Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 36 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сарай літ. «В», І- цистерна, 1-5 огорожа, та визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1542 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5121081700:02:001:0123. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . За життя чоловіком було оформлено заповіт, відповідно до якого своє майно він заповів їхньому сину [PERSON] . Житловий будинок вони з чоловіком будували разом, спільно купували будівельні матеріали, своїми силами зводили стіни, проводили роботи з облаштування. Право власності на житловий будинок було оформлено на ім`я чоловіка у 2007 році та державний акт на право власності на земельну ділянку також було оформлено на чоловіка. Таким чином позивачка має право на Ѕ частину спільно побудованого житлового будинку та Ѕ частину земельної ділянки на якій розташований будинок. Однак оформити своє право вона не має можливості, оскільки оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у сина [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2021 року справу було розподіллено на суддю Буран В.М. (а.с.40). Ухвалою суду від 18.05.2021 року позов було залишено без руху (а.с.43). Ухвалою суду від 01.07.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 71). Позивачка в судове засідання не з`явилась та надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю на задоволенні позову наполягала (а.с.85). Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заява в якій просив розглянути справу за його відсутності не заперечував проти задоволення позову (а.с.77). Ознайомившись із матеріалами справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області актовий запис №107 (а.с.6). Згідно свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29.08.1970 року Вигодянською сільською радою Біляївського району Одеської області актовий запис №25 [PERSON] одружився з [PERSON] (а.с.5). [PERSON] за своє життя оформив заповіт, відповідно до якого своє майно він заповів сину [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 30.05.2007р. №82 за адресою: [ADDRESS] (а.с.9) та державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1542 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5121081700:02:001:0123 (а.с. 15) [PERSON] за життя передав [PERSON] . Приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Шустовою Н.С. була заведена спадкова справа № 11/2018 до майна померлого [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №51930771 від 16.05.2018р. (а.с.60) Житловий будинок [PERSON] з своїм чоловіком [PERSON] будували разом, спільно купували будівельні матеріали, своїми силами зводили стіни, проводили роботи з облаштування. Вони з чоловіком працювали у радгоспі «Вигодянський», вкладали в будівництво будинку спільні грошові кошти. Право власності на житловий будинок було оформлено на ім`я чоловіка [PERSON] у 2007 році. Також, за час подружнього життя було оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. Згідно довідки Вигодянської сільської ради №638 від 04.05.2018 року видана виконкомом сільської ради в тому що на день смерті гр. [PERSON] [INFO] , в житловому будинку який розташований в [ADDRESS] разом з ним проживала та була зареєстрована [PERSON] - дружина 1937р.н. (а.с.7). Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Залежно від установленого, суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю: право приватної власності набувається в порядку визначеному законом: ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном. Частинами першою, другою статті 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Згідно ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. При таких обставинах позов є обґрунтованим, також суд, враховує той факт, що відповідач визнав позовні вимоги позивача, тому на думку суду позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 15, 21, 321, 328, 391, 393 ЦК України,

Outcome: approved