Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

13.12.2021 [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що з 07.07.2007 перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2021. Від вказаного шлюбу має спільних з відповідачем непонолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які мешкають з позивачкою і знаходяться на її утриманні. З 2019 року позивач є інвалідом ІІІ групи довічно внаслідок загального захворювання. Вказана інвалідність встановлена позивача під час перебування у шлюбі, оскільки вона хворіє на онкологічне захворювання. Враховуючи викладене, позивач просила стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини доходу відповідача починаючи з дня пред`явлення позову, довічно або до покращення стану здоров`я позивача. Ухвалою судді Батманової В.В. від 28.12.2021 було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін (а.с. № 34). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав у ньому викладених. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що позивач працює на декількох роботах, відтак має достатні кошти для існування. Крім того третя спільна дитина [PERSON] [INFO] мешкає разом з відповідачем та він повністю утримує сина, оскільки той навчається в вищому навчальному закладі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що у позовних вимогах слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2007, який був зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. № 9). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2021шлюб між сторонами розірвано (а.с .№ 10-11). Відповідно до копії довідки 12 ААБ № 230257, виданої СМКС МСЕК №7 16.07.2020, [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково. Висновок про умови та характер праці - протипоказані значні психоемоційні навантаження, ненормований робочий день (а.с.18). Згідно копії виписки із медичної карти хворого від 01.12.2021, [PERSON] у зв`язку із загальним захворюванням потребує постійного нагляду спеціалістів онколога та ендокринолога. (а.с.19). Виходячи із копії довідки про доходи №4072 3800 9007 1069 від 03.12.2021, [PERSON] перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні ПФУ м.Дніпрі в Дніпропетровській області і отримує соціальну пенсію. Сума пенсії за період з 01.06.2021 по 30.11.2021 складає 13 2000 грн. (а.с.25). Згідно копії довідки про доходи [PERSON] працює головним бухгалтером у ТОВ «Технополюс» та загальна сума її доходу за період з червня 2021 року по листопад 2021 року становить 25 701,68 грн.(а.с.26). Згідно ч.1, 2, 3 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Частиною 4 ст. 75 СК України передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Відповідно до аналізу вказаних норм матеріального права є підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Судом встановлено, що сторони тривалий час перебували у шлюбі, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. Таким чином, виходячи із норм закону та змісту довідки про доходи [PERSON] , вона отримує соціальну пенсію в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого у відповідний період часу, працює у ТОВ «Технополюс» на умовах неповного робочого тижня, також до цього часу працювала на інших посадах інших підприємств. В розумінні положень частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування. Суд погоджується із тим, що з цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України (постанова Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 759/6629/19). Водночас, суд зазначає наступне. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Обґрунтовуючи свою потребу у матеріальній допомозі, [PERSON] зазначає, що потребує систематичного профілактичного лікування. Однак, при цьому, позивачка не зазначає, в чому полягає лікування, необхідне у її випадку та суму витрат, необхідних для такого лікування. Також, позивач просить стягнути з відповідача 1/6 частину від доходу відповідача проте не зазначає, яка саме сума необхідна їй на лікування, відповідні призначення лікаря та належні докази придбання цих лікарських засобів. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та відсутні жодні докази на підтвердження розміру доходу відповідача та його можливості надавати матеріальну допомогу Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За наведених обставин, суд вважає, що у позовних вимогах [PERSON] слід відмовити у зв`язку із їх необґрунтованістю. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed