Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому проситьвизнати[PERSON] , [INFO] , такою,що втратила право користування житловим приміщенням: жилим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що в місті Вільнянськ Запорізького району, має у власності житловий будинок, який розташований на [ADDRESS] . В будинку зареєстровані та проживають три особи, а саме позивач та два її сини [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] свого часу уклав шлюб із громадянкою [PERSON] . Згодом у них народилась донька: [PERSON] , [INFO] . Тодіж в 2013-му році її місцем проживання було зареєстровано в будинку позивача. Спільне життя [PERSON] та [PERSON] не склалось і вони розійшлись. В 2017-му роціневістка забрала доньку [PERSON] і виїхала з нею на постійне місце приживання в свою квартир яка розташована в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, в селищі Горький. З того часу і до тепер вони постійно проживають там. В будинку своїх речей не мають,наміру повернутись проживати в будинку невістка не виказує. На цей час дитина за місцем проживання матері, а саме в селищі Горький Дніпропетровської області, навчається в школі. [PERSON] , яка має власну квартиру і постійно проживає з донькою не бажає виписати свою доньку із будинку позивача, позивач має збитки, а саме, постійно переплачує за комунальні послуги, адже хоча й проживає троє осіб але зареєстровано четверо. Такожїй постійно відмовляють в наданні субсидії на комунальні послуги через кількість зареєстрованих осіб. Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд розглянувши цивільну справ в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами встановив наступні обставини: Відповідно доВитягу з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно про реєстрацію права№279934395, №279928649 від 19.10.2021 власником житлового будинку [ADDRESS] є позивач. Наданий до суду акт обстеження №285 від 25.10.2021 містить посилання на не, що онука [PERSON] в житловому будинку не проживає з 2016 року, зі слів позивача. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється напідставісудового рішення, яке набрало законної сили, про позбавленняправа власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Питання порушене у позові стосується втручання в право неповнолітньої особи на житло, яке перебуває під особливим захистом за ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав судини навів відповідні принципи оцінки необхідності втручання у право на «житло» у справі Connors v. theUnitedKingdom, (no. 66746/01, §§ 81-84, 27 травня 2004 року), яка стосувалася виселення сім`ї ромів з караванної ділянки місцевої влади шляхом спрощеного майнового провадження. Далі у справі McCann v. theUnitedKingdom (no. 19009/04, § 50, ECHR 2008) Суд вказав, що обґрунтування у справі Connors не обмежується справами, пов`язаними з виселенням ромів, або справами, де заявник намагався оскаржити сам закон, а не його застосування в його конкретному випадку, і далі вказав таке: «Втрата особою свого житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Будь-яка особа, піддана ризику такого масштабу, в принципі, має мати можливість отримати визначення пропорційності заходу незалежним судом у світлі відповідних принципів за статтею 8 Конвенції, незважаючи на те, що за національним законодавством його право на проживання припинилося» (пункт 32 рішення).РішенняZAYKINA v. Russia (№ 14620/09 від21 травня 2019). Суд приходить до висновку, що посилання позивача на необхідність сплати комунальних послуг та перспектива отримання субсидії є непропорційним втручанню в право на житло неповнолітньої особи (фактичне позбавлення права на житло неповнолітньої особи без виникнення/встановлення іншого права на житло) за ст.8 Європейської конвенції. На підставі зазначеного суд відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed