Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», у якому просив суд: стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в сумі 3 989,07 грн., які стягнуті в рамках виконавчого провадження № 65520908 на підставі виконавчого напису № 4117 Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни від 06.05.2021 року та стягнути судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.05.2021 року на підставі вказаного виконавчого напису Приватним виконавцем Мельником Ю.А. відкрито ВП № 65520908 та стягнуто із заробітної плати боржника грошові кошти у сумі 3 989,07 грн. В подальшому вказаний виконавчий напис було оскаржено в судовому порядку та 26.10.2021 року заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/19842/21 виконавчий напис Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни від 06.05.2021 року зареєстрований в реєстрі за № 4117 визнано таким, що не підлягає виконанню. Позивач вважає, що кошти стягнено без правової підстави, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2021 року матеріали позову передані на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 11 січня 2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з викладенням заперечень проти неї. Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за наявними в ній матеріалами, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач, свого представника в судове засідання не направив, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, поважність причин неявки не повідомляли. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 06.05.2021 року Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено та зареєстровано за №4117 виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 50 161,64 грн. за кредитним договором від 22.11.2017 року № 630794155HPLS. 21 травня 2021 року на підставі вказаного виконавчого напису Приватним виконавцем Мельником Ю.А. відкрито ВП №65520908 та стягнуто із заробітної плати боржника грошові кошти у сумі 3 989,07 грн. В подальшому вказаний виконавчий напис було оскаржено в судовому порядку та 26 жовтня 2021 року заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/19842/21 виконавчий напис Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни від 06.05.2021 року зареєстрований в реєстрі за № 4117 визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення в апеляційному порядку відповідачем не оскаржувалось та 26 листопада 2021 року набрало законної сили. На підтвердження стягнутих 3 989,07 грн. позивачем долучено довідку. Однак досліджуючи надану довідку, суд дійшов наступних висновків. Із довідки неможливо встановити які суми були перераховані фактично на рахунок стягувача, а які на рахунок виконавця як витрати виконавчого провадження. В довідці зазначена сума отримань, проте, відповідна сума отримана приватним виконавцем, а останній перерахував її частково на адресу стягувача, за виключенням витрат на виконавче провадження та винагороди виконавця. Також відповідна довідка жодним чином не завірена. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 44 ЗУ «Про виконавче провадження», приватний виконавець для здійснення примусового виконання рішень відкриває в банках рахунки, у тому числі за потреби в іноземній валюті, для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах та їх виплати стягувачам. У відповідності до ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважує, що загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даному випадку, правовою підставою набуття відповідачем коштів позивача, став договір відступлення прав вимоги, який є чинним та неоспореним, а тому позовна вимога про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), задоволенню не підлягає. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed