Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 27 жовтня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у якому з урахуванням заяви на усунення недоліків від 21.12.2021 року просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 36 530, 73 грн.; середній заробіток в сумі 6\~280, 26 грн. та за весь час затримки розрахунку при звільненні по день прийняття рішення судом включно. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 01 липня 2020 року по 09 серпня 2021 року. В день звільнення позивачу було видано трудову книжку, однак розрахунок не проведено. Починаючи з грудня 2020 року на день звільнення позивач не отримав у повному обсязі заробітну плату, а також не була виплачена компенсація за невикористану відпустку. Загальна сума заборгованості складає 36\~530, 73 грн. Розрахунок середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку починаючи з 10.08.2021 року по 21.12.2021 року становить 27\~513, 36 грн. За таких обставин, посилаючись на порушення відповідачем законодавства про працю, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідач, наданим йому процесуальним законодавством правом не скористався відзиву на позов у встановлені законом строки не подав. ІІ . Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач у встановлений в ухвалі суду від 28.12.2021 року 15-денний строк з дня отримання ухвали правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин Згідно відомостей трудової книжки серії [NUMBER] , яка належить [PERSON] , [INFO] на підставі наказу №10 від 01.07.2020 року позивача прийнято слюсарем-ремонтником 5-го розряду в ремонтний цех №57 Херсонського державного заводу «ПАЛАДА» (запис №21). Наказом №57 від 09.08.2021 року позивач звільнений з посади за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України з 09 серпня 2021 року (запис №22). Згідно листа від 24.09.2021 року вих. №188 на день звільнення [PERSON] мав заборгованість по заробітній платі за період грудень 2020-серпень 2021 року. [PERSON] за час роботи відпустки були використані не у повному обсязі, тому при звільненні нарахована компенсація за невикористані відпустки. На день звільнення остаточного розрахунку [PERSON] не отримав. Згідно розрахункового листа [PERSON] за серпень 2021 року нараховано 7\~087, 75 грн. з них: копійки 0,56 грн.; почасово 1\~742, 88 грн.; компенсація відпустки 5\~257, 17 грн.; вислуга 87, 14 грн. за вирахуванням ПДФО та військового збору до видачі підлягає 5\~705, 75 грн. Згідно довідки про доходи №190 від 24.09.2021 року, загальна сума доходу [PERSON] у Херсонському державному заводі «ПАЛАДА» з 01.12.2020 по 09.08.2021 року за винятком аліментів становить 41\~487, 16 грн. (з вирахуваними податками та іншими обов`язковими платежами) Відповідно до довідки по невиданій заробітній платі №191 від 24 вересня 2021 року [PERSON] Херсонським державним заводом «ПАЛАДА» з грудня 2020 року по серпень 2021 року невиплачено заробітну плату у розмірі 36\~530, 73 грн. Згідно розрахунку, здійсненого позивачем, його середній заробіток за час затримки розрахунку починаючи з 10.08.2021 року по 21.12.2021 року становить 27\~513, 36 грн. ІV. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. За вимогами статей 115, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах з липня 2020 року по 09 серпня 2021 року включно, всупереч зазначеним вище вимогам Закону Херсонський державний завод «ПАЛАДА» не виплатив [PERSON] у день звільнення заробітну плату, нараховану з грудня 2020 року по 09 серпня 2021 року включно та компенсацію за невикористану відпустку. За таких обставин, встановлені порушення прав та інтересів позивача підлягають захисту шляхом стягнення з Херсонського державного заводу «ПАЛАДА» на користь [PERSON] заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з грудня 2020 року по 09 серпня 2021 року включно та компенсації за невикористану відпустку на загальну суму 36\~530, 73 грн., з огляду на що позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні суд приходить до наступного. В ході розгляду справи судом встановлено, що Херсонський державний завод «ПАЛАДА» своєчасно не виконав покладений законом обов`язок щодо проведення повного розрахунку з працівником у день його звільнення, а відтак в силу вимог закону підлягає застосуванню ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тягар доказування відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Такого висновку дійшов КЦС у складі ВС у постанові від 27 січня 2020 року у справі №682/3060/16-ц, провадження № 61-23170сво18. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно п. 3 Розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Премії та інші виплати, які виплачуються за два місяці або більш тривалий період, при обчисленні середньої заробітної плати включаються шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду частини, що відповідає кількості відпрацьованих робочих днів періоду (місяців), за які такі премії та інші виплати нараховані. Така частина визначається діленням суми нарахованих премій та інших виплат на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів кожного місяця, що відноситься до розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати. При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Розраховуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10.08.2021 року по 21.12.2021 року позивач допустив помилку в розрахунку середньогодинного заробітку, оскільки застосував формулу для розрахунку середньоденного заробітку, а не середньогодинного. За таких обставин суд самостійно розраховує середньогодинний заробіток позивача, який складає 55, 05 грн. = 4\~964, 60 грн. (заробітна плата за червень 2021 року) + 6\~047, 93 грн. (заробітна плата за липень 2021 року)/ 200 год. (64 у червні та 136 у липні). Таким чином, здійснивши розрахунок, судом встановлено, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10 серпня 2021 року (по день ухвалення рішення у справі) 15 лютого 2022 року складає 10\~461, 90 грн. який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до встановлених судом обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з пунктом 1 частини 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач на день звернення до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, його сума, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 908, 00 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. У відповідності до квитанції №0.0.2389476151.1 від 21.12.2021 року за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908, 00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодуванню судового збору.. На підставі викладеного,

Outcome: approved