Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним цивільним позовом, який представник підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що 29.04.2021 року о 08 год. 50 хв., в м. Суми по вул. В.Чорновола, 153, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] , був неуважним, не обрав безпечної швидкості та дистанції руху, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП автомобіль під керуванням позивача отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.05.2021 року по справі №592/5685/21 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», тому [PERSON] звернувся до вказаної страхової компанії із заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. 21.05.2021 року страховиком було виплачено позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 23003,95 грн. Позаяк сума виплаченого відшкодування значно відрізнялася від розрахунку ремонту транспортного засобу «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , наданого станцією технічного обслуговування ТОВ «Автоцентр Суми», [PERSON] звернувся до судового експерта Варухи В.О. для проведення дослідження, з метою визначення суми завданих збитків. Згідно висновку експерта №29/2021 від 31.05.2021 року, вартість відновлюваного ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , складає 56087,18 грн. Зважаючи на результати проведеного автотоварознавчого експертного дослідження, 02.08.2021 року [PERSON] повторно звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої додав оригінал експертного висновку. 06.10.2021 року на рахунок позивача від страхової компанії було зараховано 17984,55 грн. Тобто, загальна сума відшкодування, яку [PERSON] отримав від страховика, становить 40898,68 грн. Проте, зазначених коштів не вистачає на проведення відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля, оскільки їх вартість складає 56087,18 грн. На момент ДТП водій транспортного засобу «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] перебував у трудових відносинах з АТ «Укртелеком», керував автомобілем на відповідній правовій підставі, а тому, у відповідності до ст.ст. 1172, 1194 ЦК України, саме на роботодавця, як власника джерела підвищеної небезпеки, покладено обов`язок відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Така різниця становить 15620,50 грн. (виходячи з розрахунку: 56087,18 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 40898,68 грн. (сума страхової виплати) + 384,00 грн. (оцінка пошкоджень автомобіля ТОВ «Автоцентр Суми») + 48,00 грн. (вартість контрольно-оглядових робіт ТОВ «Автоцентр Суми») = 15620,50 грн.). Крім того, позивачу було завдано моральної шкоди, спричиненої масовими душевними стражданнями внаслідок пошкодження майна; [PERSON] для захисту порушених прав був змушений витратити чимало часу для пошуку коштів на проведення експертного дослідження, залучення адвоката, взаємодію зі страховою компанією; станом час звернення до суду збитки, завдані внаслідок пошкодження транспортного засобу, не відшкодовані у повному обсязі. Тому позивач просить суд стягнути з АТ «Укртелеком» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 15620,50 грн., 5000,00 грн. моральної шкоди, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 21.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та в обґрунтування своїх заперечень зазначила, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність АТ «Укртелеком», як власника наземного транспортного засобу «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», обов`язком якого є відшкодування шкоди у разі настання страхового випадку. Страхова компанія виплатила страхове відшкодування позивачу в сумі 40898,68 грн. з дотриманням п. 2 ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням зносу пошкодженого автомобіля. Станом на час розгляду справи, транспортний засіб «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , не був відновлений, жодних доказів проведення його ремонту, купівлі комплектуючих запчастин та деталей надано не було. Здійснивши виплату страхового відшкодування, ПрАТ «СГ «ТАС» відшкодувала шкоду, заподіяну позивачу внаслідок ДТП, у повному обсязі. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які належні доводи та аргументи на підтвердження завдання [PERSON] моральної шкоди діями відповідача. Розмір витрат, понесених на оплату правової (правничої) допомоги, та обсяг такої допомоги не підтверджений позивачем. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 29.04.2021 року о 08 год. 50 хв., в м. Суми по вул. В.Чорновола, 153, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] , був неуважним, не обрав безпечної швидкості та дистанції руху, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.05.2021 року по справі №592/5685/21 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.7). На момент ДТП водій [PERSON] керував автомобілем Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , на підставі посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та нотаріально посвідченої довіреності на право керування транспортним засобом (а.с.8-9), тобто на достатній правовій підставі. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.03.2021 року по справі №755/2656/19, стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, має абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа з-поміж тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до ст. 396 ЦК України, правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Зважаючи на викладене, [PERSON] має передбачене законом право на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, що мало місце 29.04.2021 року в м. Суми по вул. В.Чорновола, 153. У відповідності до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, крім іншого, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Положенням ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року, котрий спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У відповідності до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону №1961-IV). Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість заподіювача шкоди. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. У відповідності до ст. 29 Закону №1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Положеннями пункту 36.2 Закону №1961-IV передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Разом з тим, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих і ствердних доказів на підтвердження наявності ознак узгодженості між потерпілим і страховиком щодо розміру та способу здійснення страхового відшкодування без проведення оцінки завданих збитків чи експертизи пошкодженого майна. Як вбачається з Рахунку на оплату №СУ1031 від 11.05.2021 року, наданого ТОВ «Автоцентр Суми», вартість робіт з ремонту автомобіля «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням ПДВ, становить 79524,00 грн. (а.с.64). Оскільки цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] , - АТ «Укртелеком, згідно полісу серія АР №7915696 від 15.05.2020 року, була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», тому [PERSON] звернувся до вказаної страхової компанії із заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. 21.05.2021 року ПрАТ «СГ «ТАС» було призначено та виплачено [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 23003,95 грн. (а.с.67-68). Так як розмір виплаченої страхової суми значно відрізнявся від розрахунку ремонту транспортного засобу «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , наданого станцією технічного обслуговування ТОВ «Автоцентр Суми», [PERSON] звернувся до судового експерта Варухи В.О. для проведення автотоварознавчого дослідження, з метою визначення суми завданих збитків (а.с.10). Згідно Висновку судового експерта Варухи В.О. №29/2021 від 31.05.2021 року, вартість відновлювального ремонту на усунення пошкоджень, завданих автомобілю «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , 2012 р.в., номер кузова [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 29.04.2021 року, станом цін на час проведення дослідження без урахування ПДВ на вартість робіт, матеріалів та з урахуванням ПДВ на вартість складових частин, становить 56087,18 грн. (а.с.24-63). Зі змісту експертного дослідження вбачається, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту зносу (0,4855) становить 41274,58 грн. 02.08.2021 року [PERSON] повторно звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої додав оригінал експертного висновку (а.с.69). 06.10.2021 року на рахунок позивача від страхової компанії надійшла виплата в розмірі 17984,55 грн. (а.с.70-71). Тобто, загальна сума страхового відшкодування, яку [PERSON] отримав від ПрАТ «СГ «ТАС», за вирахуванням ПДВ, з урахуванням зносу деталей, становить 40898,68 грн. Проте, зазначених коштів не вистачає на проведення відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля, оскільки їх вартість становить 56087,18 грн. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Твердження представника відповідача [PERSON] щодо відсутності підстав для стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і виплаченою сумою страхового відшкодування, оскільки страховиком ПрАТ «СГ «ТАС» здійснено страхову виплату у відповідності до п. 2 ч 2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням зносу пошкодженого транспортного засобу, повністю спростовуються висновком Верховного Суду, у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 03.10.2018 року по справі №686/17155/15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2021 року по справі №759/7787/18. Крім того, Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За правилом ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У відповідності до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.04.2020 року по справі №233/1210/17, не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи викладене та зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи, не спростовані жодними належними доводами і аргументами відповідача, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із АТ «Укртелеком» на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 15620,50 грн., що становить різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля марки «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] , (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), пошкодженого внаслідок ДТП, що мало місце 29.04.2021 року за участю забезпеченого транспортного засобу «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням працівника товариства [PERSON] , який виконував службові обов`язки, та страховою виплатою, здійсненою ПрАТ «СГ «ТАС» у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу деталей, включаючи 384,00 грн. за проведення оцінка пошкоджень автомобіля та 48,00 грн. вартості контрольно-оглядових робіт, виконаних ТОВ «Автоцентр Суми». Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 5, п. 7 та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року та 27.02.2009 року), до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] була заподіяна моральна шкода, при визначенні якої суд приймає до уваги матеріальний стан сторін по справі, душевні страждання позивача, зумовлені обставинами взаємодії зі страховою компанією відповідача та її небажанням здійснювати страхове відшкодування у обсязі, достатньому для відновлення пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, беручи до уваги значний проміжок часу, протягом якого позивач не мав можливості використовувати належний йому транспортний засіб за призначенням, зважаючи на необхідність залучення експерта, адвоката для захисту порушених прав, потребу звернення до суду, з урахуванням принципів розумності, виваженості, справедливості та вимог чинного законодавства, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп., яка буде справедливою сатисфакцією душевних переживань, завданих пошкодженням майна. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Встановлена на законодавчому рівні можливість сторін отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту своїх прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. Як вбачається з наявних у справі матеріалів, 17.05.2021 року між адвокатом Кузнєцовим А.С. та [PERSON] було укладено Договір №2021-17/05 про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язався надавати замовнику консультації з питань кримінального, цивільного, господарського, адміністративного і податкового права; надавати правову допомогу щодо захисту прав та інтересів замовника в будь-яких судах, органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, установах та організація всіх форм власності; представляти інтереси замовника в правоохоронних та контролюючих органах, пов`язаних із захистом прав при відшкодуванні шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою від 29.04.2021 року, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Hyundai Elantra», д.н.з. [NUMBER] ; замовник, у свою чергу, зобов`язався оплатити надані послуги та компенсувати фактичні витрати (а.с.72). Пунктом 4.2 Договору визначено, що остаточний розрахунок за надані послуги здійснюється на підставі складеного та підписаного сторонами акту приймання-передачі послуг. Оплата підлягає перерахуванню замовником на розрахунковий чи картковий рахунок виконавця (п. 4.4 Договору). 17.12.2021 року між [PERSON] та адвокатом Кузнєцовим А.С. складено та підписано Акт виконаних робіт за Договором №2021-17/05 від 17.05.2021 року, в якому визначено перелік виконаних адвокатом робіт, витрачений час та вартість наданої правової допомоги що становить 8500,00 грн. (а.с.73). Зі змісту Акту вбачається, що адвокат Кузнєцов А.С. отримав погоджену суму (гонорар) у повному обсязі, а замовник [PERSON] прийняв виконані роботи повністю та належної якості. Між сторонами відсутні претензії з приводу виконаних робіт. На виконання умов Договору №2021-17/05 про надання правової допомоги від 17.05.2021 року та Акту виконаних робіт, 17.05.2021 року [PERSON] сплатив на користь адвоката Кузнєцова А.С. в якості плати за надані юридичні послуги грошові кошти 8500,00 грн. (а.с.74). За правилом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позовних вимог інші судові витрати, серед яких витрати на професійну правничу допомогу та витрати на проведення експертизи, покладаються на відповідача. Крім того, [PERSON] було сплачено 2752,54 грн. за проведення експертного автотоварознавчого дослідження №29/2021 від 31.05.2021 року та 908,00 грн. судового збору, які, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved