Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні 2020 року звернувся до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чаадаєва-2», Новак Віри Валентинівни , третя особа: Київська міська рада про визнання недійсним договору про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території з 01.11.2011 року договір № 30 ж/а та додаток № 1 до договору про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території будинку [ADDRESS] ; стягнути з ОСББ «Чаадаєва-2» на його користь грошові кошти в сумі 56615,24 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків у подвійному розмірі, що завдані у зв`язку з укладенням договору № 30 ж/а; 56615,24 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, що завдана у зв`язку з укладенням договору № 30 ж/а; стягнути з Новак В.В. на його користь грошові кошти в сумі 56615,24 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків у подвійному розмірі, що завдані у зв`язку з укладенням договору № 30 ж/а; 56615,24 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, що завдана у зв`язку з укладенням договору № 30 ж/а. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі договору дарування № 4985 від 16.10.2008 року та № 5244 від 05.11.2008 року він набув право власності на квартиру [ADDRESS] . 01.11.2011 року та 01.01.2014 року між ним та ОСББ «Чаадаєва-2» було укладено договір № 30 ж/а про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території будинку [ADDRESS] , які як він вважає були укладенні у зв`язку з введенням його в оману. Предметом вказаних договорів є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , що входить до складу ОСББ «Чаадаєва-2», які виконавець надає відповідно до затвердженого ( погодженого) рішенням Загальних зборів об`єднання його структури, періодичності та строків надання послуг. 23.10.2019 року позивачем на адресу відповідачів було направлено претензію про порушення предмету і умов договору, внаслідок введення його в оману та визнання з 01.11.2011 року договору № 30 ж/а про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території недійсним, яка була проігнорована відповідачами. Крім того, зазначив, що на момент укладення оспорюваних договорів у ОСББ «Чаадаєва-2» були відсутні суб`єктивні права й обов`язки відносно об`єктів цивільно-правових відносин, а саме: балансового утримання житлового комплексу, балансового утримання земельної ділянки та користування прибудинковою територією будинку; форми управління, утримання будинком, споруд, а тому у відповідності до ст.ст. 202, 203, 204, 215 ч.1, 3, ст. 230 ЦК України просить визнати недійсним з 01.11.2011 року договір № 30 ж/а та додаток№ 1 до договору про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території будинку [ADDRESS] . Вказав, що внаслідок введення його в оману з 01.11.2011 року по 31.03.2018 року відповідачі отримали за договором № 30 ж/а про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території будинку [ADDRESS] , грошові кошти позивача в сумі 28307,62 грн., а тому просить суд стягнути з ОСББ «Чаадаєва-2» на його користь грошові кошти в сумі 56615,24 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків у подвійному розмірі, що завдані у зв`язку з укладенням договору № 30 ж/а; 56615,24 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, що завдана у зв`язку з укладенням договору № 30 ж/а; та стягнути з Новак В.В. на його користь грошові кошти в сумі 56615,24 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків у подвійному розмірі, що завдані у зв`язку з укладенням договору № 30 ж/а; 56615,24 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, що завдана у зв`язку з укладенням договору № 30 ж/а. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 28.04.2020 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.09.2021р. закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Представник ОСББ «Чаадаєва-2» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість. Новак В.В. в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позов не подала. Представник КМР в судове не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення позивача, представника ОСББ «Чаадаєва-2», суд встановив наступне. Судом встановлено, що на підставі договору дарування № 4985 від 16.10.2008 року та № 5244 від 05.11.2008 року, що посвідчені приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Апишковою З.І., [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] ( а.с. 19, 20). Відповідно до протоколу № 3 загальних зборів власників квартир багатоквартирного будинку від 15.12.2009 року та наказу № 01 від 20.12.2009 року ОСББ «Чаадаєва-2» Новак Віру Валентинівну було обрано на посаду голови правління ОСББ «Чаадаєва-2» (а.с. 25-27). 01.01.2014 року між ОСББ «Чаадаєва-2», в особі голови правління Новак В.В. та [PERSON] було укладено договір № 30 ж/а про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території будинку [ADDRESS] , строком дії договору до 01.01.2015 року (а.с. 32-33). 23.10.2019 року позивачем на адресу ОСББ «Чаадаєва-2» та голови правління ОСББ «Чаадаєва-2» Новак В.В. було направлено претензію про порушення предмету і умов договору при йому укладенні та визнання недійсним договору № 30 ж/а, посилаючись на те, що при укладенні оспорюваних договорів у ОСББ «Чаадаєва-2» та голови правління ОСББ «Чаадаєва-2» Новак В.В. були відсутні цивільні права та обов`язки на надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території будинку [ADDRESS] (а.с. 61-68). За змістом статей 203,215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину. Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Отже, підставою для визнання правочину недійсним є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. До відповідних правових висновків дійшов і Верховний Суд України у постанові від 29 квітня 2014 р. у справі № 3-11гс14. Згідно з роз`ясненнями, наданими в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, котрі беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони даного правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в даному випадку позивач. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину заст. 230 ЦК України. З договору від 01.01.2014р. вбачається, що під час укладення договору сторони узгодили основні умови договору, а саме: порядок розрахунку, обов`язки сторін та відповідальність сторін. Підписавши даний договір, позивач ствердив, що його умови повністю відповідають його волевиявленню. Договір від 01.11.2011р. до справи не долучено, оскільки відсутній у позивача. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Будь-яких даних про те, що договір був укладений під впливом обману, внаслідок навмисного введення в оману, позивачем не наведено та матеріали справи не містять. Крім того, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що у голови правління ОСББ «Чаадаєва-2» Новак В.В. були відсутні цивільна права та обов`язки на надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території будинку [ADDRESS] , оскільки, ані протокол № 3 загальних зборів власників квартир багатоквартирних будинків від 15.12.2009 року, ані наказ № 1 від 20.12.2009 року ОСББ «Чаадаєва-2» в судовому порядку не оскаржувались та на даний момент є дійсними. Крім того, позивачем не надано доказів про те, що відповідач у момент укладення договорів не були балансоутримувачами будинку [ADDRESS] . Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині визнання недійсним з 01.11.2011 року договору № 30 ж/а та додатку № 1 до договору про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території будинку [ADDRESS] є необґрунтованими та безпідставними, оскільки відсутній сам договір, а тому задоволенню не підлягають. Враховуючи, що інші заявлені позовні вимоги є похідними від вимоги про визнання договору про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території будинку недійсним, в задоволенні якої позивачу було відмолено, а відтак у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір віднесений за рахунок держави. Представник ОСББ «Чаадаєва-2» адвокат Тарасенко О.В. просила застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Щодо застосування строку позовної давності слід зазначити наступне. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено також спеціальна позовна давність в один рік, яка застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Ч.4ст.267 ЦК України регламентовано, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за наявності про це заяви відповідача, яку, у даному випадку, містять матеріали справи. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Враховуючи викладене, оскільки суд відмовляє по суті, строк позовної давності не може бути застосований. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed