Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

23.06.2021 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання юридичної допомоги у розмірі 23\~040,00 грн, а з [PERSON] заборгованість за договором про надання юридичної допомоги у розмірі 1\~348,00 грн. Також просить вирішити питання судових витрат. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що товариством та відповідачами було укладено договори про надання юридичних послуг, за умовами яких позивач зобов`язувався надавати юридичні послуги з метою відшкодування шкоди, яка завдана ДТП 06.10.2017 і з цією метою 12.10.2017 відповідача посвідчили довіреність на представництво їх інтересів щодо отримання страхового відшкодування. На виконання укладених договорів позивач здійснив надання юридичної допомоги, а відповідачі отримали страхове відшкодування від МСТБУ у розмірі 115\~200 грн. та 6\~740 грн. Оскільки договорами було передбачено оплата послуг у розмір 20% від суми страхового відшкодування, то стягненню підлягає сума 23\~040,00 грн і 1\~348,00 грн відповідно. 07.10.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачів, у якому вони повністю заперечили позовні вимоги та вказали, що жодних актів виконаних робіт про надані послуги сторони не складали, а послуги у повному обсязі не були надані і тому не дали жодного результату. Страхове відшкодування було здійснено на підставі вироку суду від 28.10.2019, а не в результаті дій позивача. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2021 вказана справа була передана даному складу суду для розгляду. Ухвалою судді від 22.10.2021 дану позовну заяву залишено без руху. 05.11.2021 до суду надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді від 06.11.2021 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та визначено відповідачам строк для подання відзиву. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини та мотиви, які викладені у позовній заяві. Представник відповідачів у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на мотиви викладені у відзиві на позовну заяву. Також, наполягав на стягненні судових витрат. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 11.10.2017 між ТзОВ «Центр автовиплат поліс» і [PERSON] , а 12.10.2017 між ТзОВ «Центр автовиплат поліс» та [PERSON] було укладено договір про надання юридичних послуг (а.с.5-10). 12.10.2017 [PERSON] та [PERSON] підписали довіреності на представництво їх інтересів ТзОВ «Центр автовиплат поліс», які засвідчені секретарем виконавчого комітету Старояричівської сільської ради (а.с. 30-33). На виконання умов договорів про надання юридичних послуг, директором ТзОВ «Центр автовиплат поліс» було подано заяву від 23.10.2017 про виплату страхового відшкодування до МТСБУ щодо ДТП, яка мала місце 06.10.2017 (а.с. 11-12). Листом від 23.01.2018 МТСБУ повідомило ТзОВ «Центр автовиплат поліс» щодо необхідності надання копії відповідного документа, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП (а.с. 34-35). Одночасно судом встановлено, що вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28 жовтня 2019 року, залишеного без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року та постановою Верховного Суду від 02 лютого 2021 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3(три) роки. Цим вироком також вирішено цивільні позови та стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь [PERSON] 115\~200 гривень відшкодування за шкоду, заподіяну смертю матері та стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь [PERSON] 6740 гривень відшкодування витрат на поховання. Як видно з відповіді МТСБУ (а.с. 49) такі суми були перераховані 10.09.2020 на підставі постанов про відкриття виконавчих проваджень. Учасниками справи визнається та обставина, що представництво інтересів відповідачів як цивільних позивачів у кримінальній справі №446/2163/17 не здійснювали представники ТзОВ «Центр автовиплат поліс», а такі інтереси представляв адвокат Білик П.Б. Вирішуючи даний спір суд виходив з наступних мотивів та положень закону. Так, укладені між сторонами договори, за своєю правовою природою є договорами про надання послуг і регулюються Главою 63 ЦК України. Такі відносини не регулюються спеціальним Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки стороною такого договору не є адвокат, адвокатське бюро чи адвокатське об`єднання. Відповідно до 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 статті 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до умов п. 1.1. цих договорів замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику юридичні послуги з метою встановлення причин дорожньо-транспортної пригоди, встановлення винної особи, отримання страхового відшкодування, отримання інших виплат, відшкодування моральної і матеріальної шкоди заподіяної замовнику чи іншій особі, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06.10.2017. А п. 3.1. цих договорів визначено, що за надання послуг передбачених умовами цього договору в повному обсязі замовник оплачує виконавцю грошові кошти у розмірі 20% від суми отриманих виплат (отриманого страхового відшкодування та інших додаткових виплат, які мали місце за результатами наданих виконавцем юридичних послуг). Тобто, чинне цивільне законодавство та укладені між сторонами договори передбачають обов`язок замовника оплатити виконавцю кошти у випадку надання послуг у повному обсязі. Судом встановлено, що отримання страхового відшкодування, право на яке мали відповідачі [PERSON] та [PERSON] відбулося в результаті звернення до суду з цивільним позовом (у рамках кримінального провадження), винесення відповідного рішення суду та пред`явлення його до примусового виконання. Будь-якої участі у даному процесі представники позивача участі не брали, що визнає сам представник позивача у даній справі. Оскільки умовами п. 3.1. договорів було передбачено обов`язок замовника оплатити 20% саме від суми отриманого страхового відшкодування за результатами наданих виконавцем юридичних послуг, а такі страхові виплати були виплачені внаслідок інших дій, які були вчинені не виконавцем, то у замовників не виникло обов`язку оплатити суму коштів відповідно до умов договору. Однак, чинним цивільним законодавством не передбачено повного звільнення особи замовника від обов`язку оплатити послуги виконавця за договором, якщо такі послуги не були надані у повному обсязі. Так, частина 2 статті 903 ЦК України визначає, що у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. У межах даної справи судом беззаперечно встановлено, що на виконання укладених договорів про надання юридичних послуг, виконавець (позивач у справі) звертався до МСТБУ із заявою від 23.10.2017 про виплату страхового відшкодування, де зібрав та надіслав необхідні для виплати документи (а.с. 11-12), звертався до МСТБУ із заявою від 04.05.2020 про відкриття доступу до особистого кабінету потерпілого (а.с. 37-38), звертався до МСТБУ із заявою від 31.08.2020 про долучення ухвали апеляційного суду від 20.08.2020 щодо залишення без змін вироку суду (а.с. 40-41), отримував відповіді на звернення (а.с. 34-35, 49). Такі дії виконавця відповідали переліку послуг, які доручались замовниками в рамках укладених договорів, а саме у п. 1.2. (збір документів, звернення до страхової, здійснення представництва з МСТБУ), а також були юридично значимими, оскільки узгоджувались із порядком отримання страхового відшкодування, що визначений у ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Протягом усього часу дії договору, замовники не відмовилися від послуг виконавця, не розірвали його у порядку встановленому договором та законом, не наполягали на зміні його предмету тощо. Посилання представника відповідачів на те, що позивачем не надано акту виконаних робіт не може слугувати підставою для повної відмови у судовому захисті, оскільки судом встановлено факт надання послуг у певній частині, а тому відмова у позові повністю, з цих підстав, була б надто формальною. Разом з тим, у процесі розгляду кримінального провадження, потерпілі [PERSON] та [PERSON] вирішили реалізувати своє право на звернення з цивільними позовами, які були задоволені судом, тобто отримали страхове відшкодування внаслідок судового стягнення. Суд вважає, що за таких обставин настала неможливість виконання договору про надання юридичних послуг зі сторони виконавця не з його вини, а тому, він має право на розумну плату виконаних ним послуг, відповідно до ч. 2 ст. 903 ЦК України. Вирішуючи питання про те, якою є розумна плата за надані послуги, суд виходить із загальної норми ч. 4 ст. 632 ЦК України, де передбачено, що якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Оскільки ціни на юридичні послуги, які надаються на ринку юридичних послуг є доволі різними і як правило є результатом індивідуальних домовленостей сторін, то на підставі них неможливо встановити яка ціна є звичайною для такого роду послуг. Аналогічними по своїй суті є послуги безоплатної вторинної правової допомоги, які суд бере до уваги ціни, які визначені на рівні законодавства і які містять відповідне обґрунтування розумності їх розміру. Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 465 (з подальшими змінами і доповненнями) затверджено Методику обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, де у п. 2 вказано, що розмір оплати за годину роботи адвоката з надання правової допомоги становить 5 відсотків розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на момент подання адвокатом акта, - починаючи з 1 січня 2018 року. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 становив 1762 грн., а тому, година роботи з надання безоплатної вторинної правової допомоги становила 88,10 грн., що суд вважає звичайними цінами на послуги з надання правової допомоги і застосовує їх при визначенні суми, яка підлягає оплаті за договором про надання юридичних послуг, які укладені між сторонами.

Outcome: partial