Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Перша вінницька державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна та вилучення запису з реєстру, мотивуючи позовну заяву тим, що [PERSON] є власником Квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.11.2007 року. В жовтні 2021 року у позивача виникла необхідність розпорядження вказаною власністю шляхом продажу, проте під час звернення до нотаріуса їй стало відомо про існування арешту на квартиру, на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.09.2009 року. Зі змісту ухвали суду встановлено, що з метою забезпечення позову у справі ВАТ КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу було накладено арешт на квартиру, що належить [PERSON] станом на 2009 рік. Позивач зазначає, що обставини вказані в ухвалі суду не відповідають дійсності, оскільки вона придбала квартиру у [PERSON] . Жодних спорів та відносин ні з сторонами у справі №2-6067/09, ні з ВАТ КБ «Надра» в неї не було. Враховуючи викладене, [PERSON] вважає, що арешт накладений помилково та обмежує її права, тому вона звернулася до суду з цим позовом. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала суду заяву з проханням провести розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Судові витрати просила залишити за нею. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. Також просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи Першої вінницької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій зазначив, що просить розгляд справи здійснювати за його відсутності. У вирішенні справи покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 23.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2319 вбачається, що позивач [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру під [ADDRESS] . Зі змісту цього договору також вбачається, що квартира належала продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 08.11.2007 року згідно з рішенням від 08.11.2007 року №2652, зареєстрованого в КП «ВООБТІ» 20.11.2007 року (а.с. 7). Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів, вказаний вище договір був зареєстровано в реєстрі 23.11.2007 року (а.с. 8). 11.12.2007 року [PERSON] видано реєстраційне посвідчення на вказану вище квартиру (а.с. 9). Разом з тим, ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.09.2009 року у справі №2-6067/09 була розглянута заява ВАТ КБ «Надра» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ВАТ КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу. З метою забезпечення позову накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] . Копію ухвали направити для виконання Першій вінницькій нотаріальній конторі та КП «ВМБТІ» (а.с. 6). В зв`язку з виконанням вказаної вище ухвали суду, 06.10.2009 року Першою вінницькою нотаріальною конторою було внесено у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис про обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 9124426; об`єкт обтяження - квартира за адресою: [ADDRESS] . Власником об`єкту обтяження вказано - [PERSON] (а.с. 5). Також з Інформації з Єдиного реєстру боржників встановлено, що відносно боржника відкрито три виконавчі провадження (а.с. 11, 33). З матеріалів справи вбачається, що позивач має обмеження у праві розпорядженням своїм спірним майно, що підтверджується договором намірів від 20.10.2021 року про продаж цієї квартири (а.с. 27). Відповідно до відомостей КП «ВМБТІ» №7481 від 25.10.2021 року, згідно матеріалів інвентаризаційної справи №5099 на квартиру [ADDRESS] станом на 29.12.2012 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності в цілому на квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. 23.11.2007 року реєстраційний №2319. Отже, позивач була власником спірної квартири з 23.11.2007 року, проте 30.09.2009 року на цей об`єкт нерухомого майна було накладено арешт з посиланням на те, що власником цієї квартири є [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не має жодного відношення до справи №2-6067/09, яка розглядалася у Ленінському районному суді м. Вінниці, під час розгляду якої було накладено арешт на квартиру, яка перебувала у власності позивача. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 319 ЦК України визначає що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту (правовий висновок Верховного Суду України від 15.03.2013р. у справі № 6-26цс13). В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» АБО «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 «Стреч проти Сполученого Королівства» від 24.04.2003 року. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом звільнення майна з-під арешту. Також з викладеного вище вбачається, оскільки позивач позбавлена можливості розпорядитись шляхом проважу свого майна, зважаючи на викладені обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку в іншій спосіб, є необхідність захисту прав шляхом зняття арешту з квартири та виключення запису про арешт нерухомого майна з Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Перша вінницька державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна та вилучення запису з реєстру знайшли своє часткове підтвердження, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved