Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства « Шахтоуправління « Покровське», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем по справі ПрАТ « ШУ «Покровське» перебував у трудових відносинах, де працював машиністом гірничих виїмкових машин 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Наказом № 1322 від 20.12.2013 року він був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Під час роботи в шахті він отримав професійне захворювання, що підтверджено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 12.04.2018 року та в якому зазначений діагноз професійного захворювання : Пневмоконіоз ,ЛН 1-11 ст. за змішаним типом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху за класифікацією Остапкович і Пономарьової. Хронична радикулопатія, праворуч у стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом-захворювання професійні, встановлені вперше. Довідкою МСЕК серії АВ 0869676 від 25.06.2018 року йому вперше та безстроково встановлена 3 група інвалідності від професійного захворювання та встановлена втрата професійної працездатності за сукупністю отриманих професійних захворювань у розмірі 65% безстроково. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 120000 грн . Позивач просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, 120000 грн. Представник відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію ПрАТ « ШУ «Покровське» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я, не надав жодного доказу на підтвердження факту отримання ним моральної шкоди. Зазначили, що позивач працював на декілька вугільних підприємствах, у тому числі на ш/у «Покровське» лише 35,4% від загального стажу роботи у вугільної промисловості зі шкідливими умовами праці. За вказаних обставин просили відмовити в задоволенні позовних вимог. ( а.с. 46-52). Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без його участі ( а.с.55,63). Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав наданий відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи УВД ФСС в Донецькій області в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив ( а. с. 56,59,62). Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ПрАТ « ШУ «Покровське» з 12.06.2005 р. по 07.06.2008 р., з 06.04.2009 р. по 22.04.2013 р. та з 01.07.2013 р. по 17.12.2013 р., де працював машиністом гірничих виїмкових машин підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті ( а. с. 10-22). Наказом № 1322ку від 20.12.2013 року позивача звільнено з посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України ( а. с. 20). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання П-4 від 12.04.2018 року позивач отримав професійне захворювання , йому встановлено діагноз: Пневмоконіоз ,ЛН 1-11 ст. за змішаним типом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху за класифікацією Остапкович і Пономарьової. Хронична радикулопатія, праворуч у стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом-захворювання професійні, встановлені вперше. ( а.с. 27-30). Висновокм МСЕК серії 12ААА № 066905 [PERSON] встановлено вперше 3 групу інвалідності безстроково за професійним захворюванням та 65 % втрати професійної працездатності, рекомендовано медикаментозне, санаторно-курортне лікування. ( а. с. 35). Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово лікувався в медичних установах з приводу професійного захворювання ( а. с. 23-25,37-38 ). Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України " Про охорону праці", а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров"я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України " Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов"язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.. 22 Конституції України. Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої їх працівникам такими умовами. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної ( немайнової ) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст.. 14 Закону України " Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" ( далі - Закону) до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов`язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією ( фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 Закону. Судом встановлено, що у зв"язку з встановленням у позивача професійного захворювання : Пневмоконіоз ,ЛН 1-11 ст. за змішаним типом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху за класифікацією Остапкович і Пономарьової. Хронична радикулопатія, праворуч у стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом , та втрати у зв`язку з цим за сукупністю 65% працездатності, позивачу було заподіяно моральну шкоду , яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначеного професійного захворювання - , у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров"я. Оскільки вказане професійне захворювання у позивача - виникло у зв`язку з подовжувальним періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливого фактора важкість праці - пил , а також з навантаженістю, тобто у зв"язку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов`язаних з порушенням Закону України " Про охорону праці". Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року " Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як встановлено судом, професійне захворювання позивача виникло у звязку з шкідливими умовами праці, тобто через порушення роботодавцемст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст.. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, той факт, що професійна працездатність у зв"язку з професійним захворюванням втрачена на 65% та позивача визнано інвалідом третьої групи , що не виключає погіршення стану його здоров`я в майбутньому, позивач тривалий час працював на декількох підприємствах вугільної промисловості, у тому числі у відповідача ПрАТ ш/у « Покровське» в період з 12.06.2005 р. по 07.06.2008 р., з 06.04.2009 р. по 22.04.2013 р. та з 01.07.2013 р. по 17.12.2013 р, та, виходячи з принципів розумності та об`єктивності, вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 32000 грн. з урахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження здоров`ю та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. При подачі позовної заяви до сплати підлягав судовий збір в розмірі 908 грн. Оскільки позивач заявив вимогу про стягнення на відшкодування моральної шкоди в сумі 120000 грн, а суд задовольнив позов частково в розмірі 32000 грн, судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 242,17 грн. (908 х 26,67%). На підставі викладеного,

Outcome: partial