Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

АТ "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз"", в інтересах якої діє представник-адвокат Романова О.О. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу. В обгрунтування доводів вказує, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494, відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» затверджено кодекс газорозподільних систем, який зазначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем. Позивач зазначає, що у спірних правовідносинах громадянин [PERSON] має статус споживача. Фактом приєднання побутового споживача [PERSON] до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є дії, які засвідчують його бажання укласти цей Договір, зокрема, здійснення споживання природного газу на об`єкті нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить щомісячна зміна показників лічильника в сторону збільшення, що документально підтверджено фінансовим станом абонента. Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених кодексом газорозподільних систем та цим договором. Вимоги мотивує тим, що АТ «Закарпатгаз» свої зобов`язання виконало в повному обсязі та надало боржнику послуги з розподілу природного газу. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, та не сплатив заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з січня 2020 року по липень 2021року. Розрахована до сплати вартість природного газу, яку боржник на підставі зазначених вище норм має сплатити оператору ГРМ АТ «Закарпатгаз» - становить 4835,79 грн. Послуга з розподілу природного газу є річною замовленою потужністю (РЗП), тобто обов`язковим платежем за забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 4835,79 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн. Суд своєю ухвалою від 23.08.2021 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 12.10.2021 року суд здійснив перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження (за клопотанням відповідача) та призачив підготовче засідання.Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області 24.11.2021 року з повідомленням сторін. Відповідач подав до суду відзив (вх.№ 6659), в якому в обгрунтування заперечень зазначає, що АТ "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" нараховує заборгованість за послуги з розподілу природного газу, посилаючись на Постанови НКРЕКП № 3021 від 24.12.2019 року, №1159 від 06.2020 року, №2770 від 30.12.2020 року, №124 від ЗО.01.2021 року, "Про встановлення тарифу на слуги розподілу природного газу для АТ "ЗАКАРПАТГАЗ ". Однак відповідач вважає, що таке нарахування є безпідставним, оскільки такі постанови не зареєстровані у Мінюсті, та НКРЕКП. Крім того вказує, що посилання АТ "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" на ст. 14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне улювання у сферах енергетики та комунальних послуг" не відповідає ст.117 Конституції України. Тобто, вказані нормативні акти (на які посилається АТ "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз") не зареєстровані у відповідності до вимог ст. 117 Конституції України, тому вони чинності не набули, та їх застосування Заявником є помилковим. Крім того, відповідач посилається на те, що у відповідності до ст. 12 ч.І, 3 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбаченими договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам затверджено Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500. Згідно з п.1.1. Типового Договору визначено, що він є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником. Передбачено п.1.2. Типового Договору, що умови цього договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року №2496 та є однаковими для всіх побутових споживачів України. В мотивування заперечень зазначає, що у якості доказу позивачем надано типовий договір розподілу природного газу, однак інших договорів, які б свідчили про згоду [PERSON] на підписання такого договору не надано. Просить у позові відмовити у повному обсязі. 27.09.2021 року представник позивача Романова О.О., яка діє в інтересах АТ "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" подала до суду відповідь на відзив (вх. №7043), в якій зазначила, що АТ «Закарпатгаз» надає послуги згідно діючого законодавства, Кодексу ГРМ, ліцензійними умовами. Вказує, що відповідач не надав ніяких належних доказів щодо спростування аргументів позивача. Фактом приєднання побутового споживача [PERSON] до умов Договору розподілу природного газу (акцептування договору) є дії, які засвідчують його бажання укласти цей Договір, зокрема, здійснення споживання природного газу на об`єкті нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить щомісячна зміна показників лічильника в сторону збільшення, що документально підтверджено фінансовим станом абонента. Відповідач факт споживання природного газу за вищезазначеною адресою не заперечує, має статус споживача, а тому за Договором відповідач зобов`язаний виконувати його умови, та несе передбачену законом відповідальність за невиконання чи не належне виконання своїх обов`язків. Також вважає, що відповідач помилково вважає, що між сторонами відсутні договірні відносини. 20.01.2022 року суд викликав в судове засідання для допиту свідків [PERSON] та [PERSON] , працівників АТ "Закарпатгаз", які здійснювали розрахунок за надані послуги з розподілу природного газу споживача [PERSON] . Розгляд справи призначений на 11:00 годину 21.02.2022 року. Представник позивача Романова О.О., яка діє в інтересах АТ "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" подала до суду заяву (вх.№167), в якій просить суд розглядати справу за наявними матеріалами. Щодо забезпечення явки в судове засідання для допиту свідків [PERSON] та [PERSON] , працівників АТ "Закарпатгаз" зазначила, що через поширеність захворювання на COVID-19 серед працівників АТ "Закарпатгаз" на період дії карантинних заходів переміщення працівників за межі місця роботи без виробничої необхідностиі обмежено. Подала до суду додаткові письмові пояснення (вх.№166), в яких вказала, що нормами Кодексу та Типового договору на АТ «Закарпатгаз», як оператора газорозподільних систем, покладено прямий обов`язок при комерційному обліку газу, в тому числі, здійснювати приведення об`ємів природного газу до стандартних умов. Крім того, правомірність приведення об`ємів використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов при здійсненні комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами, - підтверджено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.05.2019 року. Зазначає, що згідно фактичних даних, лічильник газу за адресою об`єкта [PERSON] розміщений зовні приміщення на відстані від місця виходу газопроводу із землі до вхідного штуцера лічильника, яка більше ніж 1,0 м. Відповідно до Додатку 2 Методики для споживачів Закарпатської області, у яких побутові лічильники газу розміщений зовні приміщення на відстані від місця виходу газопроводу із землі до вхідного штуцера лічильника, яка більше ніж 1,0 м, приймаються коефіцієнти коригування показів лічильника: Згідно даних комерційного (приладовий) обліку природного газу, фактичний об`єм споживання природного газу з урахуванням коефіцієнтів коригування показів лічильника, визначених згідно Методики за період з 01.10.2018 року по 30.09.2019 року (газовий рік), склав 2769,67 м3 (2603,00 м3 + 166,67 м3 (приведення до стандартних умов). Фактичний показник лічильника, станом на 30.09.2018 року склав 70787,00 м3. Фактичний показник лічильника, станом на 30.09.2019 року, склав 73390,00 м3 73390,00 м3 - 70787.00 м3 = 2683,92 м3. На виконання вимог Кодексу обсяг річної замовленої потужності об`єкта на 2020 рік, визначено в обсязі 2769,67 м3, місячний об`єм розподілу природного газу об`єкта споживача, становить 230,8058 м3 (1/12 річної замовленої потужності). Згідно даних комерційного (приладовий) обліку природного газу, фактичний об`єм споживання природного газу з урахуванням коефіцієнтів коригування показів лічильника, визначених згідно Методики за період з 01.10.2019 року по 30.09.2020 року (газовий рік), склав 2851,47 м3 (2683,92 м3 + 167,55 м3 (приведення до стандартних умов)). Фактичний показник лічильника, станом на 30.09.2019 року, склав 73390,00 м3. Фактичний показник лічильника, станом на 30.09.2020 року, склав 76073,92 м3 76073,92 м3 - 73390,00 м3 = 2683,92 м3. На виконання вимог Кодексу обсяг річної замовленої потужності об`єкта на 2021 рік, визначено в обсязі 2851,47 м3, місячний об`єм розподілу природного газу об`єкта споживача, становить 237,6225 м3 (1/12 річної замовленої потужності). В поясненнях представник позивача зазначила, що в тексті розрахунку споживача [PERSON] допущено описку, зокрема невірно зазначено річну замовлену потужність на 2020 та 2021 роки. Так, річна замовлена потужність на 2020 рік, становить 2769.67 м3. Річна замовлена потужність на 2021 рік, становить 2851.47 м3. Оскільки описка в розрахунку не впливає на розмір заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за період січень 2020 року - липень 2021 року, фактичні показники лічильника, об`єм спожитого природного газу, просить долучити до матеріалів справи уточнений розрахунок заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу по споживачу [PERSON] та задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засідання зяавлених вимог не визнав та додатково до відзиву пояснив, що позивачем необгрунтовано розмір заборгованості, адже згядно поданих розрахунків - обсяг споживання (заявлена потужність) становить за 2020 рік - 3748,95 м3, 2769,63 м.3; за 2021 рік - 3115,88 м3, 2851,47 м3. Хоча арифметично обсяг споживання (заявлена потужність) становить 2603 м3 за 2020 рік та 2683,92 м3 за 2021 рік. Збільшення обсягу газу позивачем не доведено. 08.02.2022 року відповідач подав до суду заяву (вх.№ 904) про продовження розгляду справи у його відсутності. Заявлених позовних вимог не визнає. Просить у задоволенні позову відмовити. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» 21.02.2022 року не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи: ч.3 ст. 12 , ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Правовідносини між сторонами є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України Відповідно до ст.11 ЦК України - цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Як встановлено з матеріалів справи, між АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» та [PERSON] був укладений типовий договір розподілу природного газу шляхом приєднання споживача до опублікованого в друкованому виданні умов такого договору. Фактом приєднання споживача [PERSON] до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є документально підтверджене споживання природного газу та заява відповідача від 21.02.2017 року Згідно розрахунку заборгованості за надання послуг з розподілу природного газу (з особового рахунку № [NUMBER] , що відкритий на ім`я [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] позивач зазначив, що за період з січня 2020 року по липень 2021 у відповідача виникла заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу, що становить 4835,79 грн. На підставі п.п. 4, 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015 року (із змінами і доповненнями), [PERSON] є споживачем послуги з розподілу природного газу. Відповідно п. 2 ч. 1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно п.п. 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"- споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору . Відповідно до ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу" - розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним. Згідно пункту 1 глави 1 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог Кодексу та укладення договору розподілу природного газу. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498 НКРЕКП (зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за №1384/27829) затверджено Типовий договір розподілу природного газу. Умовами Договору передбачено обов`язки Споживача: здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором; забезпечувати безперешкодний та безплатний доступ на власні об`єкти чи земельну ділянку представникам Оператора ГРМ за їх службовими посвідченнями для виконання ними службових обов`язків щодо забезпечення гарантованого рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу, запобігання можливим витокам газу та недопущення аварійних ситуацій, зокрема для: перевірки, локалізації і ліквідації витоків газу та аварійних ситуацій; перевірки, повірки та/або експертизи комерційного вузла обліку (лічильника газу), а також перевірки показань лічильників газу; виконання робіт з припинення та відновлення газопостачання тощо; не допускати несанкціонованого відбору природного газу; забезпечити належну експлуатацію власних газових мереж відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та акта розмежування балансової належності й експлуатаційної відповідальності сторін; дотримуватись інших вимог цього Договору та Кодексу газорозподільних систем, (пункт 7.4 Договору). Відповідно до пункту 8.1 Договору, Сторони несуть відповідальність згідно з Договором і чинним законодавством України. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України - кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд бере до уваги, що представник позивача в судове засідання не з`явився, своїм правом подати докази розпорядився на свій розсуд, додані письмові докази не підтримав. Тобто, оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, не забезпечив явку свідків у судове засідання. Зокрема, позивачем не доведено розмір заборгованості по оплаті за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 4835,79 грн., поскільки вказаний розмір заборгованості розрахований виходячи із обсягу річної замовленої потужності 2769,67 м3 за 2020 рік та 2851,47 м3 за 2021 рік. Обсяг річної замовленої потужності розраховано шляхом множення фактичного об`єму спожитого природного газу на коєфіцієнт коригування показів лічильника. Натомість, суд вважає недоведеним саме такий скоригований об`єм газу з огляду на таке. Коєфіцієнт коригування показів лічильника застосовано у відповідності до додатку 2 п.5.11 Методики приведення об`єму газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу. Натомість, суду не надано помісячного розрахунку об`єму газу із застосуванням відповідного коєфіцієнту. Крім того, суду не надано жодного доказу розташування лічильника відповідача зовні приміщення на відстані від місця входу газопроводу із землі до вхідного штуцера лічильника більше ніж 1,0 м. Крім того, безпідставним є застосування коєфіцієнту 1,06 за квітень, поскільки згідно вказаної методики - коєфіцієнт за квітень повинен становити 1,04. Також позивачем не зазначено технічних характеристик лічильника відповідача, зокрема не зазначено про наявність або відсутність елементів термокомпенсації. Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, суд доходить висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю заявлених позовних вимог. Щодо стягнення з відповідача слаченого судового збору суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 141 ЦПК України - інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Отже відсутні підстави для стягнення з відповідача сплаченого судового збору. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання ст.129-1 Конституції України). Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Outcome: dismissed