Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

В серпні 2021 року позивачі звернулись до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , площею 0,25 га, цільове використання - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий № 3223181501:01:029:0051, та площею 0,02 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 3223181501:01:029:0050, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві зазначали, що після смерті [PERSON] , її доньки - [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину та оформили право власності на зазначені земельні ділянки, однак не встигли зареєструвати їх відповідно до вимог чинного законодавства та померли. Позивачі звернулись до органів нотаріату для оформлення спадщини, однак нотаріуси відмовили їм у видачі свідоцтва про право власності на вказані земельні ділянки, посилаючись на те, що вони не надали документів, які підтверджують право власності померлих [PERSON] та [PERSON] на вказані вище земельні ділянки. Ухвалою судді від 26.08.2021 року позовну заяву залишено без руху. 28.09.2021 року представником позивача недоліки позовної заяви усунуті та ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 29 вересня 2021 в справі призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 10.11.2021 року підготовче засідання по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивачів - адвокат Пігулевська В.В. не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Української міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань не заявляв, правом на надання відзиву не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть [NUMBER] від 17.09.1998 р. Померлій на праві власності належала земельна ділянка площею 0, 27 га, розташована по [ADDRESS] , що підтверджується копією державного акту ІІ-КВ № 046336 та Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий № 3223181501:01:029:0050 та № 3223181501:01:029:0051. Після її смерті доньки - [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) та [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) звернулись до Української міської державної нотаріальної контори та отримали 26.11.2004 року Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ земельної ділянки кожна, розміром 0,27 га, що знаходиться у с. Витачів, Обухівського району Київської області. На підставі вказаного свідоцтва [PERSON] та [PERSON] оформили державні акти про право власності на земельну ділянку 0.25 га (ЯБ № 304086) кадастровий № 3223181501:01:029:0051 та на земельну ділянку 0,02 га (ЯБ № 304087) кадастровий № 3223181501:01:029:0050. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження [PERSON] ( [NUMBER] від 24.08.1951 р.), копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] і [PERSON] ( [NUMBER] від 27.05.1972 р.), копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ( [NUMBER] від 05.05.1990 р.), копіями Свідоцтва про спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] та [PERSON] від 26.11.2004 р., копіями державних актів про право власності на земельну ділянку 0,25 га ЯБ № 304086 кадастровий № 3223181501:01:029:0051 та на земельну ділянку 0,02 га ЯБ № 304087 кадастровий № 3223181501:01:029:0050. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 04.10.2005 р. Після її смерті чоловік - [PERSON] та сини- [PERSON] та [PERSON] звернулись до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав (спадкова справа №736/2016). 27.09.2020 р., не оформивши права власності на спірні земельні ділянки після смерті дружини - [PERSON] , помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 28.09.2020 р. Після його смерті сини - [PERSON] та [PERSON] звернулись до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав. Родинні стосунки підтверджуються Свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] від 17.03.1990 р. та Свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] від 20.11.1991 р. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 13.04.2010 р. Після її смерті чоловік - [PERSON] та син - [PERSON] звернулись до Десятої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав. 12.06.2018 р., не оформивши права власності на земельні ділянки після смерті матері - [PERSON] , помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 13.06.2018 р. Після його смерті батько - [PERSON] та син - [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Палагути Л.О. для оформлення спадкових прав. 26.10.2020 р. не оформивши права власності на земельні ділянки після смерті дружини - [PERSON] , помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 26.10.2020 р. Після його смерті онук - [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Палагути Л.О. для оформлення спадкових прав. Родинні стосунки підтверджуються Свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] від 24.01.1973 р. та Свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] від 15.01.1999 р. Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , а спадкоємцями після смерті [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . Позивачі відповідно до вимог чинного законодавства звернулись до нотаріальних органів для оформлення спадкових прав на майно. Однак, постановою від 18.05.2021 р. державний нотаріус П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Козак Н.А. та Постановою від 22.07.2021 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Палагута Л.О. відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відмову мотивували тим, що відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру та Інформації державного земельного кадастру про право власності та речові права на вказані вище земельні ділянки, в цілому, перебувають у власності [PERSON] , а державні акти про право власності на земельні ділянки ЯБ № 304086 та ЯБ № 304087, отримані [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №3660 та №3662 від 26.11.2004 р., не були належним чином оформлені та зареєстровані, відповідно до законодавства, яке було чинним на час їх складання, тобто спадкоємці не надали документів, які підтверджують право власності померлих [PERSON] та [PERSON] на вказані вище земельні ділянки. Отже суд приходить до висновку, що Позивачі позбавлені можливості оформити право власності на успадковане майно в позасудовому порядку, а звернення до суду є необхідною мірою захисту порушеного права. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо його право оспорюється або не визнається іншими особами або відсутній правовстановлюючий документ. Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. г) ч.1. ст. 81 ЗК України однією із підстав для набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини. Згідно зі ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону, а статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)(ст. 1216 ЦК України). Стаття 1218 зазначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України(в редакції від 11.01.05 р., чинної в час, коли спадкодавці отримали державний акт), право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Стаття 126 ЗК України(в редакції від 11.01.05 р.) встановлювала, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Як роз`яснено п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Виходячи з вищевикладеного, слід погодитися із доводами позивачів, що оформлені [PERSON] та [PERSON] державні акти про право власності на земельну ділянку 0.25 га (ЯБ № 304086) кадастровий № 3223181501:01:029:0051 та на земельну ділянку 0,02 га (ЯБ № 304087) кадастровий № 3223181501:01:029:0050 підтверджують їх право власності на спірні земельні ділянки. Право власності померлих [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки виникли на законних правових підставах, до цього часу це право не припинялось і не оспорювалось. Не оформлення правовстановлюючого документа не позбавляє їх майнових прав на земельні ділянки. Тим більше, що до складу спадщини згідно чинного законодавства входять усі його права та обов`язки як спадкодавця, в тому числі і щодо права власності на майно та майнові права. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, позивачі, набули право власності на спадкове майно правомірно, так як це відповідає законодавству України і на час розгляду справи відсутнє будь-яке рішення суду, яке б вказувало на незаконність набуття позивачами права власності. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, а тому позовні вимоги відповідачів слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved