Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами. Позовну заяву мотивує тим, що оскільки в нього з відповідачем різні характери, різні інтереси та різні погляди на життя, то шлюб розпався. З часу реєстрації шлюбу вони фактично проживають окремо, спільного господарства не ведуть, між ними припинені шлюбно-сімейні відносини. Спільне проживання з відповідачем та збереження сім`ї неможливе. 28 січня 2022 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю спору між нею та позивачем щодо розірвання шлюбу. У відзиві вказала, що немає спору щодо розірвання шлюбу, а тому немає підстав розглядати дану справу у суді. Вона має бажання розірвати шлюб за спільною заявою подружжя в органах державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до вимог закону. Також вказала, що позовна заява підписана не позивачем, а сторонньою особою, оскільки позивач проживає в м. Барселона, Іспанія, то на час подання позову він перебував за місцем свого проживання, а не в Україні. 03 лютого 2022 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить позовні вимоги задовольнити та вказує, що позовна заява підписана особисто позивачем і з його слів викладений текст цієї позовної заяви. Крім того, сторони з часу реєстрації шлюбу проживають окремо, спільного господарства не ведуть, між ними припинені шлюбно-сімейні відносини, і позивач не має наміру їх відновлювати, тому перебування у зареєстрованому шлюбі суперечить його інтересам, і він особисто звернувся до суду про розірвання шлюбу з відповідачем. Обраний позивачем спосіб захисту його прав на свободу та особисту недоторканість, та розірвання шлюбу встановлений законом і не залежить від намірів та побажань відповідача. 07 лютого 2022 року позивач надіслав заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що не може прибути до суду через значну віддаленість його місця проживання, тому він скористався правом на правничу допомогу адвоката, який представляє його інтереси в суді. Додатково повідомляє, що позовну заяву він підписував особисто, після чого адвокат подала її до суду. По суті позовних вимог підтверджує, що він їх підтримує в повному обсязі, і хоче, щоб їх шлюб із відповідачем був розірваний в судовому порядку, так як його збереження суперечить його інтересам і обмежує його особисту свободу. Вважає, що відповідач умисно перешкоджає вирішенню спору відповідно до вимог закону, щоб утримувати його в статусі свого чоловіка, що не відповідає загальним засадам сімейних відносин, які мають будуватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Їх з відповідачем сім`я вже тривалий час існує формально, адже з часу реєстрації шлюбу вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, тому збереження шлюбу є неможливе. 14 лютого 2022 року відповідач подала заперечення, в яких просить залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з відсутністю спору між сторонами щодо розірвання шлюбу. В запереченнях також вказала, що довіреність, яка є додатком до відповіді на відзив, засвідчує представлення інтересів з питань щодо оформлення спадкових прав на майно, що лишилося після смерті батька чоловіка [PERSON] . В той час, як про намір розлучення [PERSON] її не повідомляв особисто, тому вона остаточно не впевнена, що це його вільна воля і його підпис у позовній заяві. Також занепокоєння викликає його прохання проводити судове засідання без його участі. Їй невідомі причини залишення оригіналів документів позивачем у адвоката Курганської О.В., а саме паспорту громадянина України та свідоцтва про шлюб. При цьому вказує, що маючи спільне з позивачем бажання розірвати шлюбні відносини, вона воліє розірвати їх шлюб в органах державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до вимог закону. Крім того, як роз`яснено в абзаці 2 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] просила позов задовольнити, шлюб розірвати з підстав наведених в позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] вказала, що між нею та відповідачем існує усна домовленість не розривати шлюб до літа. І оскільки у них спільних дітей немає, то вони можуть розірвати шлюб через ДРАЦС. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2022 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати, в задоволенні клопотань відповідача про закриття провадження у справі та залишення позову без розгляду відмовлено. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 12 січня 2018 року, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 січня 2018 року, актовий запис №23. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] ; дружини - [PERSON] . Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків і позивач бажає розлучитися. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини третьої статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Доводи відповідача про те, що вони з позивачем можуть розірвати шлюб в органах державної реєстрації актів цивільного стану за спільною заявою, а тому немає необхідності розривати шлюб в судовому порядку, на увагу не заслуговують з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відтак, у випадку відсутності дітей подружжя вправі подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, однак, це не є їх обов`язком звертатися саме в даний орган і один з подружжя вправі звернутися безпосередньо до суду з позовом про розірвання шлюбу, що не суперечить ч. 1 ст. 110 СК України. В даному випадку позивач скористався наданим йому правом і звернувся безпосередньо до суду з позовом про розірвання шлюбу. Щодо доводів відповідача про те, що сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються суд зазначає, що право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, яке передбачено ст. 110 СК України, реалізується особою у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено право сторони, третьої особи, а також особі, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки - частина 1 статті 64 ЦПК України. Положення наведених норм процесуального права дають підстави для висновку, що позивач вправі брати участь у справі про розірвання шлюбу через представника, за умови належного підтвердження повноважень представника. Виключення із загальних правил ЦПК України щодо неможливості брати участь у справі про розірвання шлюбу через представника не містить і постанова Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», на яку посилається відповідач. Так, згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що відповідно до ч.1 ст.115 СК розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі РАЦС за заявою колишньої дружини або чоловіка. Сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються. Отже, наведений пункт постанови Пленуму містить посилання на статтю 115 СК України, а тому регулює питання щодо розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, а не самий процес розірвання шлюбу у судовому порядку. В даному випадку позовна заява підписана позивачем, а протилежного судом не встановлено, в суді його інтереси представляє адвокат Курганська О.В., повноваження якої підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю від 17 листопада 2021 року, в якій вказано, що [PERSON] уповноважує [PERSON] представляти його інтереси в судах всіх інстанції з усіма правами, наданими законом позивачу, відтак позивач скористався наданим йому правом брати участь у справі про розірвання шлюбу через представника. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, в позовній заяві позивач просить судові витрати по справі покласти на нього, а тому суд не здійснює розподілу судових витрат.

Outcome: approved