Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд збільшити розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з 2000,00 грн. на 4000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на зміну матеріального становища відповідача. В обґрунтування позову, що відповідач є батьком їхньої спільної дитини: [PERSON] , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням суду від 27.06.2019 стягнуто аліменти з відповідача на утримання доньки аліменти в твердій грошовій сумі 2000,00 грн. щомісячно, однак відповідач хоч і сплачує аліменти, однак забезпечити нормальні потреби дитини в такому розмірі не можливо. Просить врахувати хворобливий стан дитини, витрати пов`язані з її регулярним лікуванням, витрати пов`язані з відбуванням спортивних секцій, кружків, з необхідністю сезонного відпочинку, тому стягуваної суми не вистачає і вона з дитиною перебуває в скрутному матеріальному становищі. Останнім часом матеріальне становище відповідача значно поліпшилося та він має більше фінансової можливості для забезпечення потреб дитини. Тому враховуючи надані нею письмові докази, просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.01.2022 року відповідач до суду надав відзив на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки його матеріальний стан погіршився, внаслідок тимчасового безробіття. У судове засідання сторони не з`явилися, позивач [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, сторони по справі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 3 - копія свідоцтва про народження). Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.06.2019 з відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] було стягнуто аліменти у розмірі 2000,00 гривень щомісяця до досягнення нею повноліття, починаючи з 01.03.2019 ( а.с. 4-5 - копія рішення). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів витрати позивача на лікування дитини, оскільки за своєю суттю ці витрати є додатковими витратами на утримання дитини, а тому наявність цих обставин є підставою для звернення позивачкою до суду з вимогою про їх компенсацію батьком дітей у порядку передбаченому законом, однак не може бути підставою для перегляду розміру аліментів згідно з ст.192 СК України. Звертаючись до суду з позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів, позивач посилалася на зміну матеріального стану відповідача. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Частиною першою статті 84 ЦПК України встановлено право учасника справи, у разі неможливості самостійно надати докази, подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Відповідних клопотань від учасників справи до суду не надходило. При цьому суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до частини 7 статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, про що також неодноразово наголошував Верховний Суд в своїх судових рішеннях. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, позивач не довела, що її матеріальне становище, погіршилося, а відповідача навпаки - покращилося. Посилання на покращення майнового стану [PERSON] , суд вважає безпідставним, оскільки позивачем не було надано жодного доказу, який би підтверджував вказані факти. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку відсутність підстав для задоволення вимог, враховуючи той факт, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б визначали наявність правових підстав для зміни розміру аліментів та спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у більшому, ніж визначене у судовому рішенні від 27.06.2019, розмірі. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Пунктом 5 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Оскільки в задоволенні вимог відмовлено, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed