Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , за участю третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина , [PERSON] - 2/5 частини на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 13 січня 1998 року, договору про поділ квартири від 17 листопада 2006 року, договору дарування від 12 січня 2007 року. Вказана квартира складається із трьох житлових кімнат площею 66,00 кв.м, загальна площа квартири 80,20 кв.м. з всіма комунальними вигодами. У квартирі зареєстровані та проживають [PERSON] , її чоловік [PERSON] , їх донька [PERSON] , онука [PERSON] та правнуки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . В квартирі зареєстрований, але не проживає з червня 2017 року колишній чоловік дочки позивачки [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та відповідачем розірвано на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 березня 2018 року. Позивачка стверджує, що відповідач припинив проживати та користуватися вказаною квартирою з червня 2017 року, не цікавиться квартирою, не оплачує за комунальні послуги , а тому весь тягар від сплати комунальних платежів лежить на мені та інших членах сім`ї. [PERSON] зазначає, що ніякої додаткової домовленості або договору стосовно того, що відповідач буде проживати у квартирі між ними не має, перешкод у користуванні квартирою не чинили. Позивачка вважає, що у зв`язку з тривалим не проживанням відповідача в квартирі без поважних причин його необхідно визнати таким, що втратив право на користування таким житлом. З підстав наведених у позовній заяві, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.12.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, шляхом скерування на адресу проживання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а також розміщення на офіційному сайті суду оголошення про виклик відповідача в судове засідання. За згодою позивача, у відповідності до вимог\~ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Треті особи в судове засідання не з`явилася, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити позов. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 13.01.1998 року / а. с. 9/. Згідно договору про поділ квартири, що знаходиться у спільній сумісній власності від 17.11.2006 року визначено кожному співвласнику квартири [ADDRESS] його конкретну частку в таких розмірах: [PERSON] - 1/5 частина квартири, [PERSON] - 1/5 частина квартири, [PERSON] - 1/5 частина квартири, [PERSON] - 1/5 частина квартири, [PERSON] - 1/5 частина квартири. У зв`язку з поділом вказаної квартири між співвласниками спільної сумісної власності право спільної сумісної власності припинилося та ними набуто право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] / а. с. 8/. Відповідно до договору дарування 1/5 частини квартири від 12.01.2017 року [PERSON] подарував [PERSON] , а вона прийняла в дар 1/5 частини квартири [ADDRESS] /а. с. 10/. 23.03.2018 року рішенням Галицького районного суду м. Львова розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23.10.1988 року у Міському відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3794 /а. с. 12-14/. З довідки наданої Відділом житлового господарства ЛМКП «Айсберг» №1064 від 18.11.2021 року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровано семеро осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а. с. 15/. Згідно акту від 19.05.2021 року затвердженого директором ЛМКП «Айсберг» вбачається, що комісією в складі майстрів дільниць: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що [PERSON] , 1969 року народження, за адресою: [ADDRESS] зареєстрований за даною адресою, але фактично не проживає / а. с. 16/. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст.3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування і\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. За\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до\~ст.71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком дочки позивачки та зареєстрований у спірній квартирі та набув право користуванням чужим майном. Однак судом встановлено, спільно з власниками квартири відповідач не проживає, спільним побутом з ними не пов`язані. Договору щодо оренди спірного житла між сторонами не укладалося. Тобто відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні своїх прав користування та розпорядження власністю. Частиною першою статті 383\~ЦК України та статтею 150\~ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. В п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 198 5року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважних причин, які б могли бути підставою для продовження строку, передбаченого ст. 71 ЖК України, збереження за відповідачем спірного жилого приміщення судом не встановлено. При цьому, суд вважає необхідними зазначити про те, що відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.(ч.2 ст.29 ЦК України). Зі змісту ст.12 ЦПК України\~вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Положеннями ч. 1 ст.13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , добровільно залишив приміщення, хоча перешкод у користуванні житлом йому не чинилось, не проживає у ньому більше 6-ти місяців без поважних причин, не цікавиться житлом, не оплачує та не утримує його, не зберігає в примішенні майна та речей, втратив з ним зв`язок, тому позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved