Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 18274,81 грн., а також стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн та судовий збір у розмірі 2270 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що 19.10.2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 94848414000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого відповідач отримав від банку кредит у розмірі 50999 грн. на строк до 19.10.2019 року зі сплатою 7 % річних. 25.09.2019 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» був укладений договір факторингу № 147, відповідно до якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 94848414000 від 19.10.2018 року. 26.09.2019 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №26-09/19/02, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників, в тому числі за договором № № 94848414000 від 19.10.2018 року. Відповідач належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконував у зв`язку з чим станом на 26.11.2021 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 18274,81 грн., яка складається з 15214,57 грн. - заборгованість за кредитом; 2098,60 грн. - втрати від інфляції, 961,64 грн. - нараховані 3% річних. Ухвалою від 10.01.2022 року справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явились. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом із позовною заявою подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, про місце та час розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України, повідомлений належним чином. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач звернувся до позивача із анкетою-заявкою на надання споживчого кредиту, відповідно до якої 19.10.2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 94848414000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 50999 грн. зі строком повернення 19.10.2019 року, на який було оформлено договір добровільного страхування за програмою «Захист бюджету» № 05/44/03/1000/1199521 від 19.10.2018 року, що підтверджується копіями кредитного договору та договору добровільного страхування, копією анкети-заявки (а.с. 10-24). 25.09.2019 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХОЛЛІС ВЕСТА» було укладено договір факторингу № 147, у відповідності до якого АТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХОЛЛІС ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХОЛЛІС ВЕСТА» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором № № 94848414000 від 19.10.2018 року, що підтверджується копією договору факторингу (а.с.44-54). 26.09.2019 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХОЛЛІС ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 26-09/19/02, відповідно до якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХОЛЛІС ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором 94848414000 від 19.10.2018 року, що підтверджується копією договору факторингу (а.с. 55-66). Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 26.11.2021 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 18274,81 грн., яка складається з 15214,57 грн. - заборгованість за кредитом; 2098,60 грн. - втрати від інфляції, 961,64 грн. - нараховані 3% річних, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 29-30) Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Частинами 1 та 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За умовами ст. 1049 та ст. 625 ЦК України, після закінчення строку дії договору, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, на існуючий борг нараховуються проценти та застосовується цивільна відповідальність за порушення умов договору. У випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки НБУ (ВСУ від 7.09.2016 року у справі за № 6-1412цс16). Отже, нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор дістає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому, право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону, зобов`язання по договору відповідачем у встановлений строк не виконані, сума заборгованості по тілу, процентам підтверджена документально і підлягає стягненню на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 9000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Факт отримання позивачем правової допомоги підтверджується доданими до позову договором № 05-03/2021 від 05.03.2021 року про надання правової допомоги АО «Лігал Ассістанс», заявкою на надання юридичної допомоги № 30 від 27.09.2021 року (а.с. 81-84, 89). Позивачем було надано копію квитанції № 0289280000 від 04.10.2021 року (а.с. 88) про сплату 200000 грн. на користь АО «Лігал Ассістанс», проте з вказаної квитанції немає можливості встановити факт сплати позивачем коштів у розмірі 9000 грн. за надання правової допомоги саме за подання даної позовної заяви, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за надання правової допомоги. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у справі, пропорційно задоволеним позовним вимогам, які складаються зі сплати судового збору.

Outcome: approved