Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом у якому просить: - визнати за сторонами право спільної сумісної власності подружжя квартиру [ADDRESS] ; - визнати за сторонами право спільної сумісної власності подружжя транспортний засіб марки «KIA» модель «K7», 2016 року випуску, номер кузову [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] ; - в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за сторонами право власності по Ѕ частини квартиру [ADDRESS] ; - стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію 1/2 вартості транспортного засобу марки «KIA» модель «K7», 2016 року випуску, номер кузову [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 251 355,50 грн; - вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2004 року, який розірвано судовим рішенням у травні 2021 року. У сторін є дочка. За час шлюбних відносин подружжя набуло майно, яке є об`єктами спільної сумісної власності, зокрема і предметом даного позову, а відтак підлягають поділу. У зв`язку із наведеним, відповідно до вимог Сімейного кодексу України просить здійснити поділ майна подружжя, а позов задовольнити. Згідно з ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат. Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що визнає позов у частині визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартири та її поділ по Ѕ частини між сторонами. Щодо спірного автомобіля заперечив, оскільки позов в цій частині не є обґрунтованим, адже автомобіль придбаний за власні кошти відповідача після фактичного припинення шлюбних відносин. Щодо розміру компенсації, то відсутні докази дійсної ринкової вартості транспортного засобу. У зв`язку із наведеним просить у частині позову щодо транспортного засобу та компенсації його частини відмовити. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, який містить наступні заперечення на нього. Наводить доводи про те, що ринкова вартість подібного за своїми технічними якостями транспортного засобу становить 502711,00 грн, що підтверджено ціновою довідкою суб`єкт оціночної діяльності. Придбання спірного автомобіля за власні кошти відповідача не підтверджено жодними доказами. Просить позов задовольнити. Третьою особою не подано до суду пояснень щодо позов чи відзиву на позов. 05 липня 2021 року ухвалою судді залишено позовну заяву без руху для усунення недоліків викладених у її мотивувальній частині, які в подальшому усунені. 26 липня 2021 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні сторона позивача підтримала позов повністю та просять такий задовольнити з підстав викладених у заявах по суті. У судовому засіданні сторона відповідача визнає позов в частині поділу нерухомого майна, а щодо визнання транспортного засобу об`єктом спільного майна подружжя та компенсації частини його вартості заперечила з підстав викладених у відзиві на позов. У судове засідання третя особа не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце цього засідання, а тому з урахування думки учасників справи з цього питання, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах з 09 червня 1977 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб, наявним у матеріалах справи. Від шлюбних відносин у сторін народилась дочка [PERSON] , що підтверджено матеріалами справи. Шлюб між сторонами припинено за рішенням суду у травні 2021 року (справа № 589/344/21). За час перебування у шлюбі сторони укладали правочини в інтересах сім`ї за спільні кошти подружжя на придбання майна, одержували доходи, будь-яких домовленостей щодо володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності не було встановлено, у зв`язку із чим сторони мають рівні права на нього, а тому в останніх виникли спірні правовідносини відносно об`єктів спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, хвороба, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку(доходу). Тлумачення цієї статті свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Щодо позовної вимоги про визнання об`єктом спільної сумісної власності спірної квартири, суд прийшов до наступного. Квартира [ADDRESS] , то така на праві приватної власності належить [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 28 березня 2016 року. Рішення про державну реєстрацію від 02 серпня 2017 року, індексний номер 36438527. Дані обставини підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 травня 2021 року № 257161346. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч. 4 ст. 206 цього Кодексу у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приймає до уваги твердження відповідача, які викладені у заяві по суті та у судовому засіданні про визнання спірної квартири об`єктом спільної сумісної власності, адже придбана за час перебування сторін у шлюбних відносинах та за спільні кошти подружжя, а тому такі обставини не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ЦПК України. Разом із тим, суд не встановив, що таке визнання відповідачем позовної вимоги суперечить закону або порушує права інших осіб. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що спірну квартиру, необхідно визнати об`єктом спільної сумісної власністю подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за сторонами право власності по 1/2 частини такої квартири, а позовну вимогу в цій частині задовольнити. Щодо частини позовних вимог про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя транспортного засобу, суд прийшов до наступного. Суд установив, що [PERSON] був власником автомобіля марки «KIA», модель «K7», 2016 року випуску, номер кузову [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 19 серпня 2020 року, що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Таким чином, право власності набуто відповідачем на транспортний засіб за час шлюбу. Попри те, з 09 січня 2021 року власником спірного автомобіля стала третя особа [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Аналізуючи законодавчі положення щодо набуття права спільної сумісної власності суд відмічає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом набуття його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна (ст.60 СК України). Застосовуючи цю норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Разом із тим, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що спірний автомобіль придбаний за його особисті кошти під час перебування у шлюбних відносинах, адже жодних доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України не подано. Доводи відповідача про те, що шлюбні відносини фактично на момент придбання автомобіля були припинені, а відтак спірний автомобіль є особистою приватною власністю чоловіка, суд не бере до уваги, оскільки відповідачем не доведено факт окремого проживання подружжя у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин у відповідності до ч. 6 ст. 57 СК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд у відповідності до ст. 76-80 ЦПК України не встановив, що спірний автомобіль придбаний за час шлюбу за особисті кошти відповідача та за час окремого проживання подружжя, про що стверджував останній, а відтак прийшов до висновку, що такий необхідно визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за сторонами по 1/2 частини спірного автомобіля, а позовну вимогу у цій частині задовольнити. Щодо частини позовних вимог про стягнення з відповідача 1/2 вартості відчуженого автомобіля, суд прийшов наступного. Суд відмічає, що спірний автомобіль, як об`єкт спільної сумісної власності був відчужений відповідачем на користь третьої особи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Аналогічна правова позиція викладена у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічну норму містить стаття 372 ЦК України, відповідно до якої, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. При вирішенні відповідного спору суд враховує висновки, викладені в п. 30 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав на свій розсуд проти волі іншого з подружжя та не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість ураховується при поділі. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд відмічає, що автомобіль був відчужений проти волі іншого із подружжя та не в інтересах сім`ї, адже доказів протилежного відповідачем не подано. Відтак, відповідач на власний розсуд під час перебування у шлюбних відносинах розпорядився об`єктом спільної сумісної власності, адже будь-яких доказів взаємної домовленості із позивачем про розрядження спільним майном шляхом його реалізації суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно з роз`яснення Пленуму Верховного Суду України викладених у п.п. 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року № 755/20923/14-ц за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Щодо вартості спірного автомобіля, то така не погоджена сторонами по справі, а відтак суд щодо розмір спірного автомобіля виходить із аналіз доказів поданих щодо дійсної вартості транспортного засобу на момент розгляду справи. Суд установив, що ринкова вартість відчуженого транспортного засобу подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) складає 502711,00 грн, що підтверджено ціновою довідкою виконаною приватний підприємством «Приват-інвеста» (суб`єкт оціночної діяльності). Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у м. Києві від 11 жовтня 2021 року № 31/26-748Аз вартість спірного автомобіля, відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачем та третьою особою, становить у розмірі 20000,00 грн. Згідно з наряду-замовлення [PERSON] на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісного транспортного засобу марки «KIA», модель «K7», 2016 року випуску, номер кузову [NUMBER] та видаткової накладної від 05 січня 2021 року усього вартість становить у розмірі 219663,25 грн. Таким чином, вартість за договором купівлі-продажу від 09 січня 2021 року суд оцінює критично, адже автомобіль відчужений поза волею другого із подружжя, не в інтересах сім`ї, умова щодо ціни договору відповідає принципу свободи договору сторін, однак суд прийшов до переконання, що така ціна не відповідає дійсній вартості майна, адже не узгоджується із наявними у справі іншими доказами, а саме із доказами щодо ринкової вартості подібного транспортного засобу та виконаним роботам та видатковим даним щодо транспортного засобу. Враховуючи вищевикладене, суд бере до уваги вартість автомобіля у розмірі 502711,00 грн, оскільки він відображає вартість майна на час розгляду справи. Таким чином, надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя та відчужений не в інтересах сім`ї, а тому у зв`язку із наведеним, розмір грошової компенсації необхідно визначити виходячи із вартості майна на час розгляду справи, яка підтверджується доказами наданими позивачем, а тому з відповідача підлягає стягненню половина вартості транспортного засобу в сумі 251355,50 грн, а позов в цій частині задовольнити. Будь-яких інших фактичних обставин, які б мали значення для правильного вирішення спору між сторонами суд не встановив. У зв`язку із наведеним, суд прийшов до висновку про те, що позов задовольнити повністю. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за первісним позовом при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 11350,00 грн. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача у сумі 11350,00 грн.

Outcome: approved