Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до Ватутінської дитячої музичної школи, Харківської районної державної адміністрації, в якій просить стягнути з Харківської районної державної адміністрації на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 14348 гривень 86 копійок, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 14712 гривень 88 копійок, вихідну допомогу у розмірі 19899 гривень 88 копійок та середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 09 лютого 2021 року по 23 травня 2021 року у розмірі 70309 гривень 80 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 01 вересня 1989 року працювала на посаді викладача Ватутінської дитячої музичної школи села Ватутіне Нововодолазького району Харківської області. 08 лютого 2021 року [PERSON] була звільнена з посади викладача Ватутінської дитячої музичної школи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (у зв`язку зі скороченням штату та ліквідацією школи). Як вказала позивач, відповідно до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Ватутінська дитяча музична школа село Ватутіне (код ЄДРПОУ 24483606) за організаційно-правою формою є державною організацією, засновником якої є Нововодолазька районна державна організація (код ЄДРПОУ 04059645). Наразі Ватутінська дитяча музична школа та Нововодолазька районна державна адміністрація Харківської області перебувають у стані ліквідації (музична школа) та припинення шляхом реорганізації (районна державна адміністрація). При цьому правонаступником Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області відповідно до приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1321 є Харківська районна державна адміністрація Харківської області. У день звільнення позивача з роботи, з останньою не було проведено повного розрахунку у відповідності до вимог частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з чим має місце наступна заборгованість: нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 14348 гривень 86 копійок, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 14712 гривень 88 копійок, вихідна допомога у розмірі 19899 гривень 88 копійок. [PERSON] зверталась до Харківської районної державної адміністрації Харківської області та Головного управління Держпраці у Харківській області з питання несвоєчасного розрахунку при звільненні особи, на що отримала відповідь про підтвердження загального розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 14348 гривень 86 копійок, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 14712 гривень 88 копійок, вихідної допомоги у розмірі 19899 гривень 88 копійок, які пояснюються відсутністю відповідного фінансування. У зв`язку з зазначеним, на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України позивач вважає, що має бути стягнутий також середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 09 лютого 2021 року по 23 травня 2021 року у розмірі 70309 гривень 80 копійок, що зумовило останню звернутись до суду з відповідним позовом. 30 грудня 2021 року на адресу Нововодолазького районного суду Харківської області у відповідності до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України надійшов відзив Харківської районної державної адміністрації Харківської області на позовну заяву, який зареєстрований за № 7620/21-вх., у якому відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю через наступне. На даний час триває реорганізація Харківської районної державної адміністрації Харківської області шляхом приєднання Нововодолазької та Дергачівської районних державних адміністрацій Харківської області. У свою чергу, Ватутінська дитяча музична школа була структурним підрозділом Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, який фінансується за рахунок Нововодолазької районної ради. У свою чергу, починаючи з 01 січня 2021 року фінансування Ватутінської дитячої музичної школи мало відбуватись за рахунок коштів Нововодолазької об`єднаної територіальної громади. Також відповідач підтвердив, що відповідно до розрахунку сум, які підлягають виплаті вивільним працівникам Ватутінської дитячої музичної школи станом на 16 березня 2021 року, наданим Нововодолазькою районною державною адміністрацією, перед [PERSON] є заборгованість по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги (а. с. 90 - 91). Відповідач, Ватутінська дитяча музична школа, правом на надання відзиву на позовну заяву [PERSON] у відповідності до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України не скористались. 26 січня 2022 року позивач уточнила позовні вимоги, надавши до суду заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 571/22-вх. та просила суд стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 14348 гривень 86 копійок, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 14712 гривень 88 копійок, вихідну допомогу у розмірі 19899 гривень 88 копійок, решту позовних вимог - щодо стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку залишити без розгляду (а. с. 96). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 31 травня 2021 року позовну заяву [PERSON] до Ватутінської дитячої музичної школи, Харківської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час затримки розрахунку було залишено без руху. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 22 червня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Ватутінської дитячої музичної школи, Харківської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час затримки розрахунку, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 листопада 2021 року за клопотанням позивача витребувано від Ватутінської дитячої музичної школи довідку про розмір заробітної плати [PERSON] за два останні повні місяці роботи, що передували її звільненню з посади викладача а також відомості, щодо наявної заборгованості перед [PERSON] на день звільнення з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги; витребувано від Харківської районної державної адміністрації Харківської області довідку про розмір заробітної плати [PERSON] за два останні повні місяці роботи, що передували її звільненню з посади викладача, а також відомості, щодо наявної заборгованості перед [PERSON] на день звільнення з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 січня 2022 року задоволено заяву [PERSON] та позовну вимогу в частині стягнення з Ватутінської музичної школи, Харківської районної державної адміністрації Харківської області на користь [PERSON] середнього заробітку за період затримки розрахунку з 09 лютого 2021 року по 23 травня 2021 року у розмірі 70309 гривень 80 копійок залишено без розгляду. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом [PERSON] до Ватутінської дитячої музичної школи, Харківської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості по заробітній платі, судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у відповідності до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, через канцелярію суду позивач надала заяву, що була зареєстрована за вхідним № 571/22-вх від 26 січня 2022 року, відповідно до якої позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги підтримала у повному обсязі, розгляд справи просила провести за її відсутності (а. с. 96). Уповноважений представник Харківської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 6320202566045, відповідно до якого уповноважений представник відповідача отримав судову повістку про виклик на 15 лютого 2022 року - 03 лютого 2022 року (а. с. 102). Уповноважений представник Ватутінської дитячої музичної школи у судове засідання теж не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно у відповідності до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Голова комісії з припинення юридичної особи «Ватутінської дитячої музичної школи село Ватутіне» І. А. Трегубов направив на адресу суду заяву, що була зареєстрована за вхідним № 7000/21-вх від 08 грудня 2021 року, відповідно до якої просив провести розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до Ватутінської дитячої музичної школи, Харківської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час затримки розрахунку, без його участі, зазначивши, що при винесені рішення покладається на розсуд суду (а. с. 78). Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача та відповідача - Ватутінської дитячої музичної школи свідчить відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови та надано було достатньо часу для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, сторонами були надані усі докази, які вони вважали за необхідне надати, а також відсутність підстав для визнання їх явки обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу та закінчити її розгляд по суті вимог без участі позивача та уповноважених представників відповідачів. Вивчивши доводи, що наведені у позовній заяві, заперечення відповідача проти позову, викладені у відзиву на позов, пояснення та аргументи, наведені у листах відповідачів, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог та запереченнях, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно зі статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями статті 10 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. При цьому суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Так, цивільним законодавством України регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина 1 статті 1 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями частини 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України). Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Ватутінська дитяча музична школа село Ватутіне (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 24483606, місцезнаходження: 63212, Харківська область, Нововодолазький район, село Ватутіне) відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за організаційно-правою формою є державною організацією, з основним видом діяльності 80.12.3 Позашкільна освіта, єдиним засновником якої є Нововодолазька районна державна організація Харківської області (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04059645, місцезнаходження: 63200, Харківська область, Нововодолазький район, селище міського типу Нова Водолага, вулиця Гагаріна, будинок № 7) (а.с.103-104). Як свідчать матеріали справи, у тому числі лист Головного управління Держпраці у Харківській області від 23 березня 2021 року за № Д-174/УГЛ/02.02/12-09/2912, Ватутінська дитяча музична школа село Ватутіне є структурним підрозділом сектору культури, молоді та спорту Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, який також перебуває у стадії ліквідації. Зазначений факт також підтвердив відповідач по справі - Харківська районна державна адміністрація Харківської області у своєму відзиві на позовну заяву (а. с. 13 - 14, 90 - 91). Розпорядженням заступника голови Нововодолазької районної державної адміністрації № 7 від 16 січня 2021 року «Про припинення юридичної особи шляхом ліквідації «Ватутінська дитяча музикальна школа село Ватутіне»» А. Мащенко на підставі статтей 6, 13, 16, 22, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», відповідно до Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» від 17 вересня 2020 року № 907-ІХ, статей 43, 87, 89, 90, 104 - 107 Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-ІV, пункту 1 статті 40, статтей 42, 49-2 Кодексу законів про працю України, постанови Верховної ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-ІХ, розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження перспективного плану формування території громад Харківської області», враховуючи лист начальника відділу фінансів районної державної адміністрації від 30 жовтня 2020 року № 01-60/250, з метою приведення установчих документів у відповідність до чинного законодавства припинено юридичну особу - «Ватутінська дитяча музикальна школа село Ватутіне» (код ЄДРПОУ 24483606, місцезнаходження: 63212, Харківська область, Нововодолазький район, село Ватутіне, вулиця Військова, будинок № 33) шляхом ліквідації; утворено ліквідаційну комісію з припинення юридичної особи; голові комісії з припинення юридичної особи - «Ватутінська дитяча музикальна школа село Ватутіне» шляхом ліквідації (І. А. Трегубові) у встановленому чинним законодавством порядку забезпечити здійснення заходів, пов`язаних з припиненням юридичної особи, зокрема: провести інвентаризацію майна, що знаходиться на балансі «Ватутінська дитяча музикальна школа село Ватутіне», скласти та затвердити передавальний акт, забезпечити додержання вимог трудового законодавства при вивільненні працівників, у встановленому законодавством порядку попередити працівників при припинення юридичної особи шляхом ліквідації, тощо (а. с. 73 - 74). З копії трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , вбачається, що остання на підставі наказу № 387 від 01 вересня 1989 року прийнята переводом з 01 вересня 1989 року на посаду викладача класу фортепіано та концертмейстера Ватутінської дитячої музичної школи (запис № 3) та 08 лютого 2021 року звільнена з посади викладача за заявою про скорочення терміну попередження щодо скорочення штату на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України на підставі наказу № 03-К від 08 лютого 2021 року (запис № 4) (а. с. 7). Як убачається з копії наказу директора Ватутінської дитячої музикальної школи Сектору культури, молоді та спорту Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 08 лютого 2021 року № 03 - К «Про звільнення працівників Ватутінської дитячої музичної школи» [PERSON] було звільнено з посади викладача з 08 лютого 2021 року за заявою від 05 лютого 2021 року про скорочення терміну попередження (від 16 січня 2021 року), щодо скорочення штату Ватутінської дитячої музичної школи, за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2020 - 2021 рік з 01 вересня 2020 року по 08 лютого 2021 рік. Бухгалтерії провести розрахунок відповідно до чинного законодавства України (а. с. 8 - 10). Головним управління Держпраці у Харківській області у своєму листі від 23 березня 2021 року за № Д-174/УГЛ/02.02/12-09/2912 на запит позивача було підтверджено факт наявності перед [PERSON] невиплачених при звільненні грошових коштів, а саме: нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 14348 гривень 86 копійок, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 14712 гривень 88 копійок, вихідної допомоги у розмірі 19899 гривень 88 копійок, що у загальному розмірі складає 48961 гривню 62 копійки (а. с. 13 - 14). Аналогічні відомості щодо наявної заборгованості перед вивільними працівниками Ватутінської дитячої музичної школи станом на 16 березня 2021 року, у тому числі перед позивачем - [PERSON] , підтвердив й відповідач - Харківська районна державна адміністрації Харківської області у своїй заяві, надісланої на електронну адресу суду 24 листопада 2021 року та зареєстрованої за вхідним № ЕП-1733/21-вх, у відповідь на ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 листопада 2021 року про витребування доказів, але без надання відповідної довідки (а. с. 64). На виконання ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 листопада 2021 року про витребування доказів, голова комісії з припинення юридичної особи «Ватутінська дитяча музикальна школа село Ватутіне» І. Трегубов листом, що надійшов на адресу суду 06 грудня 2021 року та зареєстрований за вхідним № 6914/21-вх, повідомив, що фінансово-господарська діяльність закладу здійснювалась через об`єднану централізовану бухгалтерію Сектору культури, молоді та спорту Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, оскільки сектор виконував роль розпорядника бюджетних видатків на Ватутінську дитячу музичну школу і був уповноваженим органом засновника Ватутінської дитячої музичної школи - Нововодолазької районної державної адміністрації. Адміністрація Ватутінської дитячої музичної школи згідно своїх повноважень протягом усього періоду свого існування у встановленні терміни подавала до об`єднаної центральної бухгалтерії табелі обліку відпрацьованого робочого часу. А з 01 січня по 16 березня 2021 року, коли було припинення діяльність сектору культури, молоді та спорту Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області та підпорядкованої сектору центральної бухгалтерії, табелі обліку робочого часу подавались начальнику відділу освіти, молоді, культури та спорту районного державної адміністрації, голові комісії з припинення юридичної особи - сектору культури, молоді і спорту Нововодолазької районної державної адміністрації (а. с 68 - 70). Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19 липня 2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Згідно з підпунктом 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 наведеної Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території, зокрема, Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. Ліквідовано у Харківській області: Балаклійський, Барвінківський, Близнюківський, Богодухівський, Борівський, Валківський, Великобурлуцький, Вовчанський, Дворічанський, Дергачівський, Зачепилівський, Зміївський, Золочівський, Ізюмський, Кегичівський, Коломацький, Красноградський, Краснокутський, Куп`янський, Лозівський, Нововодолазький, Первомайський, Печенізький, Сахновщинський, Харківський, Чугуївський, Шевченківський райони (підпункт 25 пункту 3 наведеної Постанови). Як убачається з Переліку районних державних адміністрацій, що реорганізуються шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, Нововодолазька районна державна адміністрація реорганізувалася шляхом приєднання до Харківської районної державної адміністрації. Постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1321 затверджено Порядок здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються (далі - Порядок), яким визначено механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням або реорганізацією райдержадміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків райдержадміністрацій, що припиняються, у зв`язку із зміною адміністративно-територіального устрою України. Дія цього Порядку поширюється на райдержадміністрації, які у зв`язку з прийняттям постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» підлягають утворенню та/або реорганізації. Пунктами 7, 10 Порядку передбачено, що перехід повноважень, прав та обов`язків (публічно-владне правонаступництво) райдержадміністрацій, що припиняються, до райдержадміністрацій новоутворених районів здійснюється: у разі існування райдержадміністрації в адміністративному центрі новоутвореного району та приєднання до неї райдержадміністрацій, що припиняються, ліквідованих районів - з моменту утворення комісії з реорганізації райдержадміністрації, що припиняється (далі - комісія з реорганізації). На підставі постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1321 «Про затвердження Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються», розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій», розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації від 12 січня 2021 року № 5 «Про утворення комісій з реорганізації районних державних адміністрацій Харківської області та затвердження їх персональних складів» утворено комісію з реорганізації юридичної особи шляхом приєднання Нововодолазької районної державної адміністрації до Харківської районної державної адміністрації. Отже, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій», постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1321 «Про затвердження Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються», постанови Верховної ради України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», Харківська районна державна адміністрації є правонаступником повноважень, прав та обов`язків Нововодолазької районної державної адміністрації. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року № 322-VІІІ (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) та Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (зі змінами та доповненнями). Імперативними приписами статті 43 Конституції України регламентовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). Згідно з частиною 1 статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положення вказаної норми права кореспондують частині 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці». Як визначено у частині 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. У відповідності до частини 3 статті 15 Закону України «Про оплату праці», частини 5 статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості (частина 6 статті 24 Закону України «Про оплату праці». Приписами статті 115 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону України «Про оплату праці» обумовлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При цьому, за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Питання розірвання трудового договору регулюються Кодексом законів про працю України, зокрема, статтями 36, 37, 38, 39, 40, 41. Так, трудовий договір може бути розірвано як з ініціативи працівника так і з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. В даному випадку, як свідчать матеріали справи [PERSON] було звільнено на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, яким передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку змін в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці в наведеній нормі права, зокрема, мається на увазі ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (частина 1 статті 116 Кодексу законів про працю України). Приписами статті 44 Кодексу законів про працю України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Згідно з частинами 1 та 2 статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення працювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі статтею 241-1 Кодексу законів про працю України. За приписами статті 141 Кодексу законів про працю України, обов`язок неухильно додержання законодавства про працю лежить саме на власнику або уповноваженому ним органі. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність. Частиною 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України обумовлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 та від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2021 року у справі № 489/5331/18 (провадження № 61-13979св20) зроблено висновок, що «всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність». Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу законів про працю України роботодавець роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З огляду на наведене слід дійти висновку, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день звільнення позивача 08 лютого 2021 року відповідач письмово не повідомив [PERSON] про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України. Крім того, ані Ватутінською дитячою музичною школою, ані Харківською районною державною адміністрацією Харківської області не спростовано факт наявності заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги перед позивачем та факт затримки розрахунку з позивачем. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та № 71378/10), рішення від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» (заява № 42527/98) тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого Протоколу до Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Надаючи оцінку доводам відповідача - Харківської районної державної адміністрації Харківської області щодо неможливості здійснювати фінансування видатків на утримання закладів культури, які з 01 січня 2021 року повинні фінансуватися з бюджетів територіальних громад, зокрема Нововодолазької об`єднаної територіальної громади, але оскільки передача Ватутінської дитячої музичної школи село Ватутіне до Нововодолазької селищної ради не відбулась, рішення про ліквідацію закладу з урахуванням двомісячного строку попередження працівників та вивільнення працівників мало бути здійснено до 01 січня 2021 року, суд вважає їх безпідставними, з огляду на те, що вказані обставини не впливають за зміст правовідносин, які виникли між Ватутінською дитячою музичною школою село Ватутіне, єдиним засновником якої є Нововодолазька районна державна організація Харківської області, як роботодавцем та [PERSON] як найманим працівником до 01 січня 2021 року та не звільняють Харківську районну державну адміністрацію Харківської області, як правонаступника повноважень, прав та обов`язків Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, від виконання вимог чинного трудового законодавства в частині дотримання прав найманих працівників на своєчасну та повну оплату їхньої праці. При цьому, як вірно зазначив відповідач, передача Ватутінської дитячої музичної школи село Ватутіне до Нововодолазької об`єднаної територіальної громади Харківської області не відбулась. Оскільки Ватутінська дитяча музична школа село Ватутіне до моменту її ліквідації є державною установою, то незалежно від джерел її фінансування та подальшої зміни головного розпорядника бюджетних коштів, якими мали фінансуватися видатки на заробітну плату працівників закладу, відповідальність за його борги, зокрема й щодо виплати працівникам заробітної плати та інших виплат, несе держава в особі Харківської районної державної адміністрації Харківської області, оскільки саме цей державний орган у порядку правонаступництва набув права та обов`язки попереднього роботодавця. Крім того, як вже зазначалося статтею 43 Конституції України гарантоване право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом. Це право кореспондується з вимогами статті 97 та гарантіями статті 233 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про оплату праці». Таким чином, початок ліквідації роботодавця не може бути підставою для відмови у захисті судом права працівника щодо виплати заробітної плати. Харківською районною державною адміністрацією Харківської області не надано суду доказів на підтвердження повного розрахунку з позивачем при звільненні 08 лютого 2021 року, а саме виплати останній сум заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки; відсутність певної інформації у державних органах не може беззаперечно свідчити про відсутність самої заборгованості та обов`язку у роботодавця щодо її погашення. Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Отже, відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати. Враховуючи, що відповідачами в порушення приписів Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» не надано суду першої інстанції документів ні про нараховану [PERSON] заробітну плату, ні про наявність заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, у відзиві на позовну заяву Харківська районна державна адміністрація Харківської області визнає той факт, що розрахунок з позивачем при її звільненні фактично не проведено, суд виходить з наданих позивачем доказів та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь [PERSON] заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 14348 гривень 86 копійок, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 14712 гривень 88 копійок, вихідної допомоги у розмірі 19899 гривень 88 копійок (сум, які належали позивачу на день звільнення). Прийшовши до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд виходив з того, що в спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Відповідачами не спростована та обставина, що у спірний період часу позивач перебував з Ватутінською дитячою музикальною школою у трудових правовідносинах, за що їй мала бути нарахована та сплачена заробітна плата. Проте, свого обов`язку з оплати праці позивача відповідачами не виконано, факт нарахування позивачу заробітної плати у спірний період часу та невиплати нарахованої заробітної плати відповідачами не спростований. Тож, конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено. Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, а саме: податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1). Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (підпункт 168.1.2 пункту 168.1). Згідно роз`яснень, викладених у пункті 6 Постанови Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, нарахування податків та платежів до компетенції суду не належить, дані відрахування проводяться підприємством при виплаті присудженої судом суми. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно з пункту 2 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] , суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, частина 1 якої обумовлює, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Таким законом є Закон України № 3674-VІ від 08 листопада 2011 року «Про судовий збір», який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 3 зазначеного вище Закону, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Так, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (частина 1 абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Із даним позовом [PERSON] звернулась до суду у 2021 році. Відповідно до абзацу 3 статті 7 Закону України № 1082-ІХ від 15 грудня 2020 року «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 2270 гривень 00 копійок, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була сплатити судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок. Проте, враховуючи положення пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», які передбачають, що у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі позивачі звільняється від сплати судового збору, судові витрати слід покласти на відповідача - Харківську районну державну адміністрацію Харківської області. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved