Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси\~звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований наступними обставинами. Позивачу відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 14.09.2017 року та договору дарування частки житлового будинку від 18.09.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Яковлевою О.М. зареєстрованих у реєстрі за № 2166 та за № 2212. Належить на праві власності житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вказав позивач, у вказаному житловому будинку зареєстровані її тітка - [PERSON] , [INFO] з 11.08.1980 року та її діти - [PERSON] , [INFO] з 28.02.2005 року та [PERSON] , [INFO] з 28.03.2005 року. Позивач вказала, що згідно до відомостей домової книги про реєстрацію осіб, [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] були зареєстровані у житловому будинку з моменту їх народження. У 1982 році [PERSON] одружилась та переїхала проживати до свого чоловіка, а їх діти [PERSON] та [PERSON] з моменту їх народження завжди проживали за її місцем мешкання. Однак зареєстровані були за адресою: [ADDRESS] . Також, позивач вказала, що на даний час відповідачі не проживають у житловому будинку, що належить їй на підставі договорів дарування частки житлового будинку, та з ними вона не спілкується. Крім того, позивач вказала, що з огляду на відсутність спілкування з відповідачами, у добровільному порядку здійснити процедуру зняття з реєстрації немає можливості, а тому вона звернулась до органів надання адміністративних послуг з проханням зняти їх з реєстрації, однак в усному порядку було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Позивач стверджує, що відповідачі ніяким чином в утриманні житла участі не беруть, не сплачують комунальні послуги, та вона не може вільно реалізовувати своє право на володіння, користування та розпорядження житловим будинком, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 6). Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлялись належним чином (а. с. 46, 47, 48, 49, 50, 51). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. На підставі\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 14.09.2017 року та договору дарування частки житлового будинку від 18.09.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Яковлевою О.М. зареєстрованих у реєстрі за № 2166 та за № 2212 [PERSON] належить на праві власності житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9 10, 12 13). Зі змісту «Відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку [ADDRESS] » виданих ДНАП ОМР, від 09.02.2021 року, вбачається, що в належному позивачу будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані, зокрема, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 8). У відповідності до Актів про непроживання, від 20.09.2021 року та від 24.09.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , з 1982 року не проживає [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] не проживають за вищевказаною адресою реєстрації з моменту їх народження по сьогоднішній день і речі, що належать їм, у будинку відсутні (а. с. 19 21). З огляду на те, що відповідачі зареєстровані в квартирі, але в ній фактично не проживають, позивач не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові Верховного Суду України, від 27 травня 2015 року, у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved