Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить суд визнати [PERSON] та її дітей неповнолітню [PERSON] та малолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 листопада 2019 року позивач є власником будинку [ADDRESS] , прийнявши спадщину після смерті батька [PERSON] . У будинку позивача зареєстровані з 03 грудня 2012 року, але не проживають [PERSON] та її діти неповнолітня [PERSON] та малолітній [PERSON] , які були зареєстровані в будинку за згодою батька позивача [PERSON] за його життя, але в будинку не проживають з моменту реєстрації, місце їх фактичного проживання позивачу не відоме. Реєстрація відповідачів в належному позивачу будинку створює для позивача перешкоди в користуванні та розпорядженні будинком. Позивач та його представник про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, на позовних вимогах наполягає. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідачі у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду невідомі, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.11.2019 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , прийнявши спадщину після смерті батька [PERSON] . Зазначене підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.11.2019 року. Як вбачається з довідки № 86, виданої 25.05.2021 року виконавчим комітетом Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, в належному позивачу будинку по [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають: племінниця позивача [PERSON] , [INFO] , та її діти неповнолітня [PERSON] , [INFO] , і малолітній [PERSON] , [INFO] . Згідно довідок про місце реєстрації відповідачів №№ 40, 41, 42 від 10.06.2021 року, виданих Приютівською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області, [PERSON] , неповнолітня [PERSON] і малолітній [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , з 03.12.2012 року, але за вказаною адресою не проживають з січня 2013 року. ОЦІНКА СУДУ Аналізуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки позивач є власником житлового будинку, відповідачі не проживають у будинку без поважних причин понад один рік, факт непроживання відповідача у будинку підтверджується наданими позивачем доказами. Факт реєстрації відповідачів у належному позивачеві житлі фактично перешкоджає реалізації прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. НОРМИ ПРАВА Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV встановлено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого Протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Реєстрація відповідачів в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved