Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої на підставі договору про надання правничої допомоги від 29.09.2021 діє адвокат Неонета Анастасія Валеріївна, звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, завданої малолітнім [PERSON] , [INFO] , за таких обставин. 16.08.2021 близько 18 год 30 хв малолітній [PERSON] , керуючи велосипедом біля будинку 22 смт Ківшарівка міста Куп`янська Харківської області, порушив вимоги Правил дорожнього руху та допустив зіткнення з іншим велосипедистом [PERSON] , внаслідок чого позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лонно-седалищної кістки зліва з незначним зміщенням, у зв`язку з чим у період з 16.08.2021 по 17.09.2021 проходила стаціонарне лікування у ВП «КЦМЛ» КНП «КТМО» та понесла витрати на придбання ліків у розмірі 5 577, 16 грн. та спеціального матраца у розмірі 1 120 грн. Постановою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21.09.2021 у справі № 628/3478/21 батька малолітнього [PERSON] - [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, тобто невиконання обов`язку щодо контролю за поведінкою дитини, у зв`язку з чим позивач, посилаючись на ч.1 ст. 1178 ЦК України просить стягнути з відповідача завдану малолітнім матеріальну шкоду у розмірі 6 697,16 грн., а також моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. Розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач перебувала у стані шоку та тривалого нервового потрясіння, вона зазнала душевних страждань, адже, враховуючи свій вік, розуміє, що реабілітація може тривати до року, а наслідки травми залишаться на все життя та можуть призвести до інвалідності. Станом на час звернення до суду з позовом вона втратила здібності до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду та зміни житлових умов, що свідчить про значні немайнові втрати. Окрім матеріальної та моральної шкоди позивач просить стягнути на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн та 4600 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 17.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 23.12.2021 до суду надійшов відзив [PERSON] , у якому він у задоволенні позову [PERSON] просив відмовити, оскільки у спірних правовідносинах відсутня вина неповнолітнього сина у ДТП, а також причинно-наслідковий зв`язок між його діями та наслідками. Посилання позивача на постанову Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21.09.2021 у справі № 628/3478/21 за ч.1 ст. 184 КУпАП, як доказ вини, вважає безпідставним з огляду на те, що під час розгляду цієї справи не вирішувалося питання наявності вини в діях малолітнього сина та причетності його до ДТП, а його притягнуто до відповідальності лише за неналежний контроль за поведінкою сина внаслідок чого, той опинився без його супроводу поблизу дороги. Будь-які докази - протокол про адміністративне правопорушення, схема місяця ДТП не складалися, фото та відеофіксації події відсутні, у зв`язку з чим жодних доказів щодо характеру руху велосипедистів, немає. Окрім того, [PERSON] у письмових поясненнях, наданих працівникам поліції безпосередньо на місці події вказала, що «під час її руху на велосипеді в районі АЗС з вулиці Степової випадково виїхав хлопчик, в результаті чого вона впала з велосипеду», тож встановити чи порушував син норми ПДР чи позивачка інстинктивно злякалася виходу дитини з велосипедом поблизу дороги на цей час вже є неможливим. Сам факт знаходження дитини з велосипедом поблизу дороги не може витупати достатньою підставою для покладення на його батьків відповідальності за переляк позивачки, від якого та впала з велосипеда. Падіння позивачки з велосипеда значною мірою пов`язано з відсутністю рівноваги розміщеного на ньому багажу, а наслідки падіння з висоти 60 см зумовлені віком позивачки та станом її здоров`я. У зв`язку з відсутністю причинно-наслідкового зв`язку та вини малолітнього у спричиненні матеріальної шкоди, на думку відповідача, відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди та понесених судових витрат. 30.12.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача - адвокат Неонета А.В. вказала на порушення відповідачем строків на подачу відзиву та безпідставність посилання відповідача на відсутність вини сина відповідача у спричиненні ДТП. Наголошує, що при розгляді справи відшкодування шкоди, завданої під час ДТП за наявності преюдиційного судового рішення та експертного висновку, які протирічать один одному перевага надається рішенню суду (правова позиція ВС/КЦС справа №234/16272/15-ц від 05.09.2019). Так, наявність вини батька малолітнього в ухиленні від виконання покладеного на нього батьківського обов`язку встановлена постановою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21.09.2021 у справі №628/3478/21, яка набрала законної сили і відповідачем не була оскаржена, тому вина саме [PERSON] в ухиленні від виконання покладеного на нього батьківського обов`язку доведена та не підлягає повторному доказуванню та перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку, а тому відповідач має нести цивільну-правову відповідальність щодо відшкодування шкоди на загальних підставах. Щодо пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву вказує, що за положеннями ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду. Ухвалою суду про відкриття провадження у цій справі відповідачеві встановлено строк для подачі відзиву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення такої ухвали про відкриття провадження. Відповідно до заяви відповідача про ознайомлення з матеріалами цивільної справи №628/4530/21, останній ознайомився з ними в повному обсязі 29.11.2021. Таким чином, останній день подачі відзиву на позовну заяву у відповідача був 13.12.2021. Відповідач подав відзив до суду 23.12.2021, клопотань про поновлення пропущеного строку та відповідного обґрунтування подано не було, а відтак відсутні підстави прийняття вищезазначеного відзиву відповідача. 06.01.2022 відповідачем подані до суду заперечення, у яких він вказав на хибність думки представника позивача, що постанова Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21.09.2021 у справі № 628/3478/21 має преюдиційне значення, оскільки відповідно до частини сьомої статті 83 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Предметом розгляду справи № 628/3478/21 було питання належності виховання сина, який опинився на місці ДТП без супроводу батьків, а не встановлення вини малолітнього. Посилання відповіді на відзив на правову позицію Верховного Суду у справі №234/16272/15-ц від 05.09.2019 вважає безпідставним, оскільки викладені у ній обставини, є іншими від обставин у цій справі. Щодо дотримання строків подання відзиву зазначає, що при зверненні до суду з цієї позовною заявою позивачем помилково зазначено адресу місця проживання відповідача, у зв`язку з чим за відсутності у суду відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, ухвала суду про відкриття провадження у справі ним отримана не була та він вимушений був ознайомлюватися зі справою в суді, отже, початок відліку строку для подачі відзиву обраховується не з дня ознайомлення зі справою, а з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та відмову у задоволенні позову [PERSON] з підстав, викладених у відзиві та запереченнях. Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. Постановою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21.09.2021, що набрала законної сили 04.10.2021, у справі № 628/3478/21, провадження № 3/628/615/21, [PERSON] , [INFO] , який не забезпечив необхідні умови виховання сина щодо контролю над поведінкою малолітнього [PERSON] , [INFO] , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. З описової частини цієї постанови вбачається, що малолітній [PERSON] був учасником подій, пов`язаних зі зіткненням велосипедистів, що мало місце 16.08.2021 близько 18 год 20 хв біля будинку 22 смт Ківшарівка міста Куп`янська Харківської області (а.с.14). З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4659 від 17.09.2021 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проходила стаціонарне лікування в травматологічному відділенні ВП «КЦМЛ» КНП «КТМО» з 16.08.2021 по 17.09.2021 з діагнозом «перелом лонно-седалищної кістки зліва з незначним зміщенням». Зі слів хворої, травма отримана 16.08.2021 близько 18 год 00 хв в результаті падіння з велосипеду (штовхнула дитина на велосипеді) (а.с.11). Як на підставу позовних вимог представник позивача посилається на частину першу статті 1178 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками, якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом зазначених норм підставою цивільної відповідальності за завдану шкоду є протиправність поведінки заподіювача, його вина, негативні наслідки у вигляді втрати чи пошкодження майна та причинний зв`язок між цими діями та наслідками. Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав і законних інтересів іншої особи. Залежно від характеру юридичного обов`язку, покладеного на особу правовим актом, договором, службовими обов`язками тощо, протиправна поведінка може бути у формі протиправної дії або протиправної бездіяльності. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та наслідками полягає в тому, що шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки, тобто не існує будь-яких інших обставин, які вплинули на ці події (опосередкований причинний зв`язок). Вина, тобто психічне ставлення особи до вчиненого нею протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння, можлива у формі умислу або необережності. Умисел полягає в тому, що особа розуміє значенні своїх дій, передбачає настання негативних наслідків і свідомо їх допускає. Необережність полягає в тому, що особа не передбачає можливість завдання шкоди при обов`язку її передбачити. Відшкодування шкоди на підставі спеціальних умов відповідальності відбувається в межах спеціальних деліктів. Так, частиною першою статті 1178 ЦК України передбачено, що шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. За загальним правилом цього положення відповідальність за шкоду, завдану малолітніми особами, несуть батьки (усиновлювачі), опікуни малолітньої особи або інша фізична особа, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи. Оскільки обов`язок здійснювати виховання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків, обидва батьки в рівній мірі несуть відповідальність за шкоду, завдану малолітньою особою. При цьому, відповідальність покладається на них незалежно від того, чи проживають вони разом з дитиною, чи ні, однак будь-яких позовних вимог щодо до матері дитини представником позивача не пред`являлося. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За положеннями частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, постанова Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21.09.2021, що набрала законної сили 04.10.2021, у справі № 628/3478/21, провадження № 3/628/615/21, є обов`язковою лише в питанні відсутності належного контролю відповідача [PERSON] за поведінкою, дозвіллям малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який у порушення п. 6.1 ПДР рухався по дорозі на велосипеді, що дозволяється особам, які досягли 14-річного віку. При цьому, постанова не містить висновку щодо наявності вини в діях малолітнього у падінні [PERSON] з велосипеду та отриманні нею тілесних ушкоджень. Будь-якого висновку правоохоронного органу, складеного за результатами проведеної перевірки за повідомленням бригади медичної допомоги та заявою [PERSON] за фактом зіткнення велосипедистів, що беззаперечно свідчить про наявність вини лише в діях малолітнього та виключається можливість отримання тілесних ушкоджень [PERSON] з власної необережності чи внаслідок недотримання нею заходів безпеки під час руху не велосипеді, матеріали справи не містять. Таким чином, доказів причино-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю відповідача, як батька неповнолітнього [PERSON] , 2012 року народження, та наслідками такої бездіяльності, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження завданої шкоди малолітнім та відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди. Посилання представника позивача на необхідність застосування до правовідносин, що виникли у цій справі правового висновку Верховного Суду у справі № 234/16272/15-ц від 05.09.2019 в частині того, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, та розглядаючи позов про відшкодування шкоди, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування, та у такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається, - судом не приймаються до уваги з огляду на те, що будь-яких постанов щодо вчинення малолітнім [PERSON] адміністративних правопорушень судом не ухвалювалося. Крім того, цей правовий висновок був наданий у зв`язку із необхідністю обґрунтування наявності підстав для покладення обов`язку відшкодування шкоди, завданої двома повнолітніми учасниками дорожньо-транспортної пригоди, за наявності висновків судів у справі про закриття адміністративного правопорушення відносно одного з водіїв за за статтею 124 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, та експертного висновку про наявність порушень ПДР в діях цього ж водія, отже правовідносини у цій справі та справі за позовом [PERSON] не є тотожними. Щодо моральної шкоди, то суд зазначає, що оскільки позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню, то і позовні вимоги щодо моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від перших. Щодо заперечень представника позивача в частині прийняття судом відзиву на позовну заяву, суд зазначає таке. Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків. Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках. Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства. Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків. Змістовний аналіз правової природи, сутності, ознак процесуальних строків та їх нормативна регламентація, в тому числі щодо їх поновлення /продовження, дають підстави для висновку, що реалізація процесуальних прав та обов`язків учасника справи перебувають в залежності від дій (бездіяльності), рішень саме конкретно визначеного учасника справи. Процесуальні строки, як нетипові нормативні приписи, регламентують процесуальну діяльність не усіх учасників цивільного процесу, а лише конкретного учасника справи. При цьому, варто зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці щодо України неодноразово звертав увагу на норми, що стосуються процесуальних строків. Так, у справі "Мельник проти України" (Заява N 23436/03) від 28.03.2006 Суд зазначив, що норми, які регулюють строки, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби для захисту своїх прав та реалізації процесуальних можливостей. Отже, враховуючи юридичну природу та правове значення відзиву, приймаючи до уваги, що визначений ст. 178 ЦПК України процесуальний механізм подання відзиву лише спрямований на сприяння у дотриманні розумних строків розгляду справи, суд вважає, що питання прийняття відзиву перебуває в межах дискреційних повноважень суду, а відтак відсутності обов`язку суду щодо залишення без розгляду відзиву, поданого з незначним порушенням строку та за наявності в матеріалах справи волі відповідача на його підготовку. Залишення без розгляду відзиву на позовну заяву в межах цієї справи може бути розцінене як перешкода у доступі до правосуддя, адже учасник справи у такому разі буде позбавлений можливості реалізації своїх процесуальних прав. На підставі викладеного. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Питання розподілу судових витрат між сторонами вреулювано саттею 141 ЦПК України. Отже, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, понесені нею судові витрати покладаються на неї.

Outcome: dismissed