Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором №006-2900/756-0397 від 26 жовтня 2007 року у розмірі 103 119,16 швейцарських франків. Свої позовні вимоги АТ «Універсал Банк» обґрунтовував тим, що 26 жовтня 2007 між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №006-2900/756-0397. Відповідно умов Кредитного договору, кредитор зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 129 700 швейцарських франків, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом у розмірі 9,45% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього Договору. Сплата відсотків у розмірі 9,45% річних базова процентна ставка відсотків річних за надання кредиту терміном - з 26.10.2007 року по 10.10.2025 року, а Відповідач зобов`язується погасити кредит, сплатити за його користування процент в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача, 29 березня 2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № б\\н. Згідно умов Договору поруки, відповідач 2 зобов`язується перед позивачем відповідати за невиконання відповідача 1 усіх його зобов`язань перед позивачем, що виникли за Кредитним договором та можуть виникнути в майбутньому. 13 листопада 2019 року Миргородського міськрайонного суду Полтавської області було солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за даним за кредитним договором №006-2900/756-0397 від 26.10.2007 року у розмірі 32 175,57 швейцарських франків та судові витрати. Рішення суду набрало законної сили. Віддтак, судом було встановлено правомірність укладення даних договорів. Станом на 13.04.2020 року відповідачами не повернуто всієї суми заборгованості по тілу кредиту, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду. 21 серпня 2020 року представником відповідачів до суду було подано відзив на позов, в якому останній проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не враховано того, що строк виконання зобов`язання змінено шляхом направлення вимоги до відповідачів про дострокове повернення коштів. У зв`язку з цим нарахування процентів за Кредитним договором є незаконним, а розрахунок заборгованості, долучений позивачем до позовної заяви є у будь-якому разі невірним. Позивачем пропущено строк позовної давності стосовно вимог про стягнення заборгованості, відповідно, вимоги стосовно стягнення зазначеної в позові суми заборгованості не можуть бути задоволені. Звернення позивача до суду з вимогою про стягнення заборгованості за Кредитним договором має на меті подвійне стягнення суми заборгованості за Кредитним договором, оскільки, рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 листопада 2019 року вже стягнуто заборгованість з відповідачів. Суб`єктивний склад справ, предмет та підстави позову є тотожними. Одночасно з подачею відзиву на позовну заяву представником відповаідачів було подано заяву про застосування строків позовної давності. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позивача, з підстав викладених у відзиві та просив суд застосувати строки позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті вважає, що позовна заява АТ «Універсал Банк» не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено способи порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 1054 ЦК України визначено поняття кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 жовтня 2007 між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №006-2900/756-0397. Відповідно умов Кредитного договору, кредитор зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 129 700 швейцарських франків, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом у розмірі 9,45% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього Договору. Сплата відсотків у розмірі 9,45% річних базова процентна ставка відсотків річних за надання кредиту терміном - з 26.10.2007 року по 10.10.2025 року, а Відповідач зобов`язується погасити кредит, сплатити за його користування процент в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача, 29 березня 2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № б\\н. Згідно умов Договору поруки, відповідач 2 зобов`язується перед позивачем відповідати за невиконання відповідача 1 усіх його зобов`язань перед позивачем, що виникли за Кредитним договором та можуть виникнути в майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як підтверджується матеріалами справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував та внаслідок чого виникла заборгованість. Позивач визначив розмір заборгованості, виходячи з розрахунку заборгованості, відповідно до якого розмір боргу становить 103 119,16 швейцарських франків. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Так, в зв`язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору, 14 січня 2015 року позивач звернувся з позовною заявою про стягнення заборгованості до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків та просив суд прийняти рішення про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» суми заборгованості за кредитним договором№006-2900/756-0397 від 26 жовтня 2007 року у розмірі 136 671,28 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 01.12.2014 року складає 2 185 387,43 грн., з яких: 1 923 588,88 - заборгованість за кредитом, 257 373,61 грн. заборгованість за відсотками та 4 424,94 грн. - заборгованість по підвищеним відсоткам. 29 лютого 2016 року ухвалою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків було залишено без розгляду позов ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Таким чином, пред`явивши вимогу про дострокове повернення грошових коштів за Кредитним договором від 14 січня 2015 року та звернувшись до суду з позовом про стягнення відповідної заборгованості, позивач в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання за Кредитним договором з 10 жовтня 2025 року на 14 січня 2015 року. Тобто, Позивач відповідно до положень статті 1050 ЦК України та положень кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов`язання. В липні 2016 року позивач звернувся до Миргородського міськрайонного суду з позовом до відповідачів за вказаним кредитним договором. Так, рішенням Миргородського міськрайноого суду Полтавської області від 13 листопада 2019 року, яке набрало законної сили, солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 006-2900/756-0397 від 26.10.2007 року в сумі розміром 32175,57 швейцарських франків. Крім того, вказаним рішенням суду встановлено, що станом на 10.05.2016 року утворилася заборгованість у сумі 157 669,86 швейцарських франків, з яких заборгованість по кредиту - 120 298,74 швейцарських франків, заборгованість по відсоткам - 35 048,74 швейцарських франків, заборгованість по підвищеним відсоткам 2 322,38 швейцарських франків. В той же час, позивач заявив вимоги про стягнення лише простроченої заборгованості у розмірі 51 021,60 швейцарських франків, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 12 634,74 швейцарських франків, частка достроково стягуваного тіла кредиту 1 015,74 швейцарських франків, заборгованість по відсоткам 35 048,74 швейцарських франків та заборгованість по підвищеним відсоткам 2322,38 швейцарських франків. Визначаючи розмір заборгованості, котрий підлягає стягненню, суд враховує висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного від 28 березня 2018 справа № 44/9519/12. Так, при касаційному перегляді судових рішень у даній справі , Велика Палата дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, враховуючи, що позивач, вже реалізував своє право вимоги, звернувшись до постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків з відповідним позовом до відповідачів на всю суму заборгованості, тому на переконання суду, позивач з дня звернення до Третейського суду, а саме 14.01.2015 року втратив право нараховувати проценти за користування кредитом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, рішенням суду від 13 листопада 2019 року встановлено, що позивач змінив строк виконання основного зобов`язання за вказаним кредитним договором з 10.10.2025 року на 14.01.2015 року і з цього часу вказаний кредитний договір №006-2900/756-0397 від 26.10.2007 року припинив свою дію. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому, як зазначалося, 14 січня 2015 року Позивачем було направлено позов до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків, відповідно до якої позивач просив відповідачів погасити заборгованість достроково. Таким чином, позивач скористався правом зміни строку виконання зобов`язання боржника за Кредитним договором і кінцевий строк дії Кредитного договору було змінено на 14 січня 2015 року і з цього часу вказаний кредитний договір №006-2900/756-0397 від 26.10.2007 року припинив свою дію. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості позивач не врахував, що змінився строк виконання основного зобов`язання та позивач мав право з моменту закінчення дії кредитного договору протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду із позовом, однак, позовну заяву подав до суду лише у 22 травня 2020 року. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності та відмови у задоволенні позову з підстав пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом. Крім того, як зазначалося, з метою забезпечення повного та своєчасного виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором між Позивачем та Відповідачем 2 було укладено Договір поруки б/н від 29 березня 2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частина 4 ст. 559 ЦК України встановлює правило згідно якого порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Разом з тим, відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. У відповідності до умов Договору поруки, зазначений договір діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ч. 2 ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Отже, умовами Договору поруки не встановлено строку припинення поруки. Однак, встановлено термін припинення поруки - до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором. Верховний Суд у Постанові від 14 вересня 2016 року у справі №6-223цс16 зазначив, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. При цьому «вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинна бути пред`явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем)». Відповідно до умов Кредитного договору, а також, виходячи з вимог про дострокове повернення кредитних коштів, строк виконання основного зобов`язання було змінено. У зв`язку з цим, строк виконання основного зобов`язання настав ще у липні 2015 року. При цьому, правом на пред`явлення позову про стягнення заборгованості за Кредитним договором та Договором поруки Банк у строк протягом шести місяців не скористався, наслідком чого є припинення поруки. Виходячи з аналізу норм стст. 256, 261, 267 ЦК України та з огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed