Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] , який належить позивачу на праві приватної власності. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] ніколи не проживала та не користувалася житловим будинком за місцем реєстрації, фактично вона проживала за іншою адресою. Добровільно вирішити питання щодо зняття з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Факт реєстрації [PERSON] у вказаному будинку перешкоджає позивачу на власний розсуд розпоряджатися власним нерухомим майном. Тому позивач [PERSON] з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів, враховуючи те, що відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації, має інше місце проживання, самостійно не знімається з реєстрації, вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, письмових заяв про поважність причин неявки суду не надано. Представник третьої особи, Виконавчого комітету Гребінківської міської ради, надав письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що просить справу розглянути без участі їх представника, при винесенні рішення по справі покладаються на розсуд суду. Суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі наявних у справі письмових доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.09.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори, виконуючою обов`язки завідувача Гребінківської державної нотаріальної контори Михайліченко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1291, [PERSON] є власником житлового будинку з допоміжними господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та в цілому складається з житлового будинку - «А-1» загальною жилою площею 48,7 кв.м., житловою площею 27,5, літньої кухні - «Б», вбиральні - «Ж», сараю «Е», сараю - «Д», огорожі - №1,3, літнього душу - «К», вимощення - І, воріт №2, колодязя - №4, відомості про право власності внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (а.с. 06, 07-08). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.07.2021 року, виданої адміністратором ЦНАП виконавчого комітету Гребінківської міської ради, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 24.11.2020 року у справі №528/1195/20 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано (а.с. 12-13). Згідно із актом обстеження матеріально - побутових умов сім`ї №284 від 19.07.2021 року вбачається, що в будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проживає один, зареєстровані за даною адресою [PERSON] , 1974 року народження, та [PERSON] , 2007 року народження, які зі слів [PERSON] проживають в Київській області, м. Васильків. Сусіди даний факт підтверджують своїми підписами (а.с. 11). Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд (ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР ). Згідно із ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що з дати набуття позивачем права власності на вищевказаний житловий будинок між ним і відповідачем укладались будь-які договори щодо користування відповідачем цим будинком. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її законного представника, та/або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Окрім цього, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, рішенням ЄСПЛ у справі «Андрій Руденко проти України» (Заява № 35041/05) від 21.12.2010 року право приватної власності є непорушним. У відповідності до усталеної практики ЄСПЛ, реальна загроза порушення права особи, що пов`язана із настанням або ненастанням певної обставини, прирівнюється до порушення прав особи. ЄСПЛ визнає порушенням саму загрозу виникнення такого порушення у майбутньому і поширює статус "жертви порушення прав" на потенційну жертву. Критерії, за яких потенційне порушення прав прирівнюється до такого порушення, чітко визначаються практикою Європейського суду з прав людини. У справі Malone v. the United Kingdom (№ 8691/79, Рішення від 2 серпня 1984) ЄСПЛ зазначив, що наявність законодавчо обумовленого підґрунтя для порушення прав особи саме по собі становить порушення прав особи, незалежно від того чи було здійснено безпосереднє втручання у права особи (пар.64). У справі Sejdiж and Finci v. Bosnia and Herzegovina (№27996/06 34836/06, рішення від 22 грудня 2009) ЕСПЛ визнав порушенням наявність законодавчо обумовлених передумов, що б перешкоджали Заявнику реалізувати свої права у разі, якщо останній виявить бажання реалізувати свої права у майбутньому. Суд виходив з того, що сукупність об`єктивних обставин справи дозволяє зробити припущення, що існує реальна можливість того, що Заявник може забажати реалізувати свої права у майбутньому (пар. 29). Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, порушенням права особи є наявність усіх законодавчо обумовлених передумов для такого порушення, навіть у разі, коли потенційне порушення пов`язується із гіпотетичною обставиною, що може настати або не настати. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що порушене право власності позивача [PERSON] підлягає судовому захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту частини 2 цієї статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. За заявою позивача суд не здійснює розподілу судових витрат. На підставі викладеного і

Outcome: approved