Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Підстава позову (позиція позивача): позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, в обгрунтування якого вказує на те, що 17.04.2020 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/4901488. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Volkswagen Bora», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 18.10.2020 о 14:10 на автодорозі Київ-Чоп по вул. Мазепи в с. Дуліби Стрийського району Львівської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Воrа»; державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Daf XF», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом «Faymonville F-S44», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Daf XF», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом «Faymonville F-S44», державний реєстраційний номер [NUMBER] , було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріальних збитків. Відповідно до постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.12.2020 по справі №456/4507/20 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) сплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. З огляду на вищевказане, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Daf XF», державний реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до Страховика - ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу за Полісом №АО/4901488 від 17.04.2020. ПрАТ «СК «ВУСО» визнало вказану подію страховим випадком, відповідно до чого виплатило власнику автомобіля «Daf XF», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », страхове відшкодування в розмірі 38 053 (тридцять вісім тисяч п`ятдесят три) грн. 09 коп., що підтверджується страховим актом №2068613-1 від 06.11.2020 та платіжним доручення №32474 від 06 листопада 2020 року. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК ВУСО» склав: 38 053 (тридцять вісім тисяч п`ятдесят три) грн. 09 коп.Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди зайого участю самовільно залишив місце пригоди.Як вбачається з постанови суду, відповідач скоїв зіткнення з автомобілем «Daf XF», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом Faymonville F-S44», державний реєстраційний номер [NUMBER] , після чого самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Як відомо, транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З огляду на вищезазначене в розумінні ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «СК «ВУСО» завдані збитки в порядку регресу з розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АО/4901488 від 17.04.2020. Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 06 листопада 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №32474 від 06.11.2020. 02.08.2021 між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір №02/08/2021 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АО/4901488 від 17.04.2020. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини. Так, відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вказане, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. Відтак, позивач звертається до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України (п.8 ч.2 ст.16), що узгоджується з умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З метою дотримання положень ст.175 ЦПК України, позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, становить 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп., що являє собою судовий збір сплачений за подання даної позовної заяви, а також витрати у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. на оплату послуг адвоката відповідно до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019. Позивач [PERSON] в судове засіданні не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Представник позивача - адвокат Самойленко П.М. в судове засіданні не з`явився, однак подав на адресу суду заяви про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позиція відповідача: Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи на 18.11.2021, 13.12.2021, 12.01.2021, 21.02.2021, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повернулись на адресу суду 05.01.2022 з відміткою «адресат відмовився» та «адресат відсутній за вказаною адресою».Крім того, відповідача повідомлялось шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.10.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.12.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. З копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №455307 від 05.02.2013, вбачається, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем /а.с.9/. Відповідно до договору цесії №02/08/2021 від 02.08.2021 про відступлення права вимоги, вбачається, що такий укладений між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] /а.с. 10-18/. Згідно відповіді від НПУ, дорожньо-транспортна пригода, що мало місце 18.10.2020 о 14:10 год. на вулиці Об`їзна дорога, 16 в с. Дуліби Стрийського району Львівської області сталось за участі транспортних засобів «DAF XF 150.460», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом Faymonville F-S44-1ААХ», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , власником якого є ТОВ «Негабарит-сервіс» та «Volkswagen Bora», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , власником якого є [PERSON] /а.с.19-23/. Згідно копії постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.12.2020 у справі №456/4507/20, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. /а.с.24/. 19.10.2020 представник ТОВ «Негабарит сервіс» звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», із заявою, в якій просить відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 18.10.2020 в с. Дуліби Стрийського району Львівської області за участю транспортних засобів «Volkswagen Bora», номерний знак [NUMBER] та «DAF» номерний знак [NUMBER] (ТОВ Негабарит сервіс») /а.с.25/. 19.10.2020 представник ТОВ «Негабарит сервіс» звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із заявою, в якій просить відшкодувати збитки, заподіяні внаслідок ДТП за участі забезпеченого полісом СК «ВУСО» транспортного засобу «Volkswagen Bora», номерний знак [NUMBER] ; страхувальник [PERSON] ; дата час і місце події: 18.10.2020 о 19:00 год. с. Дуліби Стрийського району Львівської області; пошкоджений транспортний засіб «DAF XF 150.460» номерний знак [NUMBER] , власником якого є ТОВ «Негабарит сервіс» /а.с. 26-27/. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «DAF XF 150.460» номерний знак [NUMBER] , такий на праві власності належить ТОВ «Негабарит сервіс» /а.с.28/. Відповідно до акту огляду колісного транспортного засобу від 18.10.2022, проведено огляд транспортного засобу «DAF XF 150.460» номерний знак [NUMBER] , який на праві власності належить ТОВ «Негабарит сервіс» та встановлено характер пошкоджень /а.с. 32/. Відповідно до ремонтної калькуляції № 2068613 від 29.10.2020, загальна вартість ремонту транспортного засобу «DAF XF 150.460» номерний знак [NUMBER] , власником якого є ТОВ «Негабарит сервіс» 99593,17 грн. з ПДВ, коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «DAF XF 150.460» номерний знак [NUMBER] складає Е 3 =0,63 /а.с.33-35/. Згідно страхового акту №2068613-1 за Полісом обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО-4901488 від 17.04.2020, ДТП, яке мало місце 18.10.2020 о 19:00 год. в с. Дуліби Стрийського району Львівської області, в результаті якого було пошкоджено автомобіль «DAF XF 150.460» номерний знак [NUMBER] , власником якого є ТОВ «Негабарит сервіс» визнано страховим випадком і прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 38 053,09 грн. /а.с.36/. Згідно копії платіжного доручення № 32474 від 06.11.2020, ПрАТ «СК «ВУСО» здійснила виплату ТОВ «Негабарит сервіс» в сумі 38 053,09 грн. /а.с.37/. Відповідно до вимоги про відшкодування збитків в порядку регресу від 06.08.2021 вих. №ВФ/2068613-1, ФОП [PERSON] звернувся до [PERSON] про перерахування суми збитків в розмірі 38 053,09 грн. /а.с.38/. Вирішуючи позовні вимоги, судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (1 липня 2004 року №1961-IV), Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ч.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортнупригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди зайого участю самовільно залишив місце пригоди. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка доказів, наданих стороною позивача. Судом беззаперечно встановлено, що внаслідок ДТП, яка мала місце 18.10.2020 о 14:10 год. на автодорозі Київ-Чоп в с. Дуліби по вул. Мазепи Стрийського району Львівської області, за участю автомобіля «Volkswagen Bora», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «DAF XF 150.460», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом Faymonville F-S44-1ААХ», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , власнику транспортного засобу ТОВ «Негабарит сервіс» завдано матеріальних збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу. Вина відповідача [PERSON] у порушенні Правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом «Volkswagen Bora», номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого відбулася зазначена ДТП, встановлена постановою суду, яка набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так як обставини події встановлені і викладені в постанові Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.12.2020, то такі є обов`язковими та враховуються судом при розгляді справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ця постанова суду. У зв`язку із наведеним, суд дійшов висновку, що факт вчинення ДТП та наявності вини [PERSON] не підлягає доказуванню. Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає за доцільне врахувати правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в справі № 755/18006/15-ц (постанова суду від 04.07.2018) щодо розмежування понять «суброгація» та «регрес». Так, у вказаній Постанові Велика Палата Верховного суду дійшла до наступних висновків. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] 02 серпня 2021 року укладено договір цесії №02/08/2021 про відступлення права вимоги, з умовами якого, Первісний кредитор передає (відтупає) Новому кредитору свої права вимоги до Боржника, а Новий кредитор (Позивач) набуває права вимоги Первісного кредитора за укладеними Договорами страхування та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі,що дорівнює ціні договору у строки встановлені цим договором. На підставі наведеного, суд дійшов до переконання, що майнові права позивача порушені, оскільки ПрАТ СК «ВУСО» виплачено власнику пошкодженого майна суму страхового відшкодування і наявна підстава, передбачена ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для регресного позову позивача ФОП [PERSON] , відповідач виплачену суму страхового відшкодування позивачу не відшкодував, будь-яких доказів, які б свідчили про протилежне, суду не надано, а тому позов слід задовольнити повністю, і стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] завдані збитки в порядку регресу в розмірі 38053 (тридцять вісім тисяч п`ятдесят три) грн. 09 коп. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд прийшов висновку що позивачу слід відмовити у стягненні витрат на правову допомогу виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У відповідності до вимог ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з вимогами ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За приписами ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до вимог п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Положеннями ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Згідно вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved