Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулася до суду з вказаними вимогами, посилаючись на ті обставини, що згідно з рішенням Миронівського районного суду Київської області від 14 червня 2016 року у справі № 371/486/16-ц з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1/4 частині всіх видів його доходу на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно і до їх повноліття. Оскільки впродовж останнього часу в країні значно зріс рівень інфляції та за отримувані кошти, вона не має можливості не те, щоб забезпечити гармонійний розвиток дітей, не має можливості придбати для дітей необхідні продукти харчування, одяг, іграшки, приладдя тощо. В той же час відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей. Також зріс розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, відбулися зміни в законодавстві, яке регулює питання стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Зазначила, що відповідач інших платежів за виконавчими документами не здійснює, інші особи на його утриманні не перебувають. В зв?язку з погіршенням матеріального стану та змінами в законодавстві, що регулює питання стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, просила змінити розмір аліментів, що стягуються на утримання дітей у розмірі по 1/4 частині всіх видів його доходу на кожну дитину, та збільшити розмір аліментів, які стягуються на її користь з [PERSON] на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] , та стягувати аліменти на утримання доньок у розмірі 2/3 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення повноліття. Також зазначила, що через те, що відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів утворилася заборгованість, розмір якої станом на 1 листопада 2020 року становить 116521 грн. На вказану заборгованість у відповідності до норм статті 196 Сімейного кодексу України нею була нарахована пеня за період з січня 2019 року по листопад 2020 року в розмірі 38604,27 грн. Заборгованість за аліментами у розмірі 116521 грн. та обраховану на вказану заборгованість пеню у розмірі 38604,27 грн. просила стягнути в судовому порядку. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 19 травня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно зі статтею 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з пунгктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 19 травня 2021 року та 16 червня 2021 року відповідачу копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. 15 червня 2021 року та 13 липня 2021 року до суду повернуто конверт із вкладенням. Згідно даних довідки ф.20, сформованої представником відділення АТ «Укрпошта», причиною повернення відправлення вказано, що адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з наведеним, за відсутності відповідача за адресою зхареєстрованого місця проживання, суд вважає, що судовий виклик (судове повідомлення) вручено йому належним чином. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень статті 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Аргументи учасників справи Відповідач відзиву на позов не подав. Фактичні обставини справи Судом встановлено такі фактичні обставини. Сторони перебували у шлюбі, від якого мають малолітніх дочок : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 31 травня 2016 року шлюб між сторонами був розірваний. Такі обставини підтверджуються даними свідоцтв про народження : серії [NUMBER] , виданого виконкомом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області 02 червня 2010 року та серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Козинської сільської ради Миронівського району Київської області 27 грудня 2013 року (а.с. 10,12), рішення Миронівського районного суду Київської області від 31 травня 2016 року у справі № 371/485/16-ц (а.с. 14). На підставі рішення Миронівського районного суду Київської області від 14 червня 2016 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1/4 частині всіх видів його доходу на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно і до їх повноліття. \~ \~ \~ \~ Вказані обставини підтверджуються даними рішення Миронівського районного суду Київської області від 14 червня 2016 року у справі № 371/486/16-ц та виконавчого листа за № 371/486/16-ц, виданого Миронівським районним судом Київської області 28 липня 2016 року (а.с.15-18). З наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах № 23408 від 26 листопада 2020 року, виданої Миронівським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Києва), слідує, що виконавчий лист перебуває на виконанні у вказаному відділі державної виконавчої служби, платник аліментів має заборгованість за аліментами. Розмір заборгованості по сплаті аліментів на утримання дітей станом на 01 листопада 2020 року склав 116521,00 грн. (а.с., а.с. 19,20). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Щодо зміни розміру аліментів на малолітніх дітей За змістом статті 180 СК України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України, \~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За правилами\~частини 2\~статті 182\~СК України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхіднимта достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями\~статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою\~статті 50 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої\~статті 155 СК України,\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України та вказані роз`яснення, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів за вимогою матері дитини може бути вирішено питання про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з онкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3--2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на наведені положення закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх стану здоров`я. Звертаючись до суду із позовом, позивач просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 1/4 частини з усіх видів заробітку на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на 2/3 частини на двох дітей з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, посилаючись на погіршення матеріального стану та зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину. Проте, доказів погіршення матеріального стану позивача нею суду не надано, як не надано інших доказів про наявність інших обставин, що відповідно до вимог законодавства є підставою для збільшення розміру аліментів. Також, згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів (правова позиція Верховного суду, викладена в постановах від 12.09.2018 року № 459/2181/17 та від 20.06.2019 року № 632/580/17). Тобто, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд зауважує, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що збільшення розміру аліментів у звязку зі зміною законодавства не ґрунтуються на зазначених вимогах закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів Вимоги позивача про стягнення заборгованості за аліментами в сумі 116524,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону. Згідно правил статті 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, предявленим до виконання, аліменти не стягувалися у звязку з розшуком платника аліментів або у звязку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» і, відповідно до частини 8 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову, при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку статей 194-195 СК України та статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Щодо стягнення пені із суми несплачених аліментів Щодо стягнення з відповідача заявленого розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд зазначає таке. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Закріплений у даній статті захід відповідальності передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів, які зобов`язана особа повинна сплачувати за рішенням суду. Підставою для стягнення неустойки (пені) є винна поведінка платника аліментів. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане (тобто до останнього числа поточного місяця), та з урахуванням установленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), відступивши від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року справі № 6-94цс15. Такий підхід Верховного Суду до розрахунку пені застосований також Касаційним цивільним судом в постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 759/9457/15-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 359/9950/16-ц, від 5 грудня 2018 року у справі № 372/264/15-ц. У постанові\~Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». В постанові Верховного суду від 19 січня 2022 року у справі 711/679/21 викладено правовий висновок про те, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності предявив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. При визначенні розміру пені позивач здійснила розрахунок пені на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, згідно з даними довідки-розрахунку\~про стан\~заборгованості по\~аліментах №\~23408\~від 26\~листопада 2020\~року.Кількість днів прострочення обчислила, виходячи з 1 січня 2019 року, обмеживши період для розрахунку листопадом 2020 року. Розмір пені за вказаний період за розрахунками позивача склав 38604,27 грн., що не перевищує суму заборгованості по сплаті аліментів. Пославшись на положення частини 1 статті 196 СК України, позивач заявила вимогу про стягнення пені у розмірі 38604,27 грн., тобто у розмірі, що не перевищує 100% заборгованості по сплаті аліментів. За здійсненим судом розрахунком заборгованості по пені за несвоєчасну сплату аліментів, враховуючи дані довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах, пеня за прострочення сплати аліментів становить: за січень 2019 року: 3988,00 грн. х 1% х 669 днів (з 1 лютого 2019 року по 30 листопада 2020) = 26 679,72\~грн., але не більше 3988,00 грн.; за лютий 2019 року: 3988,00 грн. х 1% х 641 день (з 1 березня 2019 року по 30 листопада 2020) = \~25 563,08\~грн., але не більше 3988,00 грн.; за березень 2019 року: 3988,00 грн. х 1% х 610 днів (з 1 квітня 2019 року по 30 листопада 2020) = 24 326,80\~грн., але не більше 3988,00 грн.; за квітень 2019 року: 4614,00 грн. х 1% х 580 днів (з 1 травня 2019 року по 30 листопада 2020) = 26 761,20\~грн., але не більше 4614,00 грн.; за травень 2019 року: 4614,00 грн. х 1% х 549 днів (з 1 червня 2019 року по 30 листопада 2020) = 25 330,86\~грн., але не більше 4614,00 грн.; за червень 2019 року: 4614,00 грн. х 1% х 519 днів (з 1 липня 2019 року по 30 листопада 2020) = 23 946,66\~грн., але не більше 4614,00 грн.; за липень 2019 року: 5618,50 грн. х 1% х 488 днів (з 1 серпня 2019 року по 30 листопада 2020) = 27 418,28\~грн., але не більше 5618,50 грн.; за серпень 2019 року: 5618,50 грн. х 1% х 457 днів (з 1 вересня 2019 року по 30 листопада 2020) = 25 676,55\~грн., але не більше 5618,50 грн.; за вересень 2019 року: 5618,50 грн. х 1% х 327 днів (з 1 жовтня 2019 року по 30 листопада 2020) = 23 991,00\~грн., але не більше 5618,50 грн.; за жовтень 2019 року: 5052,50 грн. х 1% х 396 днів (з 1 листопада 2019 року по 30 листопада 2020) = 20 007,90\~грн., але не більше 5052,50 грн.; за листопад 2019 року: 5052,50 грн. х 1% х 366 днів (з 1 грудня 2019 року по 30 листопада 2020) = 18 492,15\~грн., але не більше 5052,50 грн.; за грудень 2019 року: 5052,50 грн. х 1% х 335 днів (з 1 січня 2020 року по 30 листопада 2020) = 16 925,88\~грн., але не більше 5052,50 грн.; за січень 2020 року: 5302,50 грн. х 1% х 304 дні (з 1 лютого 2020 року по 30 листопада 2020) = \~16 119,60\~грн., але не більше 5302,50 грн.; за лютий 2020 року: 5302,50 грн. х 1% х 275 днів (з 1 березня 2020 року по 30 листопада 2020) = \~14 581,88\~грн., але не більше 5302,50 грн.; за березень 2020 року: 5302,50 грн. х 1% х 244 дні (з 1 квітня 2020 року по 30 листопада 2020) = \~12 938,10\~грн., але не більше 5302,50 грн.; за квітень 2020 року: 6113,50 грн. х 1% х 214 днів (з 1 травня 2020 року по 30 листопада 2020) = \~13 082,89\~грн.грн., але не більше 6113,50 грн.; за травень 2020 року: 6113,50 грн. х 1% х 183 дні (з 1 червня 2020 року по 30 листопада 2020) = \~11 187,71\~грн., але не більше 6113,50 грн.; за червень 2020 року: 6113,50 грн. х 1% х 153 дні (з 1 липня 2020 року по 30 листопада 2020) = \~9 353,66\~грн., але не більше 6113,50 грн.; за липень 2020 року: 6113,50 грн. х 1% х 122 дні (з 1 серпня 2020 року по 30 листопада 2020) = \~\~7\~458,47\~грн., але не більше 6113,50 грн.; за серпень 2020 року: 6113,50 грн. х 1% х 91 день (з 1 серпня 2020 року по 30 листопада 2020) = \~5 563,29\~грн.; за вересень 2020 року: 6113,50 грн. х 1% х 61 день (з 1 вересня 2020 року по 30 листопада 2020) = \~3 729,24 грн.; за жовтень 2020 року: 6113,50 грн. х 1% х 30 днів (з 1 жовтня 2020 року по 30 листопада 2020) = \~1 834,05\~грн. Всього сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 1 січня 2019 року по 30 листопада 2020 року становить 109 307,08 грн. (3988,00+3988,00+3988,00+4614,00+4614,00+4614,00+5618,50+5618,50+5618,50+5052,50+5052,50+5052,50+5302,50+5302,50+5302,50+6113,50+6113,50+6113,50+6113,50 +5 563,29+\~3 729,24+1 834,05\~) Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 2 ЦПК України, основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Аналіз наведених\~норм процесуального\~та матеріального\~права дає\~підставу вважати,\~що кожна\~сторона сама\~визначає стратегію\~свого захисту,\~зміст своїх\~вимог і\~заперечень,\~тягар доказування\~лежить на\~сторонах спору,\~а суд\~розглядає справу\~виключно у\~межах заявлених\~ними вимог\~та наданих\~доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, беручи до уваги заявлений позивачем розмір, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 38604,27 грн. підлягають задоволенню. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов`язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки. Відповідно до правил статті 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідач відсутність своєї вини у несплаті аліментів не доводив. Висновки за результатами розгляду Згідно правил\~статті 263\~ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як зазначено в частині 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, мали місце, позовна вимога про стягнення неустойки від суми несплачених аліментів ґрунтується на вимогах закону, позов підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем позовних вимог. Позовні вимоги про зміну розміру аліментів позивачем не доведені, позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментах не ґрунтуються на вимогах закону. А тому зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Аліменти з відповідача стягнуто за судовим рішенням, яке звернуто до виконання, державним виконавцем розраховано розмір заборгованості за аліментами, відповідач розмір заборгованості не оспорює, тому заборгованість підлягає стягненню державним виконавцем відповідно до положень Закону. Щодо розподілу судових витрат Згідно зі статтею 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6\~вказаної статті\~передбачено,\~що в\~разі,\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору. Судовий збір у справі покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial