщення посад, суд вважає неналежним доказом у справу, тобто таким, що не містить інформації щодо предмета доказування. Стверджуючи про неналежність представленого протоколу та акту суд виходить з того, що істотні умови праці позивача [PERSON] було змінено на підставі оскаржуваних наказів №2307-з від 26.07.2021 року та №188к/тр від 30.07.2021 року, згадки про такі, ні в акті, ні в протоколі немає, однак це і не дивно, оскільки такі були прийняті набагато пізніше від події, яка ніби-то мала місце 12.04.2021 року. Слід зазначити, що юридична визначеність настає з моменту прийняття рішення (наказу), в якому розкривається зміст істотних змін умов праці контректних працівників та персонального попередження вказаних працівників, що з такого то конкретного дня (не раніше ніж за два місяця), змінюються істотні умови їх праці, що відповідачем здійснено не було. Критично суд оцінює наявні в матеріалах справи та долучені представником відповідача копії актів від 30.07.2021 року та від 09.09.2021 року про відмову від ознайомлення з наказом №188к/тр від 30.07.2021 року (а.с.80-81), оскільки зміст таких свого підтвердження в ході розгляду справи не знайшов. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що в порушення вимог ч.3 ст.32 КЗпП України позивача [PERSON] не було повідомлено про зміну істотних умов праці в бік їх погіршення, а саме: не ознайомлено із змістом наказів №2307-з від 26.07.2021 року та №188к/тр від 30.07.2021 року під розписку не пізніше ніж за два місяці до зміни таких умов. Зміна істотних умов праці (умова щодо оплати праці) позивача [PERSON] без дотримання передбачуваної законодавством процедури та без попереднього належного повідомлення позивача, як працівника, істотні умови праці якого змінюються, та отримання згоди останнього на продовження роботи в нових умовах праці, оскільки при відсутності згоди згідно положень ч.4 статті 32 КЗпП України трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 КЗпП України, свідчить про незаконність реалізації оскаржуваних позивачем наказів. Зазначені висновки суду повністю відповідають положенням ч.3,4 статті 32 КЗпП України. Не попередивши працівника - позивача [PERSON] за два місяці про зміну істотних умов праці відповідач тим самим не отримав від позивача згоди (письмової заяви) на продовження праці при змінених істотних умовах праці. А відтак оскаржуваними наказами не лише порушено право позивача [PERSON] на отримання оплати праці за обумовлену трудовим договором роботу, але й позбавлено можливості щодо вибору та прийняття рішення (висловлення згоди/незгоди) щодо подальшої роботи при змінених істотних умовах праці в бік їх погіршення та отримання заробітної плати в меншому розмірі або неотримання взагалі (за сумісництвом). А відтак законна та правомірна зміна істотних умов праці позивача (доказово обґрунтована та доведена підстава - зміни в організації виробництва та праці), за обставин, що мали місце у даній справі, свідчить про незаконність спірних наказів, оскільки з урахуванням положень ч.3-4 ст.32 КЗпП України зміна істотних умов праці запроваджується та відповідно реалізовується (починає діяти) після попереднього повідомлення працівника про такі зміни, не пізніше ніж за два місяці, а також отримання згоди працівника на продовження роботи в нових (змінених) умовах. Як зазначено вище вказаного порядку та процедури відповідач не дотримався. Незважаючи на законність самої зміни істотних умов праці, однак у зв`язку із недотриманням відповідачем вимог ч.3 ст.32, ст.103 КЗпП України щодо необхідності повідомлення про такі не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження або зміни, суд вважає, що впровадження таких змін та відповідно недоплата позивачу виплат за шкідливі умови праці та деззасоби, а також припинення оплати за сумісництвом, як і самі накази, зі змістом яких позивача у встановлений строк не ознайомлено, є незаконними, а відтак оскаржувані накази підлягають скасуванню, однак в частині, що стосується зміни істотних умов праці саме позивача [PERSON] , як такі, положення яких реалізовано та виконано без дотримання встановленої законодавством процедури та порядку (без попереднього повідомлення працівника). Визнаючи незаконними та скасовуючи оскаржувані накази №2307-з від 26.07.2021 року та №188к/тр від 30.07.2021 року не повністю, а лише в частині, що стосується зміни істотних умов праці саме позивача [PERSON] , суд виходив з положень ч.1 ст.4 ЦПК України. У відповідності до положень вказаної статті, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Оскільки оскаржувані накази стосуються та зачіпають інтереси не лише позивача [PERSON] , а й інших працівників поліклініки, які відповідних вимог в межах даної справи не заявляли, а відтак суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо надання правової оцінки оскаржуваним наказам в частині, що стосується інших працівників поліклініки, які позивачами в даній справі не є. Вказане відповідає і закріпленому в ч.1 ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У зв`язку із прийняття відповідачем незаконних наказів №2307-з від 26.07.2021 року та №188к/тр від 30.07.2021 року в частині, що стосується зміни істотних умов праці позивача [PERSON] , суд приходить до висновку, що в результаті таких неправомірних дій відповідача позивачу було не донараховано та не виплачено надбавку за шкідливі умови праці і деззасоби за період серпень 2021 року - січень 2022 року в розмірі 7940,52 грн., а також не виплачено заробітну плату за роботу сумісництвом медичним статистом (0,5% посадового окладу) за період серпень 2021 року - січень 2022 року в розмірі 16 005,15 грн., а всього - 23 945,67 грн., що стверджується представленим позивачем [PERSON] розрахунком (а.с.150), якому суд надає віри, оскільки такий стороною відповідача не спростований, незважаючи на висловлення відповідачем ряду зауважень до такого. Власного розрахунку представник відповідача суду не представив. А тому такі кошти в розмірі 23 945,67 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Визнаючи незаконними та скасовуючи в частині оскаржувані позивачем накази, а також стягуючи на користь позивача ненараховану та невиплачену на їх підставі суму надбавки за шкідливі умови праці та деззасоби, а також заробітної плати за роботу сумісництвом, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо поновлення позивачу умов оплати її праці. До вказаного висновку суд приходить з урахуванням представленої стороною позивача копії трудової книжки [PERSON] , згідно якої встановлено, що позивача [PERSON] 01.02.2022 року звільнено з посади лаборанта клініко-діагностичної лабораторії спеціалізованої консультативної поліклініки фтизіопульмонологічного профілю НДІ епідеміології та гігієни у зв`язку із зміною в організації виробництва і праці. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з відповідача на користь держави 1816,00 грн. судового збору, від сплати якого при зверненні до суду з даним позовом була звільнена позивач на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи подану позивачем заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд в розмірі 5 000,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Відповідно до положень ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року в справі №648/1102/19, суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Також, висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду в складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року в справі №922/445/19, а також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року в справі №160/12268/19. Тобто з урахуванням наведеного, факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи. Зважаючи на вищенаведені положення законодавства та положення судової практики Верховного Суду, суд вважає документально підтвердженими витрати позивача [PERSON] за надану професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн., зокрема обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що підлягають розподілу за результатами розгляду даної справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено позивачем, чи тільки має бути сплачено. Вказані висновки суду стверджуються долученими позивачем до матеріалів справи письмовими документами: договором про надання професійної правничої допомоги №27-09/21-05 від 27 вересня 2021 року, а також актом приймання-передачі наданих послуг від 11.02.2022 року згідно договору про надання професійної правничої допомоги №27-09/21-05 від 27 вересня 2021 року. А тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial