Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

[PERSON] 08 липня 2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання шлюбу не укладеним та зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що 18 липня 2018 року позивачка подала документи для реєстрації шлюбу до Саксаганського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області та отримала відповідь від 18 липня 2018 року за №147/14.13-141, згідно з якою їй було відмовлено у прийнятті заяви про державну реєстрацію шлюбу, оскільки при перевірці було встановлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян мається актовий запис про шлюб, складений за № 1031 від 21 листопада 2013 року Індустріальним у місті Дніпро відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області та такий шлюб зареєстрований між позивачкою та [PERSON] , [INFO] , громадянином Сірійської Арабської Республіки, про що позивачка вперше дізналася з цієї відповіді. До цього у травні 2015 році у позивачки у місті Дніпро було в т.ч. разом з іншими документами викрадено паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий Саксаганським РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 13 грудня 2001 року та з цього приводу вона 23 травня 2015 року зверталась з заявою до Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, за якою було проведено перевірку та роз`яснено їй порядок поновлення документів, що підтверджується відповіддю від 25 травня 2015 року за № 3615Ж. 18 червня 2015 року позивачка зверталась до Довгинцівського РВ у місті Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області з заявою про втрату паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Саксаганським РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та 18 червня 2015 року зазначений паспорт був внесений до бази «Недійсні документи» системи ЄІАС Довгінцівським РВ у місті Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області та 17 липня 2015 року позивачка була документована паспортом серії [NUMBER] Довгінцівським РВ у місті Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області у зв`язку з втратою вищезазначеного паспорта, що підтверджується відповіддю за вих. № 1226/1873 від 02 березня 2019 року від Довгинцівського РВ у місії Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області. Позивачка ніколи не бачила такої особи, як [PERSON] та не була з ним знайома за допомогою будь-яких засобів зв`язку, в т.ч. мережі Інтернет. Позивачка ніколи не подавала до Індустріального у місті Дніпро відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області заяву про державну реєстрацію шлюбу з [PERSON] , не доручала здійснення таких дій будь-яких іншим особам та не ставила свого підпису на будь-яких документах адресованих до цього органу. З приводу дій відповідача та працівників уповноважених на реєстрацію шлюбу позивачка звернулась з заявою про вчинене кримінальне правопорушення та за ухвалою слідчого судді у справі № 214/7207/18 відомості були внесені до ЄРДР. Позивач звернулася з заявою до відповідного ВДРАЦС про визнання шлюбу не укладеним, проте позивачу було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Відповідач не заперечує проти позову. Позивач просила визнати неукладеним шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем [PERSON] , громадянином Сирії, згідно актового запису № 1031 та зобов`язати Індустріальний районний у місті Дніпро відділ державної реєстрації актів цивільного стану ПСМУ Міністерства юстиції (м. Дніпро) анулювати цей запис, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Отже, позовні вимоги визнав і не заперечував проти винесення рішення за наявними матеріалами справи на розсуд суду і розгляд справи без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України. Представник третьої особи Індустріального районного у місті Дніпрі відділу реєстрації актів цивільного стану Південно - східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В письмовому зверненні до суду не заперечували проти позовних вимог і просили винесення рішення за наявними матеріалами справи на розсуд суду і справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні з`ясовано, що [PERSON] , як вона стверджує, 18 липня 2018 року позивачка подала документи для реєстрації шлюбу до Саксаганського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області та отримала відповідь від 18 липня 2018 року за № 147/14.13-141, згідно з якою їй було відмовлено у прийнятті заяви про державну реєстрацію шлюбу, оскільки при перевірці було встановлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян мається актовий запис про шлюб, складений за № 1031 від 21 листопада 2013 року Індустріальним у місті Дніпро відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області та такий шлюб зареєстрований між позивачкою та [PERSON] , [INFO] , громадянином Сірійської Арабської Республіки, про що позивачка вперше дізналася з цієї відповіді. Також вказаною відповіддю засвідчено, що в актовому записі про шлюб № 1031 від 21 листопада 2015 року зазначені дані про паспорт позивачки, який за інформацією Реєстру недійсних паспортів, є недійсним. Але цього шлюбу вона ні з ким не укладала і про нього жодної уяви не має. До цього у травні 2015 році у позивачки у місті Дніпро було в т.ч. разом з іншими документами викрадено паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий Саксаганським РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 13 грудня 2001 року та з цього приводу вона 23 травня 2015 року зверталась з заявою до Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, за якою було проведено перевірку та роз`яснено їй порядок поновлення документів, що підтверджується відповіддю від 25 травня 2015 року за № 3615Ж. 18 червня 2015 року позивачка зверталась до Довгинцівського РВ у місті Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області з заявою про втрату паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Саксаганським РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та 18 червня 2015 року зазначений паспорт був внесений до бази «Недійсні документи» системи ЄІАС Довгинцівським РВ у місті Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області та 17 липня 2015 року позивачка була документована паспортом серії [NUMBER] Довгинцівським РВ у місті Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області у зв`язку з втратою вищезазначеного паспорта, що підтверджується відповіддю за вих. № 1226/1873 від 02 березня 2019 року від Довгинцівського РВ у місії Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області. Позивачка ніколи не бачила такої особи, як [PERSON] та не була з ним знайома за допомогою будь-яких засобів зв`язку, в т.ч. мережі Інтернет. Позивачка ніколи не подавала до Індустріального у місті Дніпро відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області заяву про державну реєстрацію шлюбу з [PERSON] , не доручала здійснення таких дій будь-яких іншим особам та не ставила свого підпису на будь-яких документах адресованих до цього органу. Станом на дату вчинення актового запису про шлюб № 1031 від 21 листопада 2015 року позивачка взагалі не перебувала у м. Дніпро, що за викладених фактичних обставин свідчить про порушення її прав та інтересів, за захистом яких вона вимушена звернутися до суду. З приводу дій [PERSON] та працівників уповноважених на реєстрацію шлюбу позивачка звернулась з заявою про вчинене кримінальне правопорушення та за ухвалою слідчого судді у справі № 214/7207/18 відомості були внесені до ЄРДР. Позивач звернулася з заявою до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану про визнання шлюбу не укладеним, проте позивачу було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Фактично виник спір, який в добровільному порядку вирішено не було і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позов підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно п. п. 2, 4 статті 16 ЦПК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ч. 2 статті 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч. 1 статті 48 Сімейного кодексу України шлюб, зареєстрований у відсутності нареченої і (або) нареченого, вважається неукладеним. Запис про такий шлюб у органі державної реєстрації актів цивільного стану анулюється за рішенням суду за заявою заінтересованої сторони. Згідно п. 5 ч. 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 4 ч. 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. Проте згідно ч. 4 статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право. Спір про право вбачається у тому, що наявний спір про право щодо вільної згоди жінки на шлюб (ст. 51 Конституції України), право на повагу до сімейного життя (ч. 4 ст. 4 СК України), тому позивачці роз`яснено її право викласти свої вимоги, звернувшись до суду в порядку позовного провадження. Такий спір необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки за ним необхідно встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт укладання шлюбу позивачем, а адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для анулювання таких актових записів цивільного стану, зокрема і факт реальності укладання шлюбу, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладену у її постанові від 14 листопада 2018 року. Судом встановлено, що [PERSON] 18 липня 2018 року подала документи для реєстрації шлюбу до Саксаганського районного у місті Кривому Розі ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області та отримала відповідь від 18 липня 2018 року за №147/14.13-141, згідно з якою їй було відмовлено у прийнятті заяви про державну реєстрацію шлюбу, оскільки при перевірці було встановлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян мається актовий запис про шлюб, складений за № 1031 від 21 листопада 2013 року Індустріальним у місті Дніпро відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області та такий шлюб зареєстрований між позивачкою та [PERSON] , [INFO] , громадянином Сірійської Арабської Республіки, про що позивачка вперше дізналася з цієї відповіді. Також вказаною відповіддю засвідчено, що в актовому записі про шлюб № 1031 від 21 листопада 2015 року зазначені дані про паспорт позивачки, який за інформацією Реєстру недійсних паспортів, є недійсним. Але цього шлюбу вона ні з ким не укладала і про нього жодної уяви не має. До цього у травні 2015 році у позивачки у місті Дніпро було в т.ч. разом з іншими документами викрадено паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий Саксаганським РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 13 грудня 2001 року та з цього приводу вона 23 травня 2015 року зверталась з заявою до Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, за якою було проведено перевірку та роз`яснено їй порядок поновлення документів, що підтверджується відповіддю від 25 травня 2015 року за № 3615Ж. 18 червня 2015 року позивачка зверталась до Довгинцівського РВ у місті Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області з заявою про втрату паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Саксаганським РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та 18 червня 2015 року зазначений паспорт був внесений до бази «Недійсні документи» системи ЄІАС Довгінцівським РВ у місті Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області та 17 липня 2015 року позивачка була документована паспортом серії [NUMBER] Довгінцівським РВ у місті Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області у зв`язку з втратою вищезазначеного паспорта, що підтверджується відповіддю за вих. № 1226/1873 від 02 березня 2019 року від Довгинцівського РВ у місії Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області. Позивачка ніколи не бачила такої особи, як [PERSON] та не була з ним знайома за допомогою будь-яких засобів зв`язку, в т.ч. мережі Інтернет. Позивачка ніколи не подавала до Індустріального у місті Дніпро відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області заяву про державну реєстрацію шлюбу з [PERSON] , не доручала здійснення таких дій будь-яких іншим особам та не ставила свого підпису на будь-яких документах адресованих до цього органу. Станом на дату вчинення актового запису про шлюб № 1031 від 21 листопада 2015 року позивачка взагалі не перебувала у м. Дніпро, що за викладених фактичних обставин свідчить про порушення її прав та інтересів, за захистом яких вона вимушена звернутися до суду. Неправомірні дії відповідальних осіб Індустріального районного у місті Дніпро відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області позивач вбачає у тому, що вони порушили вимоги наказу Міністерства юстиції від 18 жовтня 2000 року № 52/5 «Про затвердження Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні». Згідно п. 1 ч. 2 розділу І цього наказу для державної реєстрації шлюбу жінкою та чоловіком особисто подається заява про державну реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану за їх вибором. Якщо жінка і (або) чоловік не можуть через поважні причини особисто подати заяву про державну реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, справжність підпису(ів) на якій засвідчено нотаріально, можуть подати їх представники. Повноваження представника мають ґрунтуватися на нотаріально посвідченій довіреності. Ні позивач особисто, ні її представник за довіреністю до Індустріального районного у місті Дніпро відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявами про державну реєстрацію її шлюбу ніколи не зверталися. При цьому відповідальні особи Індустріального районного у місті Дніпро відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області були зобов`язані звірити фото на належному позивачці паспорті з зовнішнім виглядом особи, яка могла укладати шлюб від її імені, але ними цього зроблено не було. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1, 2 ст. 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя. їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Згідно ст. 28 СК України заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органе державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюб, вважаються нареченими. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто. Якщо жінка і (або) чоловік не можуть через поважні причини особисто подати заяву про реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену, можуть подані їх представники. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Відповідно до ст. 29 СК України орган державної реєстрації актів цивільного стане зобов`язаний ознайомити наречених ч їхніми правами та обов`язками як майбутніх подружжя і батьків та попередити про відповідальність за приховання перешкод до реєстрації шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 32 СК України шлюб реєструється після спливу одного місяця від дня подання особами заяви про реєстрацію шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. ЗЗ СК України шлюб реєструється у приміщенні органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. І, 2 ст. 34 СК України присутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхньою шлюбу є обов`язковою. Реєстрація шлюбу через представника не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 48 СК України шлюб, зареєстрований у відсутності напеченої і (або) нареченого, вважається неукладеним. Запис про такий шлюб у органі державної реєстрації актів цивільного стану анулюється за рішенням суду за заявою заінтересованої особи. За вказаних фактичних обставин до відносин, що склалися між сторонами цієї справи підлягають застосуванню положення ст. 48 СК України. Правила державної реєстрації актів цивільною стану в Україні затверджені Наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, де передбачено наступне: Загальні положення - Про факт державної реєстрації акту цивільною етану органами державної реєстрації актів цивільного стану видаються відповідні свідоцтва в т.ч. про шлюб на бланках, виготовлених за зразками та їх описами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільною стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільною стану». 8. Державна реєстрація актів цивільною етану за заявами іноземців, осіб без громадянства проводиться за законодавством України. Органи державної реєстрації актів цивільною стану повідомляють компетентні органи іноземних держав, з якими Україною укладено договори про правову допомогу і правові відносини у цивільних і сімейних справах, про державну реєстрацію актів цивільного стану громадян таких держав, якщо правилами договорів передбачено палання зазначених відомостей. Анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його складання на підставі рішення суду. Враховуючи вищезазначені обставини та наведені норми права шлюб зареєстрований між [PERSON] , [INFO] , громадянином Сирійської Арабської Республіки та [PERSON] , [INFO] є неукладеним, а актовий запис про шлюб, складений за № 1031 від 21 листопада 2015 року Індустріальним районним у місті Дніпро відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області підлягає анулюванню. Шлюб є неукладеним, оскільки позивачка не мала волевиявлення на його укладення, не була присутня під час його реєстрації, не подавала будь-яких документів для проведення реєстрації такого шлюбу та їх не підписувала, а також є очевидним порушення закону з боку органу державної влади, оскільки реєстрацію шлюбу проведено за недійсним паспортом позивачки, що також очевидно свідчить про ті обставини, на які вона посилається та такі дії мають ознаки кримінального правопорушення. Відповідач не заперечує проти позову та викладених в ньому обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів». Частиною першою статті 15 Цивільного Кодексу України кожній особі гарантується право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі й визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Загальна декларація прав людини (ООН, 1948 рік) у статті 23 проголошує, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття; на рівну оплату за рівну працю; кожен працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Для захисту своїх інтересів кожна людина має право створювати професійні спілки і входити до професійних спілок. Конституція України є законом найвищої юридичної сили. Закони і інші нормативно-правові акти повинні відповідати Конституції. Конституція є законом прямої дії (ст. 8 Конституції України). Тобто, якщо норма закону чи нормативно-правового акту суперечить нормі Конституції України, для правильного правозастосування слід використовувати норму Конституції. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19 Конституції України). Таким чином, я наголошую про законність моїх вимог, що без будь- яких застережень та незалежно від будь-яких цілей, причин чи суспільного або особистого інтересу, всі органи і посадові особи держави України повинні діяти строго у відповідності до Конституції та не мають повноважень виходити за межі норм Конституції, навіть якщо вони керуються законом, оскільки закон також не має суперечити Конституції України. Правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ст. 19 Конституції України). Ніхто не зобов`язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу настає юридична відповідальність (ст. 60 Конституції України). Із наведених норм вбачається, що акти і норми, які суперечать Конституції, заборонено видавати та виконувати. При чому відповідальність настає як за видання, так і за виконання незаконного розпорядження. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Як вказав Європейський суд у рішенні від 9 січня 2013 року «Олександр Волков ти України», № 21722/11, п. п. 165, 166, приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру» (див. рішення від 7 серпня 1996 року у справі «С. проти Бельгії» (C. v. Belgium), п. 25, Reports 1996-ІІІ). Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом (див. рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Нємець проти Німеччини» (Niemietz v. Germany), п. 29, Series А № 251-В). Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (див. рішення у справах «Сідабрас та Джяутас проти Литви» (Sidabras and Dziautas v. Lithuania), заяви №№ 55480/00 та 59330/00, п. 47, ECHR 2004-VIII, та «Бігаєва проти Греції» (Bigaeva v. Greece), заява № 26713/05, пп. 22-25, від 28 травня 2009 року). Стаття 8 Конвенції охоплює питання захисту честі та репутації як частину захисту права на повагу до приватного життя (див. рішення у справах «Пфайфер проти Австрії» (Pfeifer v. Austria), заява № 12556/03, п. 35, від 15 листопада 2007 року, та «А. проти Норвегії» (A. v. Norway), заява №28070/06, пп. 63 та 64, від 9 квітня 2009 року); впливає на широке коло стосунків заявника з іншими людьми, включаючи стосунки професійного характеру, під впливом опиняється і професійна репутація заявника. Згідно ч. 2 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01 липня 2010 року державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, з`ясувавши обставини справи, ставлення позивача і відповідача до вказаного шлюбу, спірного питання, враховуючи їх інтереси та виходячи з того, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження позову, суд погоджується з викладеними у позові доводами, у зв`язку із чим доходить висновку про відсутність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Не може суд прийняти до уваги можливу незгоду відповідача з певними положеннями позову, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено. При таких обставинах суд вважає доведеними ті обставини, що вказаного позивачем шлюбу з нею не укладалося, а тому можливо позовну заяву задовольнити та визнати неукладеним шлюб, зареєстрований між [PERSON] , [INFO] , громадянином Сірійської Арабської Республіки та [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер обліковій картки платника податків [NUMBER] , що був зареєстрований Індустріальним районним в місті Дніпро відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головною територіальною управління юстиції у Дніпропетровській області згідно актового запису про шлюб № 1031 від 21 листопада 2015 року та зобов`язати Індустріальний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) анулювати актовий запис про шлюб № 1031 від 21 листопада 2015 року складений Індустріальним районним у місті Дніпро відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській обласні 21 листопада 2015 року та стягнути з відповідача сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в сумі 908 грн. Таким чином позовні вимоги про в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved