Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач є власником зазначеної нерухомості, у якій зареєстрований його син і відповідач у справі, однак фактично там не проживає. У зв`язку з відсутністю у останнього місця реєстрації, за усною домовленістю між сторонами, позивач надав згоду на проживання та реєстрацію у належному будинку відповідачу. Наразі факт реєстрації останнього перешкоджає заявнику у повній мірі розпоряджатись вищевказаним нерухомим майном. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та відповідно без проведення фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач відзиву на позов не подавав, хоча був належним чином та завчасно проінформований про існування даного судового спору. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Позивач є власником 1\\2 частини житлового будинку [ADDRESS] . Власник другої половини даного домоволодіння суду не повідомлений. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, однак фактично не проживає. Правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані положеннями наступних норм матеріального права. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які не проживають разом з ним в будинку (квартири), що йому належить, користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, а також судову практику з даних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні позову з огляду на наступне. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач має інше житло, окрім спірного, хоча це відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Позивачем не доведено порушення її прав власника на житловий будинок тим, що там зареєстрований відповідач. Таким чином, судом не встановлено нагальної суспільної необхідності для застосування таких обмежень права на повагу до житла, які зазначені у позовній заяві, тому, задовольняючи вимоги позивача, втручання в зазначене право відповідача не буде пропорційним, переслідуваній легітимній меті. Крім цього, позивачем не наведено і судом не встановлено особу іншого (інших) співвласників будинку, право користування якого бажає позбавити позивач. Не встановлено і бажання такої особи (осіб) заявляти дані вимоги тощо. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed