Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 17.01.2021 звернулися в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання права власності на частку спадкового майна та частку майна члена бувшого колгоспного типу двору. Просять визнати право власності [PERSON] на 1/4 частку майна бувшого колгоспного типу двору в [ADDRESS] (бувшого Жовківського району Львівської області) загальна площа якого становить 84.9 кв.м., житлова 61,8 кв.м., допоміжна 23,1 кв.м., з такою ж частиною господарських будівель в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та визнати право власності [PERSON] на 3/4 частки майна бувшого колгоспного типу двору в [ADDRESS] (бувшого Жовківського району Львівської області) загальна площа якого становить 84.9 кв.м., житлова 61,8 кв.м., допоміжна 23,1 кв.м., з такою ж частиною господарських будівель, з яких - 1/4 частка будинку в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та 1/2 частка будинку як члена бувшого колгоспного типу двору. Свої позовні вимоги мотивують тим, що [INFO] померла їх мати [PERSON] , яка проживала в будинку в [ADDRESS] (колишнього Жовківського району Львівської області), який станом на 30.06.2019 відносився до колгоспного типу двору, головою якого була мати, членом двору [PERSON] , що стверджено виписками з погосподарської книги по Воле-Висоцькій сільській раді. Дошлюбне прізвище [PERSON] на " [PERSON] " змінила у зв`язку з одруженням. Право власності на майно двору було зареєстровано було на ім`я голови [PERSON] , що стверджено довідкою Червоноградського МБТІ. Відповідно до діючого на той час законодавства, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 не втратили права на частку в майні. Отже, члени двору, головою якого була [PERSON] , мали рівне право на частки в майні двору, по 1/2 частині кожний. Відповідно до технічного паспорта виготовленого Червоноградським МБТІ загальна площа будинку становить 84.9 кв.м, житлова 61,8 кв.м допоміжна 23,1 кв.м.з господарськими будівлями. Вказують, що при житті мати склала заповіт, яким житловий будинок в [ADDRESS] (тепер Львівського району Львівської області) заповіла їм, своїм дітям, в рівних частинах. Заповіт посвідчено секретарем виконкому Воле-Висоцької сільської ради 24.01.2003 і такий не змінено та не скасовано. Зазначають, що спадщину після смерті матері, відповідно до вимог законодавства, ними прийнято. Після смерті матері звернулися про спадкування до Жовківської ДНК, де було відкрито спадкову справу № 323/2017 за заявою [PERSON] і їй Жовківською державною нотаріальною конторою 13.01.2020 видано свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстр № 31). Шодо поданої ними заяви про спадкування за заповітом матері житлового будинку в [ADDRESS] , позивачам відмовлено, оскільки господарство відносилося до колгоспного типу двору, головою якого була мати, і частки членів двору не визначено, про що видано постанову та роз`яснено про судовий порядок визнання права власності на частку в спадковому майні. Крім того, їй, [PERSON] , як члену бувшого колгоспного типу двору також належить право на 1/2 частку в майні двору, однак таку вона не може зареєструвати у зв`язку із набранням законної сили ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та проведенням децентралізації, внаслідок якої ліквідовано Воле-Висоцьку сільську раду, а тому реєстрація права власності на належну їй частку двору можлива лише за рішенням суду. Просять позов задовольнити. Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду письмову заяву, у якій просять справу розглядати у їх відсутності. Зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивачів, представника відповідача, представника третьої особи, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач [PERSON] народився [INFO] в м. Жовква Львівської області, що стверджується копією паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 01.08.1997 року. Позивачка [PERSON] народилася [INFO] в м. Нестеров Нестеровського району Львівської області, що стверджується копією паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого Сторожинецьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 04 березня 2005 року. Судом встановлено, що позивачі є дітьми [PERSON] , що стверджено копіями свідоцтв про їх народження. Мати позивачів [PERSON] померла [INFO] у віці 83 років в с. Воля-Висоцька Жовківського району Львівської області, що стверджено копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Воле-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області, актовий запис № 10. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Позивачка у зв`язку із укладенням шлюбу 06 травня 1995 року змінила своє дошлюбне прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ", що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] . З виписок із погосподарської книги по с. Воля-Висоцька Львівського (Жовківського) району Львівської області вбачається, що господарство в [ADDRESS] (колишнього Жовківського району Львівської області) станом на 30.06.1990 та 15.04.1991 відносилося до колгоспного типу двору, головою якого була мати позивачів, членом двору [PERSON] . Із довідки Виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 06.01.2022 № 6 вбачається, що станом на 30.06.1990 в житловому будинку, що знаходиться в [ADDRESS] та належав [PERSON] , яка померла [INFO] , членами колгоспного двору були [PERSON] , 1930 р.н., голова двору, [PERSON] , 1973 р.н., дочка. Із копії довідки № 2629, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 17.05.2021, вбачається, що така видана [PERSON] про те, що станом на 31.12.2012 житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за колгоспним двором головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Воле-Висоцької сільської ради 14.12.1988 згідно з рішенням Нестеровського райвиконкому № 369 від 02.12.1988 та записано 14.12.1988 в реєстрову книгу за № 80. Дублікат свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок не видавався. Згідно з ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени двору, головою якого була [PERSON] , мали рівне право на частки в майні двору, по 1/2 частині кожний. Ще за час свого життя, а саме 24.01.2003, [PERSON] склала заповіт із змісту якого вбачається, що на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження: житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] в рівних частинах заповідає своїм дітям [PERSON] та [PERSON] . Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 01 в с. Воля-Висоцька Жовківського району Львівської області. Заповіт не змінювався і не скасовувався. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Разом з тим, всі члени двору мали рівне право на частки будинку, тому частка померлої становить Ѕ частки, а оскільки заповіт складено в користь позивачів в рівних частинах, то обоє мають право на спадкування належних померлій часток в рівних частинах, а саме по половині частки від 1/ 2 належної спадкодавцю, що становить по ј кожного. Крім того, [PERSON] , як члену бувшого колгоспного типу двору, також належить право на частку в майні двору, а саме 1/2 частина будинку в [ADDRESS] . У зв`язку з вступом в дію Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та проведенням децентралізації внаслідок якої ліквідовано Воле-Висоцьку сільську раду, реєстрацію права власності на належну їй частку двору може бути проведено лише за рішенням суду. Із копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» від 17.05.2021 вбачається, що загальна площа житлового будинку за адресою [ADDRESS] складає 84.9 кв.м, житлова 61,8 кв.м допоміжна 23,1 кв.м.з господарськими будівлями. Із копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 48331632 вбачається, що після смерті [PERSON] в Жовківській ДНК зареєстровано спадкову справу номер у нотаріуса 323/2017. Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 січня 2012 року вбачається, що спадкоємцем майна гр. [PERSON] є її дочка [PERSON] , 1963 р.н. Спадщина на яку видане це свідоцтво складається з рахунку № [NUMBER] , що хнаходиться в ТВБВ № 10013/0203 філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" та належав померлій на підставі повідомлення виданого ПАТ філії - Львівське обласне управління 02 серпня 2017 року № 39/14/6297. Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 січня 2022 року вбачається, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (спадкова справа № 323/2017), оскільки частка померлої не визначена в майні двору. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після її смерті прийняли, але не оформили юридично із-за відсутності правовстановлюючих документів щодо частки спадкодавця. Зібрані по справі докази оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності ,встановлені судом обставини свідчать про те,що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved