Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу та розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтував наступним. За рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28.08.2015 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання їх спільного сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 21.09.2019 року позивач уклав новий шлюб, від якого [INFO] народився син - [PERSON] . Станом на день звернення до суду з даним позовом на утриманні позивача перебуває дружина [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] . У зв`язку з тим, що позивач не має офіційного місця роботи та заробітної плати, Обухівський міськрайонний ВДВС щомісячно стягує з позивача ј частину від середньої заробітної плати по Київській області, що згідно інформації Мінфіну в середньому складає 14678,00 грн. : 4 =3669,50 грн. Просить зменшити розмір аліментів, шляхом зміни способу стягнення аліментів, а саме до твердої грошової суми в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі даної позовної заяви шляхом внесення аліментів на особовий рахунок [PERSON] , який відкритий у відділенні Державного ощадного банку України. 12.01.2022 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволені позовних вимог, оскільки факт наявності у позивача іншої дитини, яку він утримує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення аліментів, на утримання сина щомісячно витрачається 13460 грн., з яких позивач сплачує лише 3669,50 грн. Крім того, з 30.06.2021 відповідач перебуває в декретній відпустці по догляду за донькою - [PERSON] , [INFO] , а тому фактично витрати по утриманню відповідача, її доньки та сина [PERSON] несе її чоловік - [PERSON] . Тобто, матеріальний стан відповідача погіршився так само, як і матеріальний стан позивача, та вони перебувають в рівних умовах. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.11.2007 року між сторонами зареєстровано шлюб, який рішення Обухівського районного суду Київської області 10.09.2014 року було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28.08.2015 року присуджено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов`язок по утриманню дитини. Статтею 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписами статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що з часу ухвалення рішення Обухівського районного суду Київської області від 28.08.2015 року про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина, у нього змінився матеріальний стан, оскільки в нього народився син, який разом з дружиною перебуває на його утриманні, а отже не має змоги сплачувати аліменти в розмірі встановленому рішенням суду. Суд вважає, що дані обставини не є суттєвими і не дають достатніх та беззаперечних підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем не надано документів, з яких можливо встановити заробіток позивача на час ухвалення рішення про стягнення аліментів та на даний час, погіршення його стану здоров`я, наявність рухомого та/або нерухомого майна, а факт народження у платника аліментів другої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, позивачем не надано доказів щодо непрацездатності матері другої дитини. Крім того, слід зазначити, що батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов для проживання розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою. Такий висновок повною мірою відповідає інтересам дитини та захищає її права (правова позиція Верховного суду викладена у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №664/252/19). Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відмовляючи в задоволенні позову, суд враховує, що неповнолітня дитина сторін проживає окремо від батька, в силу чого не в повному обсязі отримує батьківську увагу та турботу, участі у додаткових витратах не бере. Позивачем не надано доказів того, що обставини щодо участі в утриманні дитини змінилися, доказів зміни матеріального стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін. Розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що доводи позову не ґрунтуються на законі, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в судовому засіданні, тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed