Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

У червні 2021 року АТ «КредоБанк» (надалі - Банк) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що 30 серпня 2019 року між АТ «КредоБанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № CL-216902, відповідно до якого позивач надав відповідачу на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання кредит на суму 58405,30 грн., із терміном кредитування до 29 серпня 2024 року. Між тим, відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договору, у зв`язку з чим у нього виникла прострочена заборгованість, яка станом на 25 травня 2021 року складає 105038 грн. 10 коп.. Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору позивач 19 квітня 2021 року звернувся до відповідача з досудовою вимогою про дострокове погашення заборгованості, однак, дана заборгованість відповідачем в добровільному порядку не погашена. Тому, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2021 року, було задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про залучення до участі у справі правонаступника позивача, та залучено до участі у розгляді даної справи замість первісного позивача Акціонерне товариство «КредоБанк», його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції». Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. На електронну адресу суду направив клопотання в якому просив суд розглянути справу без участі представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Разом з тим, зазначив що проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач, який належним чином повідомлявся про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, в судове засідання не з`явився, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 30 серпня 2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариство «КредоБанк» було укладено Кредитний договір № CL-216902 (надалі Кредитний договір), за умовами якого Банк 30 серпня 2019 року надав відповідачу кредит на загальну суму 58405,30 грн., що підтверджено Меморіальним ордером № 50439987 від 30 серпня 2019 року. Як встановлено п.2.1, п.2.3, п. 2.4 розділу 2 Кредитного договору, кредит видано на поточні потреби в сумі 58405,30 грн., на строк 60 місяців, з кінцевим терміном погашення до 29 серпня 2024 року. Згідно п. 4.1 Розділу 4 Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки , за процентною ставкою 55,00 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», зі ставкою, визначеною п. 4.1 Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Договору. За надання послуг Позичальник сплачує Банку комісії в порядку, строки та розмірі передбачені п. 2.10 Кредитного договору. Загальні витрати Позичальника по кредиту за цим кредитним договором становить 116230,29 грн.. Реальна річна процентна ставка складає 71,19 % річних. (п.4.2, 4.3, 4.4, 4.5 Розділу 3 Кредитного договору). Пунктами 6.1, 6.2, 6.3 Кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором відповідно до Графіку платежів. Позичальник щомісячно здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом та комісію за обслуговування кредиту у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу, розмір якого визначається п. 6.2 Кредитного договору. Так, судом встановлено, що Банк умови кредитного договору виконав у повному обсязі, проте відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував в частині повернення кредиту та сплати відсотків у встановлені договором строки та порядку. Як вбачається з наданого Банком розрахунку заборгованості, станом на 25 травня 2021 заборгованість відповідача становить 105038 грн. 10 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 57992 грн. 12 коп.; заборгованості за відсотками - 46042 грн. 76 коп.; заборгованості за пенею по простроченому тілу кредиту - 1003 грн. 22 коп.. З метою врегулювання досудового спору 19 квітня 2019 року, Банком на адресу відповідача було направлено Досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором № CL-216902, однак на даний час борг залишився непогашеним, а кредит не повернутим. Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.611 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Формуляром та стандартною формою, у яких викладені умови договору є Правила надання банківських послуг за картковими продуктами, згідно яких і обслуговувалась відповідач. За правилами статей 525, 526 та 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуюче викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем [PERSON] порушуються умови укладеного договору зі своєчасного повернення суми кредиту та щомісячних платежів за користування ним, внаслідок чого утворився борг в сумі 105038 грн. 10 коп.. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона відповідача не скористалася своїм правом на подання відзиву та не надала доказів помилковості чи неправильності наданого позивачем розрахунку, в зв`язку з чим суд вважає його достовірним. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договором, такі дії відповідача є неправомірними, у зв`язку з чим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином з відповідача на користь правонаступника позивача підлягає стягненню заборгованість в загальній сумі 105038,10 грн.. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10503,81 грн., суд зазначає наступне. Як вбачається із матеріалів справи, між АТ «КредоБанк» та адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС І ПРАВО» в особі Директора Король-Єгорової Євгенії Володимирівни, 11 лютого 2019 року було укладено Договір про надання правової допомоги. Так, Банком на підтвердження стягнення з відповідача витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги надано суду Витяг з вищевказаного Договору. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частина 3 даної статті передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Як вбачається з матеріалів справи позовна заява підписана та подана до суду представником АТ «КредоБанк» адвокатом Павленком С.В., який представляє інтереси банку на підставі Довіреності №11821 від 30 грудня 2020 р.. Між тим, до матеріалів справи не надано суду доказів виконаних робіт адвокатом Павленком С.В, а саме доказів тривалості та видів надання правничої допомоги, доказів які б свідчили про обґрунтованість визначеного розміру витрат понесених стороною на правничу допомогу у даній справі, а також матеріали справи не містять доказів того, що Банком було сплачено адвокату Павленку С.В. витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10503,81 грн.. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, АТ «КредоБанк» жодного разу не забезпечив явку свого представника в судових засіданнях у Фастівському міськрайонному суді Київської області, в даній справі. А тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав, щодо стягнення з відповідача на користь позивача, як і на користь правонаступника позивача, судових витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 10503,81 грн.. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь правонаступника позивача лише судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп., що підтверджено Платіжним дорученням № 30658566 (а.с. 5).

Outcome: partial