Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просить визнати недійсними договори дарування від 24.12.2013, укладені між відповідачами щодо земельної ділянки та житлового будинку з прибудовами за адресою: [ADDRESS] , що були посвідчені ПН [PERSON] , та застосувати наслідки недійсності правочинів у вигляді скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на вказане нерухоме майно. Позовні вимоги мотивовані наступним. Відповідач [PERSON] набув у власність будинок, що був побудований за спільні кошти родини, та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , які в подальшому були подаровані за оспорюваними правочинами відповідачем [PERSON] своєму синові [PERSON] . Позивач просить визнати укладені правочини недійсними, оскільки згоду на їх укладення вона не надавала. Позивач має вади зору, та є інвалідом, та укладені договори вона вважає незаконними, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Кіндріч О.В. подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись, що позивачем надано згоду на укладення [PERSON] оспорюваних правочинів, та стан здоров`я позивача не є предметом позову, та просила застосувати строки позовної давності до вказаних позовних вимог. Третьою особою ПН ХМНО Харківської області Орловою О.М. подані до суду пояснення, в яких просить позов залишити без задоволення, оскільки позивач надала письмову згоду на здійснення оспорюваних правочинів, що підтверджується її підписом в заяві від 21.11.2013 за реєстр. №1494. Представник позивача адвокат Рязанцева О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача адвокат Іванцов Я.І. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, та просив застосувати строки позовної давності, оскільки правочини укладені в 2013 році. Третя особа ПН ХМНО Орлова О.М. в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. 19.06.2018 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, яка розподілена судді Зуб Г.А. 21.06.2018 до Київського районного суду м. Харкова надійшла заява від позивача про вжиття заходів забезпечення позову, яка розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 22.06.2018 забезпечено позовні вимоги позивача шляхом накладення заборони відчуження на спірне майно до вирішення спору по суті. Постановою Харківського апеляційного суду від 12.09.2018 вказана ухвала залишена без змін. Постановою Верховного Суду від 17.01.2019 ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 22.06.2018 та постанову Харківського апеляційного суду від 12.09.2018 залишено без змін. Ухвалою судді від 25.06.2018 вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 10-днів для усунення недоліків з моменту отримання копії ухвали, які усунуті представником позивача 12.07.2018. Ухвалою судді від 16.07.2018 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження, та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. Ухвалою суду від 01.11.2018 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті, визнано обов`язковою явку позивача в судове засідання, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі, та викликано свідків для допиту в судовому засіданні. Ухвалою суду від 22.10.2019 вказану позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Харківського апеляційного суду від 23.01.2020 ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 22.10.2019 скасовано, та справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду по суті. 29.01.2020 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, та передана для розгляду судді Зуб Г.А. Ухвалою суду від 27.10.2020 по вказаній справі призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам КЗОЗ «ХОБСМЕ», та провадження у справі зупинено. Постановою Харківського апеляційного суду від 11.01.2021 ухвалу суду від 27.10.2020 залишено без змін. 29.10.2021 на адресу суду надійшов висновок експерта. Ухвалою суду від 01.11.2021 відновлено провадження по дійсній справі. \~Судом встановлено,\~що позивач по справі, 1942 року народження, є особою з інвалідністю другої групи за загальним захворюванням, безстроково. 16.10.1960 між позивачем та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб. Відповідач [PERSON] є сином позивача та [PERSON] , та між ними погіршились сімейні стосунки. Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 24 березня 2008 року у справі № 2-1105/08/04 визнано за [PERSON] право власності на двоповерховий житловий будинок літ. А-2 з підвалом літ. Ап (приміщення № 1-17), балконом літ. а1 , загально площею 252,8 кв. м, та з ґанком літ. а , гараж літ. Б , паркан № 1, ворота № 2, хвіртку № 3, які розташовані по [ADDRESS] . Цим рішенням встановлено, що [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку від 26 червня 2003 року належить земельна ділянка площею 0,0916 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Протягом 2003-2007 років [PERSON] за власні кошти на належній йому земельній ділянці по [ADDRESS] зведено житловий будинок літ. А-2 з підвалом літ. Ап , балконом літ. а1 , ґанком літ. а , а також гараж літ. Б . Комунальне підприємство Харківське міське бюро технічної інвентаризації 01 серпня 2008 року надало витяг про реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями на підставі рішення Київського районного суду міста Харкова від 24 березня 2008 року за [PERSON] . Відповідно до договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями від 24 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Орловою О. М. за реєстровим № 1633, [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок літ. А-2 з надвірними будівлями [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 24 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Орловою О. М. за реєстровим № 1637, [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0916 га, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також заявою від 24 грудня 2013 року, посвідченою приватним нотаріусом Харківського МНО Орловою О. М., [PERSON] засвідчив, що відносно житлового будинку літ. А-2 з надвірними будівлями [ADDRESS] , який відчужується, не існує прав малолітніх чи неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваним житловим будинком. Державна реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] вчинена в день укладання правочину - 24 грудня 2013 року. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.12.2017 по справі №640/6698/17, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 19.06.2018 та постановою Верховного суду від 23.09.2020, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання договору дарування недійсним відмовлено в повному обсязі. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з положеннями частини другої статті 12, частиною першою, шостою статті 81 ЦПК України учасника справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316 , 317 , 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Отже, спірний житловий будинок та земельна ділянка набуті сторонами під час шлюбу та є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, та на їх відчуження потрібна письмова згода другого з подружжя, що має бути нотаріально посвідчена. Позивач надала згоду на дарування спірного житлового будинку та спірної земельної ділянки, набутих у період зареєстрованого шлюбу, що підтверджується її заявою від 21 листопада 2013 року, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Харківського МНО Орловою О. М. за реєстровим № 1494. Зміст цієї заяви доведений до відома обдаровуваного (пункт 7 договорів дарування). Позивач зазначила, що вона має вади зору, тому про наявність вказаної згоди їй не відомо нічого, та їй вона прочитана не була. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed