Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачів на її користь заборгованість за Договором про надання послуг адвоката № 06/02-18 від 06.02.2018 на загальну суму 78685,00 дол. США з урахуванням розміру часток кожного з відповідачів в успадкованому майні та в межах вартості цього майна та стягнути судовий збір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.02.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання послуг адвоката № 06/02-18. Загальна сума, на яку позивачем було виконано роботи згідно договору про надання послуг адвоката № 06/02-18 складає 78685 доларів США. Однак, сума грошових коштів позивачу так і не була виплачена. [INFO] [PERSON] помер. 23.01.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. було відкрито спадкову справу № 1/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Проте, зобов`язання померлого [PERSON] ( [PERSON] ) з повернення коштів за договором про надання послуг адвоката № 06/02-18 спадкоємцями залишились невиконаними. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.02.2020, відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання з`явилась позивач, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання з`явилися представники відповідача-3, які заперечили проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Інші сторони у судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання або про розгляд справи без її участі не надходило. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи № 1/2019, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 06.02.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання послуг адвоката № 06/02-18. Пунктом 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 628 ЦК України умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства становлять зміст договору. Розділом 1 вказаного договору, передбачено, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту протягом строку дії договору послуги адвокатського характеру, з питань сформульованих клієнтом, а саме по справі за позовом громадянина Данії [PERSON] до громадянки України [PERSON] про розірвання шлюбу. Таким чином, договором визначені його істотні умови та погоджено сторонами, що адвокатські послуги позивача будуть стосуватися виключно справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно п.п. 1.4., 1.5. договору визначено, що обсяг та зміст правової допомоги з питань, зазначених клієнтом у замовленні, формулюються за взаємним погодженням. Замовлення завдань вважається погодженим, якщо адвокат не заявив своїх зауважень до замовлення протягом 2-х робочих днів з моменту його отримання від клієнта. Належних та допустимих доказів, що [PERSON] надав позивачу додаткове замовлення (доручення) на виконання інших послуг, окрім тих, що визначені Розділом 11 договору, матеріали справи не містять. Тобто, [PERSON] не уповноважував позивача на виконання інших адвокатських послуг, що не пов`язані зі справою про розірвання шлюбу. Пунктом 7.1. зазначеного договору передбачено, що строк дії договору встановлено сторонами до 06.02.2019. Положеннями п. 3.1. договору про надання послуг адвоката № 06/02-18 встановлено, що оплата юридичних послуг та захист інтересів клієнта за цим договором здійснюється згідно виставлених рахунків та становить 8300 (вісім тисяч триста) грн за годину, що відповідає еквіваленту 300 (триста) доларів США, за курсом 1 долар США - 27,70 грн. Як вбачається з матеріалів справи, наявні рахунки-фактури, що містять перелік наступних послуг: № 01-3/2018 від 01.03.2018 - виявлення фактів, приватне розслідування, № 02/3-2018 від 01.03.2018 - збір та розслідування матеріалів по справі розлучення, № 01-6/2018 від 01.06.2018 - розірвання шлюбу та додаткова плата - подача документів, № 01-10/2018 від 01.10.2018 - встановлення місця проживання дітей, № 01-11/2018 від 01.11.2018 - повторна видача посвідки на постійне місце проживання та додаткова плата - подача документів, отримання посвідки, № 01-2/2019 від 01.02.2019 - виявлення фактів, приватне розслідування. Суд зазначає, що частина вказаних рахунків-фактури, охоплюють послуги, що не передбачені договором, а саме: № 01-3/2018 від 01.03.2018 - виявлення фактів, приватне розслідування, № 01-10/2018 від 01.10.2018 - встановлення місця проживання дітей, № 01-11/2018 від 01.11.2018 - повторна видача посвідки на постійне місце проживання та додаткова плата - подача документів, отримання посвідки, № 01-2/2019 від 01.02.2019 - виявлення фактів, приватне розслідування. Крім того, відповідно до свідоцтва про смерть від 16.01.2019 (а.с. 38) спадкодавець [PERSON] помер [INFO] . Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. було відкрито спадкову справу № 1/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ст. 248 ЦК України встановлено, що відношення представництва припиняються у разі смерті особи, яка видала довіреність. Таким чином, починаючи з 03.01.2019 повноваження його представників за договорами про надання правової допомоги, договорами доручення, ордерами тощо, припинилися. При цьому з указаної дати спадкодавець не міг давати жодні замовлення на виконання адвокатських послуг позивачем. З огляду на викладене, на момент формування позивачем рахунку-фактури № 01-2/2019 від 01.02.2019 спадкодавець не міг ані прийняти виконані за даним рахунком послуги, ані здійснити їх оплату. Таким чином, рахунки-фактури № 01-3/2018, № 01-10/2018, № 01-11/2018, № 01-2/2019 не відповідають змісту укладеного договору, оскільки виходять за межі погоджених сторонами послуг. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що особливою формою оплати послуг є гонорар адвоката, який є формою винагороди останнього за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Положеннями ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Частиною 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Постановою Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/17845/15-ц зазначено, що визнаним міжнародним стандартом здійснення адвокатської діяльності є принципи чесності та добропорядної репутації адвоката, який відображений в етичних кодексах поведінки адвокатів та який розповсюджується на всі напрями професійної діяльності адвоката. Договір про надання правової допомоги має відповідати вимогам Закону та Правилам, а також визнаним міжнародним та національним стандартам надання правової допомоги. Верховний Суд виходить з того, що правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені розрахунки між сторонами договору. У цій справі такі докази позивач суду не надала, не надала будь-якого розрахунку на підтвердження обсягу виконаної нею роботи (фіксований розмір, погодинна оплата). Тому суди дійшли помилкового висновку про задоволення позову. Постановою Верховного Суду від 10.06.2021 у справі № 820/479/18 вказано, що у свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем не було надано доказів щодо виду та обсягу наданих адвокатських послуг, кількості затраченого часу на їх виконання, понесення додаткових витрат у зв`язку з їх виконанням. При цьому, судом встановлено, що заочне рішення у справі № 752/3250/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було ухвалено Голосіївським районним судом м. Києва від 27.06.2018. Таким чином, з вказаної дати позивач фактично не могла надавати послуги в рамках наданої справи у зв`язку з її завершенням. Тому, всі сформовані позивачем рахунки-фактури після ухвалення рішення не охоплюються договором та не підлягають оплаті. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Тетяна Анатоліївна про стягнення коштів, не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed