Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, у якому просить визнати незаконним та скасувати наказ №\~104/к/тм від 08.12.2021\~р. про відсторонення його від роботи з 09.12.2021\~р., стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі Товариство) на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за весь час незаконного відсторонення його від роботи. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] з 16.06.2021\~р. займає посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 6 розряду служби енерговодопостачання Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Товариства. 11.11.2021\~р. Товариство вручило [PERSON] копію наказу №\~709 від 11.11.2021\~р. щодо обов`язкових профілактичних щеплень, в якому було зазначено, зокрема, що начальникам служб і дільниць до 09.12.2021\~р. провести збір інформації про наявність у працівників документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації, або документа, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини, або міжнародного внутрішнього сертифіката чи іноземного сертифіката, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовті сертифікати) чи однією дозою однодомної вакцини або двома дозами дводозної вакцини (зелені сертифікати), або відповідного документа, який підтверджує наявність протипоказань до проведення обов`язкових профілактичних щеплень, та роз`яснити працівникам наслідки відмови чи ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, визначені абзацом 2 частини першої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", які виникатимуть з 09.12.2021\~р. у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011\~р. №\~595. 03.12.2021\~р. [PERSON] було вручено повідомлення від 03.12.2021\~р. про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, в якому було, зокрема, вказано, що починаючи з 09.12.2021\~р. на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020\~р. №\~1236, щеплення проти COVID-19 є обов`язковими для працівників Товариства, та встановлено строк до 07.12.2021\~р. для надання документа, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, а також повідомлено, що працівники, якими до 08.12.2021\~р. не буде надано жодного із зазначених документів, з 09.12.2021\~р. будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46 Кодексу законів про працю України та статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб". 08.12.2021\~р. було видано наказ №\~104/к/м від 08.12.2021\~р., яким [PERSON] було відсторонено від роботи з 09.12.2021\~р. без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення. Цей наказ є незаконним та підлягає скасуванню, Товариство має слати [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за весь час незаконного відсторонення його від роботи. Товариство просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що оскаржуваний наказ є законним, підстави для його скасування відсутні. Судом з`ясовано, що Товариство (код ЄДРПОУ 42795490) входить до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015\~р. №\~83. На підставі наказу Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Товариства №\~263-к від 16.06.2020\~р. [PERSON] працює на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 6 розряду служби енерговодопостачання, що підтверджується записом №\~18 від 16.06.2021\~р. у трудовій книжці [PERSON] (а.\~с.\~16 17). Наказом Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Товариства №\~709 від 11.11.2021\~р. щодо обов`язкових профілактичних щеплень було, зокрема, наказано начальникам служб і дільниць роз`яснити працівникам наслідки відмови чи ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, визначені абзацом 2 частини першої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", які виникатимуть з 09.12.2021\~р. у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011\~р. №\~595, та разом з працівниками медичної служби в термін до 09.12.2021\~р. провести збір інформації про наявність у працівників документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації, або документа, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини або міжнародного внутрішнього сертифіката чи іноземного сертифіката, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовті сертифікати) чи однією дозою однодомної вакцини або двома дозами дводозної вакцини (зелені сертифікати), або відповідного документа, який підтверджує наявність протипоказань до проведення обов`язкових профілактичних щеплень (а.\~с.\~18, 48). Матеріали справи не містять доказів, на підставі яких Суд може встановити дату ознайомлення [PERSON] з цим наказом, однак зі змісту позовної заяви випливає, що [PERSON] визнається, що копія зазначеного наказу була вручена йому 11.11.2021\~р., з відзиву Товариства вбачається, що воно проти цієї обставини не заперечує. Бердичівське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів Товариства склало на ім`я [PERSON] повідомлення від 03.12.2021\~р. №\~4 про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 (далі Повідомлення від 03.12.2021\~р. №\~4) , в якому було, зокрема, вказано, що починаючи з 09.12.2021\~р. на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020\~р. №\~1236, щеплення проти COVID-19 є обов`язковими для працівників Товариства, та запропоновано у строк до 07.12.2021\~р. надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, а у разі наявності абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення довідку встановленої форми, а також повідомлено, що працівники, якими до 08.12.2021\~р. не буде надано жодного із зазначених документі документів, з 09.12.2021\~р. будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46 Кодексу законів про працю України та статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" (а.\~с.\~19, 47). Матеріали справи не містять доказів, на підставі яких Суд може з`ясувати дату ознайомлення [PERSON] з цим повідомленням, однак зі змісту позовної заяви випливає, що [PERSON] визнається, що це повідомлення йому було вручено 03.12.2021\~р., тоді як зі змісту відзиву Товариства вбачається, що повідомлення було вручено [PERSON] 06.12.2021\~р., тобто у будь-якому випадку [PERSON] та Товариством визнається, що [PERSON] з повідомленням ознайомився у період з 03.12.2021\~р. по 06.12.2021\~р. [PERSON] прийняв рішення відмовитися від вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, а відтак не подав документа, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, або довідку встановленої форми про наявність абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення, що випливає зі змісту позовної заяви та підтверджується актом від 08.12.2021\~р. про відмову працівника надати документ про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, складеному працівниками Товариства, з яким [PERSON] ознайомився 08.12.2021\~р. (а.\~с.\~20, 46). Наказом Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Товариства №\~104/к/тм від 08.12.2021\~р. про відсторонення від роботи [PERSON] наказано [PERSON] , електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 6 розряду, відсторонити від роботи з 09.12.2021\~р. на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати (а.\~с.\~21,\~49). Зі змісту наказу вбачається, що [PERSON] ознайомився з ним 08.12.2021\~р. Наказ прийнято з посиланням на статтю 46 Кодексу законів про працю України, частину другу статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", наказ Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021\~р. №\~2393, пункт 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020\~р. №\~1236. Відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України відсторонення працівників\~від роботи\~власником або\~уповноваженим ним\~органом допускається\~у разі:\~появи на\~роботі в\~нетверезому стані,\~у стані\~наркотичного або\~токсичного сп`яніння;\~відмови або\~ухилення від\~обов`язкових\~медичних оглядів,\~навчання,\~інструктажу і\~перевірки знань\~з охорони\~праці та\~протипожежної охорони;\~в інших\~випадках,\~передбачених законодавством. Відсторонення від роботи керівників підприємств, установ та організацій військовим командуванням допускається у випадках, визначених Законом України "Про правовий режим воєнного стану". Згідно зі статтею 10 Закону України "Про Основи законодавства України про охорону здоров`я" громадяни України зобов`язані: а)\~піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б)\~у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; в)\~вживати передбачених Законом України "Про екстрену медичну допомогу", заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги іншим особам, які знаходяться у невідкладному стані; г)\~виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я. Частинами першою та другою статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" передбачено, що профілактичні щеплення\~проти дифтерії,\~кашлюка,\~кору,\~поліомієліту,\~правця,\~туберкульозу є\~обов`язковими\~і включаються\~до календаря\~щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Крім того, абзац шостий статті 7 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" зобов`язує підприємства, установи і організацій усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021\~р. №\~2153 (із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я №\~2393 від 01.11.2021\~р.), як у ньому зазначено, "Відповідно до статті 10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року №\~90), та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики", затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, за яким обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1.\~Центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2.\~Місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3.\~Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. 4.\~Підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади. 5.\~Установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів. 6.\~Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №\~83. При цьому сам наказ Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021\~р. №\~2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щепленнь проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, цим наказом було лише затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Таким чином обов`язковість профілактичних щепленнь проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021\~р. №\~2153 для працівників певних професій, виробництв та організацій, не встановлена, ним лише затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Тобто з прийняттям наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021\~р. №\~2153 перелік обов`язкових\~профілактичних щеплень\~не змінився. Як вказувалось раніше, обов`язковими є лише профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу (частина перша статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб"). За таких обставин відсторонення працівника, який працює за професією, на виробництві або в організації, які входять до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021\~р. №\~2153, є незаконним. Крім того, абзацом першим пункту 4 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 16.09.2011\~р. №\~595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 11.08.2014\~р. №\~551) визначено, що щеплення дозволяється проводити тільки зареєстрованими в Україні вакцинами/анатоксинами згідно з Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011\~р. №\~595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.08.2014\~р. №\~551), та інструкціями із застосування вакцини або анатоксину, затвердженими в установленому порядку. Однак, наведений Календар профілактичних щеплень в Україні не містить профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а відтак проведення такого щеплення суперечить викладеній у попередньому абзаці нормі законодавства України. Також Суд вважає, що зазначена у Повідомленні від 03.12.2021\~р. №\~4 пропозиція у строк до 07.12.2021\~р. надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, а уразі наявності абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення довідку встановленої форми, є незаконною, зважаючи на таке. Відповідно до статті 3 Конституції України людина,\~її життя\~і здоров`я,\~честь і\~гідність,\~недоторканність і\~безпека визнаються\~в Україні\~найвищою соціальною\~цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно з частиною першою статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Частинами першою та другою статті 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Статтею 286 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа\~має право\~на таємницю\~про стан\~свого здоров`я,\~факт звернення\~за медичною\~допомогою,\~діагноз,\~а також\~про відомості,\~одержані при\~її медичному\~обстеженні. Забороняється\~вимагати та\~подавати за\~місцем роботи\~або навчання\~інформацію про\~діагноз та\~методи лікування\~фізичної особи. Фізична\~особа зобов`язана\~утримуватися від\~поширення інформації,\~зазначеної у\~частині першій\~цієї статті,\~яка стала\~їй відома\~у зв`язку\~з виконанням\~службових обов`язків\~або з\~інших джерел. Фізична особа може бути зобов`язана до проходження медичного огляду у випадках, встановлених законодавством. Статтею 39-1 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я"\~визначено,\~що пацієнт\~має право\~на таємницю\~про стан\~свого здоров`я,\~факт звернення\~за медичною\~допомогою,\~діагноз,\~а також\~про відомості,\~одержані при\~його медичному\~обстеженні. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. Відповідно до абзацу першого частин другої статті 11 Закону України "Про інформацію" не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Оскільки, як було наведено вище, законодавство України не встановлює обов`язковості профілактичних щепленнь проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а відтак і не визначає випадків обов`язковості надання будь-якої інформації щодо таких щеплень, тим більше, що проведення таких щеплень, як було вказано раніше, суперечить абзацу першому пункту 4 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 16.09.2011\~р. №\~595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 11.08.2014\~р. №\~551). Тобто пропозиція Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Товариства до [PERSON] надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, а у разі наявності абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення довідку встановленої форми, порушує право [PERSON] на таємницю про стан здоров`я, інформація про який є конфіденційною, та суперечить законодавству України. Підсумовуючи усе\~вищенаведене,\~Суд приходить\~до висновку,\~що відсторонення\~ [PERSON] від роботи у зв`язку з ненаданням документа, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, або довідки встановленої форми про абсолютні протипоказання до проведення такого щеплення, є незаконним. Враховуючи викладене, Суд вважає, що наказ Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Товариства №\~104/к/тм від 08.12.2021\~р. про відсторонення від роботи [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню. При цьому Суд звертає увагу на те, що підстави для поновлення [PERSON] на роботі відсутні, оскільки за змістом статті 235 Кодексу законів про працю України поновлення на роботі здійснюється у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, а не у разі незаконного відсторонення. Законодавство України не регулює відносини виплати працівникові, якого було незаконно відсторонено від роботи, середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Між тим, згідно з частиною десятою статті 10 Цивільного процесуального кодексу України забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Частиною дев`ятою статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Виходячи з наведених норм Цивільного процесуального кодексу України, Суд, вирішуючи вимогу [PERSON] про стягнення на його користь з Товариства середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вважає за необхідне застосувати положення статті 235 Кодексу законів про працю України, які регулюють подібні за змістом відносини, а саме відносини виплати працівникові, якого булу незаконно відсторонено від роботи, середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Частиною третьою статті 235 Кодексу законів про працю України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином\~на користь\~ [PERSON] \~з Товариства\~має бути\~стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.12.2021\~р. по день ухвалення рішення (11.02.2022\~р.), тобто за 44 робочих дня. Розраховуючи розмір цього заробітку, Суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995\~р. №\~100 (далі Порядок). За змістом абзаців першого третього пункту 2 Порядку у випадку, який розглядається, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, оскільки як випливає з трудової книжки [PERSON] , останній працює у Товаристві більше одного року. Абзацом першим пункту 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. У жовтні та листопаді 2021\~р. [PERSON] було нараховано заробітну плату у розмірах 33\~221,61\~грн. та 24\~020,61\~грн. відповідно, при цьому він відпрацював у жовтні 21 робочий день, а у листопаді 22 робочі дні, що підтверджується розрахунковими листками (а.\~с.\~23, 24). Тобто середній заробіток [PERSON] становить 1\~331,21\~грн. за один робочий день ((33\~221,61 + 24\~020,61) / (21 + 22)). За таких обставин середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу за період з 09.12.2021\~р. по 11.02.2022\~р. становить 49\~773,24\~грн. (1\~131,21\~грн. * 44 робочих дні), а відтак ці кошти підлягають стягненню на його користь з Товариства (без врахування податків та інших передбачених законодавством України платежів). Зважаючи на наведене вище, Суд приходить до висновку, що позову [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з Товариства на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 1\~816,00\~грн. (сплачений за подання позову судовий збір, а.\~с.\~10 13).

Outcome: approved