Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача у якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 241 872,45 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27.07.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №030.301.5-62/11-42/KR, відповідно до умов якого, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Банк стверджує, що свої зобов`язання він виконав, надавши позичальнику грошові кошти в розмірі 85 730,63 грн. У порушення умов договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 23.10.2017 року має заборгованість за кредитом - 80 533,12 грн, за відсотками - 93 273,56 грн, розмір інфляційних витрат за кредитом - 11 491,68 грн, розмір інфляційних витрат за відсотками - 12 930,33 грн. Також позивач вказує, що на 23.10.2017 року розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту становить 20 513,41 грн, а за несвоєчасне повернення відсотків - 23 130,35 грн. Вимогу про досудове врегулювання спору відповідач, як стверджує позивач, не виконала. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Хоменко О.Л. від 09.11.2017 року відкрито провадження у справі. На адресу суду надійшов відзив відповідача, у якому остання просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог, а також відмовити у задоволенні позовної заяви. Відповідач вказує, що доказів видачі кредиту відповідачу в розмірі 85 730,63 грн позивачем не надано. Крім того, в позовній заяві вказано, що станом на 27.07.2011 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі розрахованому позивачем, попри те, що 27.07.2011 року є датою укладення кредитного договору та виключає наявність будь-якої заборгованості. Також відповідач зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду оскільки останній платіж відповідачем було сплачено 27.06.2012 року, тоді як з позовом банк звернувся у жовтні 2017 року, а строк позовної давності закінчився ще 12.10.2015 року. Відповідач зазначає, що кредитним договором не передбачена можливість нарахування процентів за користування кредитними коштами після спливу строку кредиту. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Хоменко О.Л. від 26.03.2018 року витребувано у позивача копії документів. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2018 року справу передано на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. від 16.11.2018 року прийнято справу до свого провадження, розгляд якої призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23.07.2020 року задоволено клопотання представника позивача про заміну сторони позивача та залучення до участі у справі правонаступника - АТ «Альфа-Банк». Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. від 29.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. На адресу суду надійшла заява від [PERSON] про залучення його до участі у справі у якості правонаступника. Вказує, що 25.01.2019 року він набув право грошової вимоги до відповідача за договором кредиту та надає Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань від 25.01.2019 року, укладеного між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Амбер», у якому предметом договору, зокрема, є спірний договір №030.301.5-62/11-42/KR від 27.07.2011 року. У задоволенні такої заяви судом було відмовлено, про що постановлена ухвала. Представник позивача подав заяву про слухання справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином за місцем проживання у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. Судова повістка повернулась до суду без вручення в зв`язку з відсутністю адресата за даною адресою. На підставі ст.ст.128, 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України та за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за Кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 27.07.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] було укладено договір кредиту №030.301.5-62/11-42/KR, відповідно до умов якого, позивач зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 85730,63 гривні, зі сплатою процентної ставки в розмірі 14,10 процентів річних на перший річний період користування Кредитом, до 30.06.2012 р., а на кожний наступний річний період Процентна ставка за Кредитом, встановлюватиметься в порядку, визначеному п.2.7 Договору. Відповідач, в свою чергу, зобов`язалась в порядку та на умовах визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Відповідно до п.1.1.1 Договору, погашення кредиту буде здійснюватися в порядку (встановленому договором) до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з серпня 2011 року та кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 26.07.2017 року (включно), на умовах визначених цим договором. Згідно з п.2.4. Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно на суму фактичної заборгованості за кредитом, у валюті кредиту за методом факт/360, де факт - фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, 360 - умовна кількість днів у році. Відповідно до п.2.4.1 Договору, сплата процентів здійснюється щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, у валюті наданого кредиту на рахунок не пізніше 10 числа кожного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Пунктом п.4.1. Договору передбачено, що у разі допущення Позичальником прострочення строків сплати процентів в порядку та в розмірі, визначеному п.п. 2.4., 2.7. Договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.1.1., 3.2.3., 3.3.10. цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Згідно з ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як встановлено судом, у порушення умов договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 23.10.2017 року має заборгованість за кредитом - 80 533,12 грн, за відсотками - 93 273,56 грн, розмір інфляційних витрат за кредитом - 11 491,68 грн, розмір інфляційних витрат за відсотками - 12 930,33 грн., що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Однак, відповідач подала заяву про застосування судом положень ст.267 ЦК України та відмову у задоволенні позову в зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Як вбачається з розрахунку заборгованості останній платіж був внесений відповідачем 27.06.2012 р. Відповідно до п.4.4 Кредитного договору сторони домовились, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.4, 3.3.5 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня Кредитора погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Тобто, з врахуванням дати останнього платежу в рахунок погашення заборгованості, та положень п.4.4 Кредитного договору відповідач зобов`язана була погасити кредит до 12.10.2012 р. Позивач звернувся до суду 06.11.2017 р. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України). Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. За змістом норми частини 1 статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14). Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі № 6-75цс15, формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не лише з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Згідно з частин 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Оскільки позивач звернувся до суду з порушенням встановленого ст.256 ЦК України строку позовної давності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню з відповідача судові витрати у справі в зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed