Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Представник позивача адвокат Кучмій Д.В. у грудні 2021 року звернувся до суду з указаним позовом в інтересах [PERSON] , який мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , а [INFO] мати [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Боромлянської сільської ради №71 від 30.09.1993 року [PERSON] за життя отримав у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] . Позивачці державним нотаріусом Охтирської районної нотаріальної контори Воропай В.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку через відсутність документу, який посвідчує право власності спадкодавця на неї та у зв`язку з виявленими розбіжностями у свідоцтвах про смерть народження та про шлюб у написанні прізвищ ( [PERSON] / [PERSON] ). Указані розбіжності на думку позивачки виникли в результаті неправильного перекладу з російської на українську мову прізвища її батьків. З огляду на викладене, щоб підтвердити факт родинних відносин та завершити процедуру приватизації земельної ділянки та отримати на своє ім`я правовстановлюючий документ на земельну ділянку позивачка вимушена звернутися до суду. Посилаючись на указані обставини, представник позивачки просить суд: 1) установити факт що має юридичне значення, про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , в с. Боромля Тростянецького району Сумської області, [PERSON] , який помер [INFO] в с. Боромля Тростянецького району Сумської області є батьками [PERSON] , [INFO] ; 2) визнати за [PERSON] , [INFO] , право на завершення приватизації та отримання на своє ім`я правовстановлюючого документу на земельну ділянку яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка передана у приватну власність [PERSON] рішенням виконавчого комітету Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області «Про передачу безкоштовно земельних ділянок громадян у приватну власність» від 30.09.1993 року № 71, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в с. Боромля Тростянецького району Сумської області. Ухвалою суду від 13.12.2021 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 14.01.2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду та за клопотанням представника позивачки витребувано докази. Позивачка та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, проти позову не заперечує, вимоги визнає повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у судове засідання не з`явився, Боромлянська сільська рада подала заяву, в якій просить суд справу розглядати без участі її представника та про те, що сільська рада заперечень проти позову немає (а.с.47). Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що [PERSON] помер [INFO] у с.Боромля Тростянецького району Сумської області. Відповідно до довідки виконкому Боромлянської сільської ради від 24.06.2021 року на момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , 1929 року народження. Заповіт від імені [PERSON] у сільській раді не посвідчувався (а.с.19). Свідоцтво про одруження серія [NUMBER] підтверджується факт реєстрації 20.04.1961 року шлюбу між [PERSON] , 1924 року народження, уродженцем с.Боромля, та [PERSON] , 1929 року народження, уродженкою с.Боромля, якій було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.20). У свідоцтві про народження позивачки [PERSON] , уродженки с.Боромля, батьками російською мовою указані « [PERSON] » та « [PERSON] ». [PERSON] померла [INFO] у с.Боромля Охтирського району Сумської області (а.с. 13, 14). Відповідно до довідки виконкому Боромлянської сільської ради від 24.06.2021 року № 1086 [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] та зятем (а.с.28). За життя від імені [PERSON] секретарем виконкому Боромлянської сільської ради Бей Н.А. 06.03.2014 року був складений і посвідчений заповіт, яким заповідач належні їй земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 581843 заповіла сину онуку та сину позивачки [PERSON] (а.с.29). Після смерті батька позивачки [PERSON] спадкова справа не заведена. Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №93/2021 та 28.10.2021 року видано свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] , згідно заповіту посвідченого 06.03.2014 року Боромлянською сільською радою під реєстровим №181 на земельні ділянки надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 62, 63, 64, 65, 66). Позивачка як спадкоємиця за законом [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , звернулась до державного нотаріуса Тростянецької районної державної нотаріальної контори, який постановою від 02.11.2021 року відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності на спадкове майно та наявні розбіжності у свідоцтвах, які подані на підтвердження родинних відносин (а.с.16). Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ураховуючи, що державним нотаріусом відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, позивачка обґрунтовано звернулася до суду. Як установлено судом дівоче прізвище позивачки російською мовою « [PERSON] » відповідає написанню прізвища її батька « [PERSON] » у свідоцтві про народження позивачки, свідоцтві про про одруження серія [NUMBER] та свідоцтві про смерть [PERSON] [NUMBER] , а тому немає розумного сумніву у тому, що [PERSON] є батьком позивачки. Натомість прізвище матері позивачки, яке указано у свідоцтві про її народження серія [NUMBER] російською мовою як « [PERSON] » і узгоджуються із свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] її батька, не відповідає написанню такого прізвища у свідоцтві про смерть серія [NUMBER] , в якому указано про смерть [INFO] у с.Боромля [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що з дитинства знають позивачку та її батьків, які проживали у [ADDRESS] . Свідки підтвердили, що батька позивачки звали [PERSON] , а матір - [PERSON] , їх прізвище було [PERSON] , правильність його написання свідкам невідомо. Батько позивачки помер у 90 роках, а мати - у 2020 році. Вони за життя працювали у колгоспі «Гігант». Після смерті батька позивачка, коли матері стало важко за станом здоров`я, себе обслуговувати, [PERSON] забрала її до себе доглядати. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про установлення фактів родинних відносин між фізичними особами, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Позивачка, ураховуючи розбіжності у написанні прізвищ « [PERSON] » просила суд установити факт, того, що вона є донькою нині померлих [PERSON] та [PERSON] , що необхідно [PERSON] для реалізації її права на спадщину, яка відкрилась після смерті її батьків. Ураховуючи досліджені судом письмові докази та показання свідків суд дійшов висновку, що указані докази у сукупності поза розумним сумнівом свідчать про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] у с.Боромля є матір`ю позивачки та дружиною [PERSON] . Як установлено судом часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є [INFO] , а після смерті [PERSON] є [INFO] . Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7) відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Ураховуючи викладене та час відкриття спадщини після смерті [PERSON] спірні правовідносини щодо спадкування після його смерті регулюються нормами ЦК УРСР. За приписами статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як установлено судом [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з дружиною [PERSON] (а.с.19). Отже, мати позивачки відповідно до статті 549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка, тому набула права на спадкування всіх прав, які йому належали, у тому числі право на приватизацію земельної ділянки. Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із частиною 1 статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 3 статті 1268 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Як установлено судом [PERSON] на день смерті була зареєстрована по [ADDRESS] разом з позивачкою (а.с.28), а тому на підставі частини 3 статті 1268 ЦК України позивачка вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [INFO] її матері [PERSON] . Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] площею 0,41 га для ведення особистого господарства та будівництва житлового будинку була передана у приватну власність рішенням виконавчого комітету Боромлянської сільської ради Тростянецького району №71 [PERSON] (а.с.15). З листа від 25.11.2021 року Управління в Охтирському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області встановлено, що за даними відділу у електронній базі та книгах реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , факту реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та факту реєстрації земельної ділянки не встановлено (а.с.31). Відповідно до роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/13, відповідно до п.3.5 яких якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством уразі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч.3 ст. 116 ЗК України). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Законами України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті матері [PERSON] , яка в свою чергу прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали батькам, включно з правом на завершення приватизації земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ,однак через відсутність оригіналу державного акту позивачка згідно з положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» не одержала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, тому захищаючи охоронювані законом права позиваки, таке право в порядку спадкування за законом слід визнати за нею рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved