Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Краснопільського районного суду Сумської області з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 26 квітня 2014 року перебуває з відповідачкою [PERSON] у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося, між ними виникали непорозуміння, внаслідок того, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, що в результаті призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам та інтересам їхнього сина. Починаючи з січня 2020 року [PERSON] фактично проживає з іншою особою. Подальше спільне житті і збереження родини є неможливим, суперечить його інтересам та інтересам дитини. Примирення між ними неможливе, оскільки сімейне життя не налагоджується. Оскільки від шлюбу вони мають спільну дитину, то вважає, що вона має проживати з ним, оскільки він зможе забезпечити їй більш належний рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Дану вимогу вважає обґрунтованою, виходячи з того, що відповідачка від першого шлюбу має дитину, а тому не зможе надати належний рівень виховання їхній спільній дитині. Звертає увагу суду на той факт, що він влаштувався на роботу з таким графіком, щоб змогти дитину відводити до дитячого садку та забирати додому, а також у випадку будь-якої необхідності прибути у будь-який час до дитячого садку за дитиною. Зазначає, що любить сина і спроможний забезпечити його всім необхідним. У нього нормований робочий день. З роботодавцем укладений трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати. Дитина відвідує дитячий садок, облікована в медичних установах. Він постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, з сином має психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним і відповідачкою та визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 03 лютого 2021 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом. 22 лютого 2021 року від [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що погоджується з позовними вимогами з приводу розірвання шлюбу. З іншими позовними вимогами не погоджується. Зазначає, що згідно договору оренди квартири від 01 лютого 2020 року вона орендує квартиру в [ADDRESS] , де фактично проживає разом з сином. Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що саме він може забезпечити дитині належні умови життя, необхідні для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Підстава того, що у відповідачки є старший син від першого шлюбу не є підставою того, що вона не може приділяти спільному синові належної уваги та виховання. Також, з матеріалів позовної заяви не знайшло свого відображення те, що позивач нібито: «постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у мене з сином психологічний контакт, прив`язаність один до одного». В свою чергу, саме мати підтвердила той факт, що вона в повній мірі піклується про сина, приводить, забирає та сплачує за дитячий садочок, саме з нею укладена декларація з лікарем про надання медичної допомоги синові - [PERSON] , саме з матір`ю постійно проживає дитина, а тому слід відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання малолітнього сина разом з батьком - за необґрунтованістю. Саме мати в повній мірі виховує та піклується про сина [PERSON] , слідкує за станом здоров`я, його розвитком, створила належні соціально-побутові умови життя, сприяє належному фізичному, духовному та розумовому розвитку, виховує в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю. Посилаючись на вказане, просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити (а.с. 63-64). 26 лютого 2021 року від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , відповідно до якої просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог зазначає, що згідно договору оренди квартири від 01 лютого 2020 року [PERSON] орендує квартиру в [ADDRESS] , де фактично проживає разом з сином. Фактично, малолітній син проживає з матір`ю. Саме мати дбає, виховує та забезпечує дитину. Батько інколи приходить до сина, може брати до себе, фінансово майже не забезпечує, а лише інколи купляє їжу. Саме мати повністю сплачує за дитячий садок, купляє одяг, іграшки, продукти харчування, тощо. Мати підтверджує той факт, що вона в повній мірі піклується про сина, приводить, забирає та сплачує за дитячий садочок, саме з нею укладена декларація з лікарем про надання медичної допомоги синові [PERSON] , саме з матір`ю постійно проживає дитина, а тому слід визначити місце проживання малолітнього сина разом з матір`ю. Саме мати в повній мірі виховує та піклується про сина [PERSON] , слідкує за станом здоров`я, його розвитком, створила належні соціально-побутові умови життя, сприяє належному фізичному, духовному та розумовому розвитку, виховує в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю (а.с. 104-105). Увалою Краснопільського районного суду Сумської області від 04 березня 2021 року справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини передано на розгляд за підсудністю до Зарічного районного суду м. Суми. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 квітня 2021 року прийнято до провадження Зарічного районного суду м. Суми позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини; залучено до участі у справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради; зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини; призначено підготовче засідання на 03 серпня 2021 року, о 10 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу для розгляду по суті на 12 листопада 2021 року о 10 год. 30 хв. 12 листопада 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 31 січня 2022 року за клопотанням представника [PERSON] - адвоката Ющенка А.Ю. про відкладення у зв`язку з його хворобою. В зазначеному судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та заперечували проти задоволення зустрічного позову в повному обсязі. Відповідачка за первісним позовом - позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу визнали, вимоги щодо визначення місця проживання дитини з батьком не визнали з підстав, що зазначені у відзиві та у зустрічному позову, підтримали позовні вимоги зустрічного позову в повному обсязі. Представники третіх осіб Відділу Служби у справах дітей Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради висловили думку щодо доцільності проживання дитини з матір`ю. Вислухавши думку осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісного позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню: вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, вимоги щодо визначення місця проживання дитини з батьком - задоволенню не підлягають, зустрічні позовні вимоги [PERSON] , підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Судом встановлено, що 26 квітня 2014 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 279, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Відповідно до інформації, що надана Сумським дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) №21 «Волошка» м. Суми Сумської області від 15 лютого 2021 року №29/01-66, дитина [PERSON] , [INFO] , є вихованцем Сумського дошкільного навчального закладу №21 «Волошка» з 01 вересня 2020 року групи компенсуючого типу дітей з порушенням мови «Дзвіночок». Зі слів вихователів групи за цей час приводить та забирає дитину мати [PERSON] , але декілька разів (2-3) забирав тато. Квитанцію за харчування дитини в дитячий садочок віддавали мамі, підтримує зв`язок з вихователями, відвідує батьківські збори мати хлопчика (а.с. 51). З довідки від 10 лютого 2021 року амбулаторії №3 комунального некомерційного підприємства «Центру первинної медико-санітарної допомоги №1 Сумської міської ради» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] дійсно наглядається лікарем-педіатром 3-ї амбулаторії КНП «ЦПМСД №1» СМР (а.с.52). В декларації №001-9278-4Х00 пацієнта [PERSON] , [INFO] його законним представником вказана мати - [PERSON] (а.с.53). 01 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 57-59). З довідки Комунального підприємства «Спеціалізований комбінат» №01-05/452 від 16 грудня 2020 року вбачається, що [PERSON] працює в КП «Спеціалізований комбінат» з 15 червня 2020 року (наказ №90-к від 12 червня 2020 року) по теперішній час (а.с. 9). З довідки ФОП [PERSON] №42 від 16 лютого 2021 року вбачається, що [PERSON] працює у ФОП [PERSON] на основному місці роботи з 15 лютого 2020 року, на даний час займає посаду «кухар» з посадовим окладом 6 000,00 грн. (а.с.70). З довідки ФОП [PERSON] №44 від 15 вересня 2021 року вбачається, що [PERSON] працює у ФОП [PERSON] з 15 лютого 2020 року, на даний час займає посаду «кухар». Дохід за період з 15 лютого 2021 року по 31 серпня 2021 року складає 29 169,00 грн. (а.с.169). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 січня 2020 року, спадкоємцями після [PERSON] є син [PERSON] та донька [PERSON] по Ѕ частині. Спадщина, на яку видано вказане свідоцтво складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 174-175). 02 серпня 2021 року відділом «Служби у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, який затверджений рішенням виконавчого комітету Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області від 26 травня 2021 року надано висновок про визначення місця проживання дитини, відповідно до якого Комісія прийняла рішення визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом із матір`ю - [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Також Комісією було прийнято рішення погодити відвідування [PERSON] із [PERSON] , [INFO] , у будь-який час дня, окрім випадків, коли дитина буде нездоровою або всупереч волі дитини (а.с.154-156). Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради 11 листопада 2021 року за №2486/27.1-26 надано акт обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого зазначено, що родина орендує житло з 01 лютого 2020 року. У квартирі наявне електро-, газо-, водопостачання, централізоване опалення. Наявні необхідні для проживання меблі та побутова техніка (газова плита, холодильник, пральна машина,телевізор, комп`ютер). Більшість меблів та побутової техніки є власністю [PERSON] . У квартирі чисто, прибрано. Дитина забезпечена одягом, взуттям, продуктами харчування, має іграшки та дитячу літературу. Дитина має спальне місце, місце для навчання, місце для збереження одягу та речей. Умови для проживання дитини створені. За цією адресою проживають: [PERSON] , 1978 року народження, син [PERSON] , 2002 року народження та син [PERSON] , 2015 року народження. Зі слів [PERSON] , з татом він спілкується, їздить до нього в село, відвідує бабусь. Під час обстеження до дитини прийшов [PERSON] , перешкод йому не чинилось, спілкувався в кімнаті з дитиною (а.с.184). Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і сім`я фактично розпалася. Сторони не підтримують сімейних відносин, перспективи поновлення сімейних відносин відсутні. Так як відповідачка за первісним позовом визнає позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, примирення між подружжям та збереження їх сім`ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин друго-четвертої ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Під час судового розгляду встановлено належні матеріально-побутові умови для проживання дитини як у матері дитини [PERSON] так і у батька дитини [PERSON] . Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Визначаючи місце проживання дитини сторін, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини. За таких обставин, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, суд вважає, що визначення місця проживання дитини сторін у цій справі з матір`ю буде відповідати якнайкращим інтересам дитини з огляду на її вік, потребу у турботі, догляді, повноцінному вихованні та розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З аналізу норм вказаного законодавства вбачається, що аліменти на утримання дитини можуть бути присуджені на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Дитина на даний час проживає з матір`ю [PERSON] . Також, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю, позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] щодо стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини разом з нею підлягають задоволенню. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В зустрічній позовній заяві, [PERSON] ставить вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 всіх видів її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тому, суд вважає, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. На думку суду стягнення аліментів у зазначеному розмірі є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище, рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ст.141 СК України). Заперечуючи проти позовних вимог про стягнення аліментів, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] вказує на те, що він надає допомогу на утримання сина, оскільки купляє продукти харчування, одяг. Проте суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин регулярного надання матеріальної допомоги на утримання дитини та в необхідному обсязі, який би забезпечував достатній рівень для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку сина сторін. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову з відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню на користь позивачки за зустрічним позовом понесені нею судові витрати, а також в зв`язку з задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивачка за зустрічним позовом була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: partial