Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування житловим\~приміщеннямпо [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS] , зазначений факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17.06.2015 № 449. За вказаною адресою також зареєстровано місце проживання відповідачів. Актом обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 22.11.2021 підтверджується, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації більше, як два роки. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу такого житлового приміщення. Отже, тривала відсутність відповідачів за місце реєстрації дає підстави стверджувати, що останні втратили інтерес до належного їй житла, а їхня відсутність зумовлена неповажними причинами. Натомість реєстрація відповідачів за вищевказаною адресою унеможливлює в повній мірі реалізовувати нею правомочності власника майна, перешкоджає оформленню субсидій на оплату житлово-комунальних послуг, а тому вона звернулася до суду із даним позовом. Відповідач [PERSON] та [PERSON] як відповідачка та законний представник малолітнього [PERSON] подали до суду заяви, згідно з якими вони позов визнають повністю. Окрім цього, зазначили, що постійно проживають за межами України, забезпечені житлом, а тому немає необхідності у реєстрації їх місця проживання у належному [PERSON] житловому будинку. Позивачка звернулася до суду зі заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник Служби у справах дітей Калуської міської ради подала до суду заяву, в якій просила при винесені рішення врахувати законні права та інтереси дітей. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 26.01.2022 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. Також вказаною ухвалою залучено до участі у справі Службу у справах дітей Калуської міської як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Позивачка 07.02.2022 подала до суду заяву, згідноз якою просить проводити розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, не заперечує щодо заочного рішення (а.с 34). 07.02.2022 відповідач [PERSON] та [PERSON] як відповідачка та законний представник малолітнього [PERSON] на електрону адресу суду подали заяви, відповідно до яких вони позов визнають повністю (а.с. 25, 28). 10.02.2022 представник Служби у справах дітей Калуської міської ради на електрону адресу суду надіслала заяву, в якій просила слухати справу за відсутності представника Служби у справах дітей та при винесені рішення врахувати законні права та інтереси дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом від 17.06.2015, позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 3). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 39220642, за [PERSON] на праві приватної власності зареєстрований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 4-6), на даний час вказане домоволодіння знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обстави від 22.11.2021, складеним депутатом Калуської міської ради у присутності свідків, встановлено, що [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою [ADDRESS] , а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за поясненнями свідків зареєстровані, але не проживають за вказаною адресою більше двох років (а.с. 8). Згідно з будинковою книгою для прописки громадян, що проживають за адресою [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані у вказаному домоволодінні (а.с. 9-13) Відповідачка [PERSON] є матір`ю відповідачів [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] (а.с. 14, 15). Доказів того, що позивачкою чинилися перешкоди відповідачам у користуванні спірною квартирою, матеріали справи не містять. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу наявності підстав для визнання відповідачів таким, що втратив право користування житлом. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням законодавства свідчать про те, що реєстрація відповідачів у будинку, за умови документально підтвердженого права власності позивача на даний об`єкт нерухомості, перешкоджає позивачу вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом. Згідно зі ст.\~29\~ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст.ст. 6, 7\~Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» громадянин України, а також іноземець або особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів. Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Позовні вимоги позивачки, направлені на позбавлення відповідачів права користування жилим приміщенням, а тому можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. Поважні причини відсутності відповідачів у вищезазначеному житловому приміщенні відсутні. Як встановлено по справі, позивачка є власницею будинку в [ADDRESS] , право власності вона набула у встановленому законом порядку, тому має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю згідно з положеннями ст. 318 Цивільного кодексу України, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в ній інших осіб. Волевиявлення власника майна за предметом позовних вимог спрямоване на визнання відповідачів таким, що втратили право користування жилим приміщенням. Такі вимоги слід вважати правомірними, оскільки вони в повній мірі узгоджується з тими правомочностями, які передбачається цивільно-правовим інститутом права приватної власності (ст.ст.316, 318 Цивільного кодексу України). Поряд з цим, будь яких фактичних даних, які б свідчили про позбавлення позивачки права власності на будинок, чи наявності у відповідачів права на користування ним, матеріали справи не містять. У позивачки виникають незручності щодо вільного володіння своїм майном через те, що у будинку зареєстровані відповідачі. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Частиною 1 статті 206\~ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що відповідачі не проживають у будинку позивачки, однак добровільно не знялися з реєстрації, а їх реєстрація чинить перешкоди позивачці у вільному користуванні своїм майном. Таким чином, оскільки відповідачі понад рік без поважних причин відсутні і не проживають у будинку за місцем реєстрації, належним чином не здійснюють його утримання, враховуючи визнання позову останніми, за наявності законних підстав, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим будинком, підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 16, 29, 316, 317, 318, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved