Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , в якому вказала, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07.03.2014 року. У зв`язку з небажанням відповідача в добровільному порядку сплачувати аліменти на утримання дитини, позивач 03.06.2021 року звернулась до виконавчої служби для виконання виконавчого листа від 20.06.2014 року. Оскільки відповідач неналежним чином виконував обов`язок зі сплати аліментів, за період з березня 2014 року по квітень 2021 року виникла заборгованість в сумі 104770,34 гривень. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів сягає 1195991,36 гривень, тому враховуючи положення ст. 196 СК України, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] пеню в сумі 119004,90 гривень. Ухвалою суду від 10.08.2021 року позовну заяву залишено без руху. 18.08.2021 року представником позивача були усунуті недоліки позовної заяви шляхом надання доказів. Ухвалою суду від 08.09.2021 року відкрите провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.10.2021 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи залишено без задоволення. 08.02.2022 року відповідач направив до суду письмові пояснення щодо позову, в яких просив суд позов задовольнити частково та стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 10000 гривень, оскільки на час розгляду справи змінився як сімейний так і матеріальний стан платника аліментів, протягом 2021 року [PERSON] сплачував аліменти та намагався погасити заборгованість. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, про причини своєї неявки суд не сповістили. Відповідач в судовому засіданні повідомив про часткове визнання позову, а саме просив задовольнити позовні вимоги в межах суми пені в 10000 гривень, оскільки до звернення позивача до виконавчої служби у червні 2021 року аліменти частково сплачував у 2014 та 2015 роках, про рішення суду обізнаний. Вказував про те, що наразі змінилось його матеріальне становище, має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей, на утримання яких сплачує аліменти на підставі рішення суду та з огляду на мінливі доходи, намагається погашати наявну заборгованість. В ході розгляду справи сторонами будь-які інші заяви чи клопотання не подавались та не вирішувались. При дослідженні матеріалів справи встановлено наступне. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2014 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.03.2014 року до досягнення дітей повноліття. 03.06.2021 року державним виконавцем Кам`янсько-Дніпровського РВ ДВС ПСМУ МУ МЮ (м. Дніпро) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65651310 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ВП №65651310, за період з березня 2014 року по травень 2021 року становить 131774,34 гривні. Позивачем також надано інформацію про виконавче провадження №65651310, яке станом на 02.08.2021 року відкрите та перебуває на виконанні у Кам`янсько-Дніпровському РВ ДВС ПСМУ МУ МЮ (м. Дніпро). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2022 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12.01.2022 року, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості від 02.02.2022 року Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі ПСМУ МЮ (м. Дніпро), станом на 31.12.2021 року заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] складає 48577,11 гривень. Відповідно до довідки ТОВ «Реал сталь» від 26.01.2022 року, [PERSON] працевлаштований в ТОВ «Реал сталь» на посаді слюсаря з механоскладальних робіт з 15.07.2021 року та за період з липня 2021 року по грудень 2021 року отримав 33500 гривень За відомостями Запорізького міського центру зайнятості, [PERSON] з 15.03.2019 року по 15.03.2020 року перебував на обліку в державному центрі зайнятості та отримав 56789,01 гривень. Відповідно до виписки з карткового рахунку [PERSON] , 24.01.2020 року сплатив аліменти на користь [PERSON] в сумі 1500 гривень. [PERSON] також надані товарні чеки на придбання дитячого крісла на суму 717 гривень та накладну від 30.12.2015 року на придбання письменного столу на суму 719 гривень. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України, неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Матеріали справи, а також пояснення [PERSON] свідчать про те, що він був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. Проте, свої зобов`язання вчасно не виконував, проте надавав кошти на утримання дитини. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Разом з тим, частиною 1 ст. 196 СК України встановлено, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За ст. 196 ч. 2 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи надані сторонами докази, пояснення відповідача надані під час судового засідання та часткове визнання позову, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 10000 гривень, оскільки позивач з виконавчим листом звернулась до відділу ДВС лише у червні 2021 року, відповідач до цього часу здійснював сплату аліментів, проте такі суми сплат не були враховані при здійсненні розрахунку як заборгованості зі сплати аліментів, так і пені за прострочення сплати аліментів, а також враховуючи надані відповідачем докази зміни матеріального та сімейного становища, існують підстави для застосування положення ч. 2 ст. 196 СК України та зменшення суми пені. За ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно п. 3 ч. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Тому, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial