Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

У грудні 2021 р. позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 91232,64 (сума визначена після утримання податків), середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 21.07.2021 до 03.12.2021 у розмірі 58814,40 грн. (сума зазначена без урахування утримання податків), а також сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він працював у Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємстві на посаді слюсаря-ремонтника 6 розряду ремонтно-механічної дільниці енерго-механічного відділу з 26.08.2003. Наказом № 114/К від 21.07.2021 він був звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати. В день звільнення відповідачем не була проведена виплата всіх сум, що належать відповідачу згідно з вимогами ч. 1 ст.116 КЗпП України. Спору про розмір заборгованості станом на звільнення між сторонами не було. Відповідно до довідки про складові заборгованості від 15.11.2021 № 03/1244 заборгованість відповідача з виплати заробітної плати позивачу складає 114 758,04 грн., в т.ч. сума до видачі без урахування податків 91 232,64 грн. Станом на день подання цієї позовної заяви заробітна плата та інші належні до виплати позивачеві суми виплачені не були. Відповідно до довідки від 15.11.2021 № 03/1246 заробітна плата позивача склала: травень 2021 року - 9375,00 грн.; червень 2021 року - 2265,44 грн. Середньоденна заробітна плата становить 612,65 грн. Відповідно до даних, що зазначені у розрахункових листках, заробітна плата позивача, що враховується при обчисленні середньоденної заробітної плати, склала за травень 2021 року 9375,00 грн.; червень 2021 року - 2265, 44 грн. Середньоденна заробітна плата становить 612,65 грн. (11640,44 грн./19 роб. дні). У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 96 робочих днів, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 58814,40 грн. (612,65 грн. х 96 роб.дні). Ухвалою суду від 08.12.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача директор Харківського казенного\~експериментального протезно-ортопедичного\~підприємства Фролов Є.О. подав 28 грудня 2021 року відзив на позовну заяву, в якому просив зменшити суму заборгованості із виплати заробітної пати до 41216,88 грн. у зв`язку зі сплатою відповідачу 13.12.2021 частини заборгованості у розмірі 50015,76 грн. Крім того, прохав врахувати фінансовий стан відповідача (казенного підприємства, що перебуває в підпорядкуванні Міністерства соціальної політики України) як в період, що передував припиненню трудових відносин, так і на сьогодні, оскільки задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку в повному обсязі може поставити під загрозу регулярні поточні виплати працівникам підприємства та призвести до порушення законних прав осіб з інвалідністю на забезпечення протезно-ортопедичними виробами. Таким чином просив враховувати не тільки загальну суму простроченої заборгованості роботодавця, але дослідити ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат позивача; наявність у відповідача значних утруднень для виплати заборгованості, пов`язаних із обов`язками сплатити борг за іншими зобов`язаннями, у тому числі за аналогічними вимогами. Тому відповідач вважає, що при розгляді даної справи необхідно врахувати вказаний принцип пропорційності, а також загальний принцип цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), що на думку відповідача, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині. 02.02.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивачем вчинялися усі дії щодо отримання заборгованості по заробітній платі, однак у останній період після звільнення в нього були тяжкі життєві обставини: смерть дружини, перебування на стаціонарному лікуванні, оперативне втручання по встановленню аортального клапану серця. У зв`язку із вищезазначеним вважає, що відсутні підстави для зменшення відшкодування, оскільки відповідач так і не погасив розмір заборгованості у повному обсязі, сума заборгованості, яка залишилася, є значною, приблизно дорівнює розміру заробітної плати позивача за 4 місяці, що останній мав би отримати, працюючи у відповідача. 02.02.2022 від представника позивача надійшла заява про зміну (зменшення) розміру позовних вимог, в якій він з врахуванням вже сплаченої позивачу 13.12.2021 частини заборгованості у розмірі 50015,76 грн. та визнання ним заборгованості, що залишилася, - 41216,88 грн., просить стягнути заборгованість по\~заробітній платі\~в розмірі\~41216,88\~грн.\~(сума\~визначена після\~утримання податків)\~та середній\~заробіток за\~весь період\~затримки розрахунку\~за період\~з 21.07.2021\~до 03.12.2021\~у розмірі\~58814,40\~грн.\~(сума\~зазначена без\~урахування утримання\~податків). Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Надали заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність та просили задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, свої доводи виклав у відзиві на позов. За таких обставин відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював на Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємстві на посаді слюсаря-ремонтника 6 розряду ремонтно-механічної дільниці енерго-механічного відділу з 26.08.2003 (а.с. 14). Наказом № 114/К від 21.07.2021 [PERSON] був звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати (а.с. 9). Як вбачається з довідки від 15.11.2021, виданої Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством, станом на 15.11.2021 у відповідача наявна заборгованість перед позивачем [PERSON] : 1) з оплати праці з вересня 2020 р. по липень 2021 р.: без врахування податків, тобто сума до видачі 91232,64 грн., з урахуванням податків 114758,04 грн.; 2) заборгованість з виплати вихідної допомоги: без урахуванням податків, тобто сума до видачі складає 27168,75 грн., з урахуванням податків у сумі 33750,00 грн. (а.с. 15). У грудні 2021 року представник відповідача надав копію відомості нарахування коштів [PERSON] , з якого вбачається, що 13.12.2021 підприємство частково сплатило заборгованість з виплати заробітної плати у сумі 50\~015,75 грн. (а.с. 34). Таким чином станом на день ухвалення рішення заборгованість з виплати заробітної плати у відповідача перед [PERSON] складає 41\~216,88 грн. (91\~232,64 50\~015,75 = 41\~216,88). Доказів про виплату вказаної суми у розмірі 41\~216,88 грн. відповідачем позивачу станом на день розгляду справи до суду не надано, та факт невиплати вказаних сум представник відповідача не заперечував. Отже, розмір заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 41\~216,88 грн. суд вважає доведеним. Приписами\~ст. 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положенням ч. 1\~ст.\~21\~Закону\~України\~«Про\~оплату\~праці» передбачено, що\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5\~статті 97 КЗпП України\~передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно з частиною другою\~статті 233 КЗпП\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ч. 1\~ст.\~116\~КЗпП\~України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. При розгляді вимог щодо стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відомостей про наявність спору про розмір боргу суду не надано. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві, в порушення\~ст.116 КЗпП України,\~не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. При вирішенні вказаних вимог суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновки щодо застосування ст. 117 КЗпП України, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, відповідно до якої суд зменшує розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільнені майнових втрат працівника, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Причини невиплати остаточного розрахунку при звільненні мають враховуватися судом відповідно до загальних принципів цивільного законодавства, розумності, добросовісності та справедливості, - при визначення розміру штрафних санкцій, визначених згаданою нормою ст. 117 КЗпП України. Касаційним судом була сформульована правова позиція щодо необхідності застосування принципу пропорційності у спорах, які виникли з передбачених ст. 117 КЗпП України, що є визначальним для визначення аналогічного характеру спору та для її застосування. Працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № №761/9584/15-ц), у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Розмір цього відшкодування може бути зменшений із врахуванням: 1) розміру простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, (п.п. 91; 91 п. 1,2,3,4 постанови). Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №161/12771/15-ц). Саме такі правові висновки наведено у п. 90-93 Постановою ВСУ №14-623цс18. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за вказаний рік можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Судом встановлено, що позивач звільнений 21.07.2021. До суду з даним позовом він звернувся 07.12.2021. Відповідно до довідки від 15.11.2021 № 03/1246 (а.с. 16) заробітна плата позивача склала: травень 2021 року - 9375,00 грн.; червень 2021 року - 2265,44 грн. Середньоденна заробітна плата становить 612,65 грн. В межах\~заявлених позовних\~вимог та\~наданого позивачем\~розрахунку,\~затримка розрахунку\~має місце\~за період\~з 21.07.2021\~до 03.12.2021\~та становить\~96\~робочих днів,\~тому середній\~заробіток за\~час затримки\~виплати заробітної\~плати за\~вказаний період\~становить 58814,40\~грн. (612,65 грн.х 96 дн =58814,40 грн). З довідки про фінансовий стан ХКЕПОП від 21.12.2021 № 03/1389, виданої директором Фроловим Є.О., вбачається що ХКЕПОП знаходиться в кризовому фінансовому стані. На підприємстві наявна наступна кредиторська заборгованість: з виплати заробітної плати у сумі 9\~911,3 тис. грн.(прострочена); по сплаті єдиного соціального внеску - 2\~556,8 тис. грн, по сплаті ПДФО та військового збору у сумі 2\~651,7 тис. грн. Окрім цього, на ХКЕПОП також наявна заборгованість за сировину, матеріали та послуги (а.с. 35). Суд приймає до уваги вказану довідку, оскільки вона підписана керівником підприємства, який є відповідальною посадовою особою, вказана інформація позивачем не спростована. Відповідно до наведених висновків Верховного Суду, при розгляді даної справи необхідно врахувати принцип пропорційності, а також загальний принцип цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Суд враховує розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права позивача і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат позивача, дії сторін у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а також те, що заборгованість частково була погашена у сумі 50\~015,76 грн. Відповідно до\~ст.\~13\~ЦПК\~України,\~розглядаючи\~справу\~в межах\~заявлених\~\~позовних вимог,\~з\~урахуванням\~вказаних обставин\~справи,\~які\~мають\~юридичне значення\~та,\~зокрема,\~визначених\~Великою\~Палатою Верховного\~Суду\~критеріїв, суд,\~виходячи\~з\~необхідності дотримання розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця, вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, зменшення розміру суми, яка підлягає стягненню з відповідача за період затримки виплати належних позивачу при звільненні сум за вказаний період, стягнувши з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20\~000,00 грн. Зазначена сума\~не\~відображає\~дійсного розміру\~майнових\~втрат\~позивача,\~пов`язаних\~із\~затримкою\~розрахунку при\~звільненні,\~а\~є\~лише орієнтовною\~оцінкою\~тих\~втрат,\~які\~розумно\~можна було\~би\~передбачити\~з урахуванням\~статистичних\~усереднених\~показників. Вказане відповідає вищенаведеним висновкам Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач сплатив 908,00 грн. судового збору та відповідно пропорційно задоволеним позовним вимогам (41%) суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 370 грн. 45 коп.

Outcome: partial