Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

1.Описова частина Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи 05 серпня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, в обґрунтування своїх вимог вказував, що 19.04.2021 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Між сторонами виник спір щодо участь в утриманні дитини. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ј всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.08.2021 року і продовжувати до досягнення дитиною повноліття. 02 листопада 2021 року відповідачка скерувала до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтувала тим, що під час проживання однією сім`єю у позивача і відповідача народилася дитина [PERSON] [INFO] . Відносно обставини з ким із батьків проживає дитина зазначено в рішенні Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.04.2021 р., справа № 712/1846/21. У вказаному рішенні вказано що дитина проживає з відповідачем. Необхідно зазначити, що Соснівським районним судом м. Черкаси 18.05.2021 р., по справі №712/2787/21 було стягнуто з позивача аліменти на користь відповідача. Дитина постійно проживала з відповідачем, а позивач мав вільну можливість спілкуватися та бачитися з дитиною. Позивач скористався своєю можливістю вільного доступу до дитини і свої впливом на останнього зумовлює щоб дитина перебувала у нього. Тобто, позивач самовільно вирішив, що дитина буде проживати з ним. 04 листопада 2021 року відповідачкою до суду поданий зустрічний позов до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, в якій просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , витребувати у Служби у справах дітей Черкаської міської ради висновок щодо розв`язання спору. В обґрунтування позову зазначає те, що від шлюбу сторони мають сина [PERSON] . За час проживання разом з дитиною мати з сином мали довірливі відносини, робили разом уроки, читали книги, проводили дозвілля. Дитина повністю довіряла матері, між ними існувала взаємоповага та взаєморозуміння. [PERSON] приймала і приймає активну участь в шкільному житті дитини, ходить на батьківські збори, цікавиться у вчителів про успішність дитини та про настрій дитини в школі. За час спільного проживання з матір`ю син відвідував спортивний гурток. Батько мав вільну можливість спілкуватися та бачитися з дитиною, чим скористався і свої впливом на останнього зумовлює, щоб дитина перебувала у нього, а не поверталася до свого постійного місця проживання, відповідно до матері. Тобто, [PERSON] самовільно вирішив, що дитина буде проживати з ним. Така поведінка останнього імовірно спричинена наказом Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.05.2021 справі №712/2787/21 про стягнення з нього аліментів. Між сторонами не досягнуто згоди, щодо місця проживання дитини, але чомусь батько вирішив це самостійно і відповідно заявив своє право на аліменти. [PERSON] з цим не погоджується, має бажання на проживання дитини з нею та відповідно звернулась з цим зустрічним позовом для вирішення в судовому порядку проживання спільної малолітньої дитини. Вважає, що проживання дитини саме з матір`ю найбільше відповідає інтересам дитини. Проживання дитини разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] психологічно не руйнує звичного середовища перебування, адже помешкання є для сина рідним. Кожне місце, кожна річ цієї квартири є для дитини звичним та близьким. Дитина в цій квартирі має всі зручності для проживання, забезпечена необхідним для комфортного перебування. Вказана квартира є власністю [PERSON] на підставі Свідоцтва про право спадщину за законом від 19.08.2021 року, яке зареєстровано в реєстрі за № 1-2760. [PERSON] офіційно працевлаштована на посаді фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів Черкаського відділення № 2 АТ «СБЕРБАНК», а отже має постійний дохід. [PERSON] не зловживає та не має шкідливих звичок, позитивно характеризується по місцю проживання, так і по місцю роботи. 25 листопада 2021 року позивач [PERSON] скерував до суду відзив на зустрічну позовну заяву, який обґрунтовано тим, що 19 квітня 2021 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси по №712/1846/21 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. [INFO] у них народився син [PERSON] . Отже, 29.11.2008 року їхньому синові виповнюється 13 років. Їх син, [PERSON] проживає разом з нею з початку травня 2021 року за наступною адресою: [ADDRESS] про що свідчить акт обстеження умов проживання від 26.07.2021 року. Вказаний акт містить наступний висновок: за адресою [ADDRESS] для нормального проживання, виховання, навчання та відпочинку малолітнього [PERSON] створені належні умови. За даною адресою вони проживають втрьох, він, його син [PERSON] , цивільна дружина [PERSON] . Квартира є двокімнатною, син має кімнату. Викладені обставини в зустрічному позові повністю не відповідають дійсності. [PERSON] зловживає спиртними напоями, однак на обліку не перебуває, має звичку куріння, вчиняє протиправні дії по відношенню до дитини, а саме б`є його, дитину нецензурною лексикою, жорстоко поводиться з дитиною, тому він проживати зі ним. Після розлучення дитина проживала порівну, як з ним так і з нею, кожну п`ятницю, суботу та неділю він був у нього. Крім того, [PERSON] витрачала гроші, які він давав для дитини не на дитину. Задоволення зустрічного позову не є можливим, оскільки дитині буде завдана непоправна психологічна травма, виконання такого рішення також не вбачається за можливе так як син буде постійно втікати до нього, через те, що [PERSON] його б`є, ображає нецензурною лексикою, не має поваги до нього, а тому не можливе визнання проживання дитини з нею. 06 грудня 2021 року відповідач [PERSON] скерувала до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, який обґрунтовано тим, що [PERSON] зазначає у відзиві на зустрічний позов про те, що їх син [PERSON] проживає разом з батьком з травня 2021 року за адресою: [ADDRESS] . про що свідчить акт № 238 обстеження умов проживанні від 26.07.2021 року. Вказаний акт містить наступний висновок за адресою: [ADDRESS] . для нормального проживання, виховання, навчання та відпочинку малолітнього [PERSON] створено належні умови. Проте у даному акті № 238 вказано, що дитина готується до занять за кухонним столом, відтак названий акт не можна вважати належним доказом на підтвердження нормальних умов для проживання та навчання дитини. Згідно відзиву [PERSON] стверджує «за даною адресою ми проживаємо втрьох я, мій син [PERSON] та цивільна дружина [PERSON] », однак згідно акту № 238 обстеження умов проживання від 26.07.2021 вбачається, що їх син [PERSON] проживає разом з відповідачем в орендованій двокімнатній квартирі [ADDRESS] . Окрім них в даній квартирі проживають [PERSON] 1981 р.н. (громадянська дружина батька), [PERSON] 2006 р.н. (донька громадянської дружини батька). Таким чином в орендованій квартирі проживають чотири особи. Сину 13 років скоро почне підростати, а проживання різностатевих дітей в одній кімнаті вважає неприпустимим. Згідно Договору оренди квартири від 06.12.2019 наданого [PERSON] слідує, що термін договору оренди закінчиться 06.12.2021. Доказів про те що цей договір оренди буде продовжено на новий строк не надано. Отже, проживання сина в орендованій квартирі в одній кімнаті з батьком та його громадянською дружиною або в кімнаті з 14 річною дочкою гр. [PERSON] , або на кухні не відповідає інтересам дитини та не сприяє його розвитку. Їх син зареєстрований у [ADDRESS] . Навчається в Черкаському колегіумі «Берегиня» що знаходиться по вул. Хоменка,14/1. Добиратися від дому до школи 7-10 хвилин. В той час як відстань з [ADDRESS] до навчального закладу 2,6 - 2,7 км. залежно від маршруту, тобто добратися до школи займає 35-45 хвилин пішки в одну сторону, 1,5 години щоденно. Таким чином, вважає, що проживання сина за місцем реєстрації з матір`ю по [ADDRESS] . найбільше відповідає його інтересам. Як вбачається з довідок про доходи [PERSON] та його громадянської дружини [PERSON] виданих ТОВ «Нова графік» заробітна плата відповідача у жовтні 2021 становить 7450 грн., [PERSON] - 5575,50 грн. Тобто 13025,50 грн. на сім`ю з чотирьох осіб. Таким чином доходи родини відповідача з врахуванням сплати орендної спати 5000 грн., є меншим ніж прожитковий мінімум 13025,50 грн. - 5000 грн. = 8 025,50 < 10 198. Отже, [PERSON] не може забезпечити достатній рівень для утримання сина. В судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат Євтушенко М.П. позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідачка та її представник адвокат Нестерко І.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні первісного позову з підстав, викладених у відзиві. Зустрічний позов просили задовольнити. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні висловив думку про те, що бажає проживати з батьком. Вказував, що в період проживання з матір`ю остання висловлювалась на його адресу нецензурною лексикою, застосовувала фізичні покарання, він став проживати з травня 2021 року з батьком після того, як після чергового конфлікту мати його відправила до батька на таксі вночі одного без коштів. Представник третьої особи Зубалій Н.А. просила врахувати при вирішенні справи інтереси неповнолітньої дитини та висновок органу опіки і піклування про відсутність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку часників процесу, суд приходить до наступного. Хід розгляду справи 01 жовтня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 12 жовтня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси перейти від розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін в розгляд справи порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 10 листопада 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки і піклування Черкаської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та розпочати підготовче провадження. 10 січня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси задоволено клопотання позивача про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Доручено психологу Черкаського міського центру соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді (18000, м.Черкаси, вул.Благовісна, 170) Губській Катерини Григорівни , провести обстеження психологічного стану дитини [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою [ADDRESS] , а саме стану внутрішнього психологічного комфорту дитини та психоемоційного зв`язку з членами родини, на вирішення дослідження оставити наступні питання: 1) чи мав місце негативний вплив на психологічний розвиток дитини з боку матері чи з боку батька, якщо так, в чому він полягає, 2) чи виявляє психологічний стан дитини ознаки застосування з боку матері чи батька фізичного чи психологічного насильства, застосування недопустимих методів виховання, приниження людської гідності дитини? Психологічне обстеження дитини провести у відповідності до вказівок психолога щодо присутності або відсутності на заняттях батьків, представника органу опіки і піклування, зобов`язавши останніх не чинити перешкод та не втручатись у процес обстеження дитини. Висновок отриманий після проведення обстеження долучити з усіма додатками до матеріалів цивільної справи. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 2.Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 19 квітня 2021 року рішенням Соснівського районного суду м Черкаси шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07 липня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис 794 розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого відділом реєстрації акті цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 1332. Відповідно до акту обстеження умов проживання № 238 від 26 липня 2021 року дитина [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з батьком. Умови проживання задовільні, санітарний стан квартири відповідає нормам, в кімнатах затишно та прибрано. Дитина [PERSON] , [INFO] ,зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] працює на посаді фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів Черкаського відділення № 2 АТ «СБЕРБАНК» з 15.04.2021 року. [PERSON] за місцем роботи та за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується наданими характеристиками та місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується наданими характеристиками. Відповідно до довідки Черкаського колегіуму «Берегиня» ЧМР від 16.11.2011 № 01-11/321 [PERSON] навчається у 7-Б класі Черкаського колегіуму «Берегиня» ЧМР. Батко дитини, [PERSON] , протягом навчання дитини за 2021-2022 н.р. відвідує батьківські збори (ІІ семестр 2020-21 н.р. дистанційне навчання; 1 раз 22.09.2021), з учителями спілкується, цікавиться навчанням дитини. [PERSON] працює на посаді машиніст машини для склею ТОВ «НОВА ГРАФІК». Відповідно договору оренди [PERSON] винаймає квартиру [ADDRESS] . 31.12.2021 року № 844 наданий висновок органу опіки і піклування м. Черкаси про доцільність відмовити громадянці [PERSON] у визначені місця проживання малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , разом з нею, так як це не буде відповідати інтересам дитини, беручи до уваги думку малолітнього [PERSON] та його фактичне проживання з батьком з травня 2021 року. Відповідно до інформації щодо проведення психологічного дослідження Черкаського міського центру соціальних служб від 07.02.2022 року № 110 зазначено, що хлопчик транслює негативне ставлення до матері та її родини. Має образу на маму, проговорював, що мати застосовувала фізичне покарання, нецензурну лексику щодо нього під час сумісного проживання. Відповідне відношення матері до сина негативно впливає на його психологічний стан. Стосунки з батьком довірливі, у батька наявний оптимальний емоційний контакт з дитиною, повністю задовольняються її базові потреби. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що у дитини з батьком дружні відносини, є взаємоповага. Зі слів дитини знають, що його мати ображала, вживала нецензурну лексику та била його. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Спірні правовідносини регулюються нормами сімейного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Вирішуючи вимогу про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частини перша та друга статті 161 СК України). Отже, наведеними положеннями законодавства України визначено, хто має право ініціювати в суді такий спір, що вирішується у цій справі, та яка особа є належним відповідачем у такій справі: такими сторонами є, передусім, батьки дитини, а у разі їх відсутності - усиновлювачі чи інші законні представники (опікуни). Відповідно, будь-які інші особи, які не є законними представниками малолітньої дитини, не мають права на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання з ними. Таку правову позицію сформульовано Верховним Судом у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 356/417/17 (провадження № 61-19152св20).У такому висновку Верховний Суд керувався загальними засадами, запровадженими та повною мірою реалізованими у сімейному законодавстві України. Одним із основних принципів регулювання сімейних відносин в Україні те, що батьки дитини, не позбавлені батьківських прав стосовно неї, мають переважне право перед усіма іншими особами (зокрема й родичами) на участь та вирішення усіх найважливіших питань життя неповнолітньої дитини. Саме цей засадничий принцип реалізований у частині першій статті 163 СК України, відповідно до якої батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Наведене свідчить, що права та інтереси інших осіб (зокрема баби, діда) мають другорядний характер у порівнянні з правами та інтересами банків (інших законних представників) та їх претензії стосовно дитини (зокрема й участь у вихованні) усуваються правомірними вимогами батька/матері дитини. Лише уразі позбавлення батьків дитини батьківських прав стосовно неї, інші близькі родині набувають переважних прав порівняно з іншими особами на визначення місця проживання дітей з ними. Концепція забезпечення переважного проживання дитини в її рідній сім`ї, а у разі окремого проживання - з одним з батьків, закріплена і в міжнародних договорах, зокрема, в Конвенції про захист прав дитини, а також в Декларації прав дитини. Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав дитини Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27 Конвенції). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки (принцип 7 Декларації прав дитини). Аналіз наведених норм національного законодавства, а також положень міжнародних договорів, свідчить про закріплення переважного права на визначення місця проживання дитини з батьками (одним із батьків), що кореспондується з обов`язком батьків забезпечувати найкращі інтереси дитини, здійснювати захист прав та інтересів своїх дітей. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин другої, четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Частинами першою, другою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1-3 ст.157 ЦК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1,2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року проголошує, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський Суд у своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). В рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Також, суд враховує положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в тім, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із батьком. До такого висновку суд доходить з урахуванням більшої прихильності дитини до батька, який протягом тривалого періоду проживання з сином з травня 2021 року забезпечив задоволення його базових потреб утримання та розвитку, крім того згідно психологічного обстеження між сином та батьком склались довірливі стосунки та оптимальний емоційний контакт. З матір`ю у неповнолітнього [PERSON] на даний час склались напружені стосунки на грунті застосування недозволених методів виховання останньою, проте в судовому засіданні неповнолітній вказував, що не відмовляється спілкуватись з матір`ю. У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Для налагодження психологічного контакту дитини з матір`ю остання не позбавлена можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною і в такий спосіб підтримувати сімейні зв`язки з метою надання материнського піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Вирішуши позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, суд виходить з такого. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Стаття 27 Конвенції Про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності зіст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення, до стягнення з відповідачки підлягають аліменти на користь позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.08.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан відповідача, яка не обмежена у працездатності, отже має можливість працювати та за рахунок заробітку брати участь в утриманні неповнолітньої дитини. Крім того, оскільки при подачі позову про стягнення аліментів позивач був звільнений від оплати судового збору, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України в розмірі 908 грн.

Outcome: approved