Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 28.01.2019 р. по 24.02.2021 р. у сумі 262 475,20 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона працювала з 21.04.2017 року у ДП «ЛДЗ «Лорта», в тому числі з 01.09.2017 року на посаді провідного юрисконсульта. 06.08.2018 року відповідно до наказу №406-к вона була звільнена з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2018 року №462/5653/18 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за несвоєчасник розрахунок при звільненні за період з 06.08.2018 р. по 03.12.2018 р. Внаслідок примусового виконання рішення кошти були стягнені накористь позивача лише 28.01.2019 р. Позивач звернулася до суду із вимогою про стягнення з відповідача на її користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04.12.2018 р. по 27.01.2019 р. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24.06.2019 р. у справі №462/7755/18 стягнуто із відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04.12.2018 р. по 27.01.2019 р., дане рішення було примусово виконане 31.10.2019 року. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2020 по справі №462/7910/19 встановлено, що з часу працевлаштування позивача і до звільнення ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» недонараховувало, а відповідно і недоплачувало позивачу заробітну плату, також рішенням стягнуто недораховану та недоплачену заробітну плату за період з квітня 2017 року по серпень 2018 року у розмірі 106 566, 22 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за вазаний період у розмірі 14 865, 21 грн. Зазначає, що відповідачем на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2020 року позивачу було перераховано заборгованість по заробітній платі лише 24.02.2021 року, а тому просить стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнення за період 28.01.2019 року по 24.02.2021 року у розмірі 262 475,20 грн. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.03.2021 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 15.04.2021 року від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, у якій той з позовом не погоджується в повному обсязі. Зазначив, позивачці середній заробіток виплачувався за рішеннями суду у справах 462/5653/18, 462/7755/18. Компенсація виплачувалася відповідачці за рішенням суду у справі 462/ 7840/19. У позивачки сплив термін позовної давності щодо виплати середнього заробітку. Рішення 462/7910/19 невідповідає Закону України «Про внесення змін до деякихзаконодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII. Просить застосувати принцип співмірності. 05.04.2021 року представник відповідача подав клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з метою детального розгляду по суті та зясування всіх обставин. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Згідно ч. 6 ст. 279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Як вбачається із позовних вимог, предметом позовних вимог є стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що для повного та всебічного встановлення обставин справи немає необхідності проведення судового засідання з повідомленням сторін, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 20.04.2017 року працювала у ДП «ЛДЗ «Лорта», в тому числі з 31.08.2017 року на посаді провідного юрисконсульта, а 06.08.2018 року відповідно до наказу №406-к була звільнена з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням./а.с. 7/ Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 березня 2020 року по справі 462/7910/19 за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати було ухвалено: позов задовольнити. Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] недораховану та недоплачену заробітну плату за період з квітня 2017 року по серпень 2018 року у розмірі 106566,22 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 14865,21 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України. Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь держави - 1214,31 грн. судового збору. 21.04.2020 [PERSON] звернулась до суду із заявою про перегляд рішення суду від 03 грудня 2018 року в частині щодо стягнення середнього заробітку за нововиявленими обставинами. Заяву обґрунтовано тим, що при ухваленні рішення суду для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом взято до уваги довідку про нараховану заробітну плату за червень-липень 2018 року та визначено середньоденний заробіток позивача у розмірі 211,66 грн. Однак, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2020 у справі № 462/7910/19 встановлено, що відповідачем систематично недораховувалась та недоплачувалась заробітна плата та визначено інший розмір заробітної плати [PERSON] за червень-липень 2018 року, відповідно розрахунок середньоденного заробітку становить 504,76 грн, що є нововиявленою обставиною. Оскільки дана обставина на час розгляду справи № 462/5653/18 не була їй відома, є вирішальним доказом, який міг призвести до іншого результату судового розгляду, просила заяву про перегляд рішення суду від 03.12.2018 за нововиявленими обставинами задоволити та змінити рішення суду, стягнувши з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 07.08.2018 по 03.12.2018 у сумі 41 390,32 грн. та судові витрати. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 листопада 2021 року заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цивільній справі № 462/5653/18 за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволено частково. Змінено рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 грудня 2018 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, а саме: Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] 24 034 (двадцять чотири тисячі тридцять чотири) грн. 20 коп. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Стягнути 613,89 (шістсот тринадцять гривень) 89 коп. В іншій частині заявлених вимог відмовити. Даним рішенням встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 504 грн. 76 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до виписки АТ «Ощадбанк» від 24 лютого 2021 року, відбулося зарахування безготівкових коштів # 667896201014# перерахування коштів стягнених з ЛДЗ ЛОРТА згідно в/д №462/7910/19 від 20.01.2021 р. зараховано 120 431, 43 грн. /а.с.17/. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку. У пункті 20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно, фактичним днем виконання зобов`язань відповідача перед позивачем є 24.02.2021 року. Вказана обставина підтверджується наявними у справі доказами. Таким чином для розрахунку середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд враховує положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Суд не бере до уваги зауваження відповідача щодо пропуску позивачем терміну позовної давності звернення до суду щодо виплати середнього заробітку, оскільки частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Рішення Заізничного районного суду м. Львова від 17.03.2020 року набрало законної сили 28.12.2020 року, остаточний розрахунок із позивачкою відбувся 24.02.2021 року. Отже, позивачка, звернувшись 12.03.2021 року до суду із позовною заявою не пропустила трьох місячний строк позовної давності. Судом встановлено, що відповідно до розрахунків позивачки, сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період 28.01.2019 року до 24.02.2021 року становить 262 475,20 грн Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Зазначена позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 26 червня 2019 року у справі за № 761/9584/15. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 262 475,20 позивачем проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 8 лютого 1995 року. Вказаний розрахунок відповідачем не оспорено та не спростовано, власного розрахунку не надано, а отже такий приймається судом до уваги (ч.1 ст.82 ЦПК України). Натомість відповідач не погоджується із розміром відшкодування та з врахуванням принципу співмірності просить зменшити такий. За таких обставин, установивши, що під час звільнення [PERSON] підприємство не провело з нею розрахунок у повному обсязі, при цьому взявши до уваги, що сума невиплаченої заробітної плати за спірний період становила 106 566, 22 грн., а також компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 14 865,21 грн., що разом становило 121 431 ,43 грн., рішення оскаржувалось, було залишено апеляційною інстанцією без змін та набрало законної сили. Відтак, суд вважає, що оскільки вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум судом задоволено у повному обсязі, тому й підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у суду немає. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, згідно ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов слід задовільнити повністю і стягнути з відповідача на користь позивача 262 475,20 грн. Крім вказаного, відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави слід стягнути з відповідача відповідний розмір судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved