Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] від 02.10.2009 року ВМК №387504, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Ростиславом Олександровичем, серія та номер ВМК №387504, зареєстрований в реєстрі за №2149, мотивуючи свою заяву тим, що 11.01.2022 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Разом з чоловіком [PERSON] , мешкали у трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . В 2004 році після смерті своєї доньки позивач з чоловіком [PERSON] продали вказану квартиру та придбали однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . В 2006 році у чоловіка позивача після перенесеного інсульту було паралізовано праву сторону тулубу і він потребував сторонньої допомоги. Сусідка з колишньго дому №78 [PERSON] почала навідуватися до них, на вулицю вони не виходили, адже чоловік самостійно не пересувався. Одного разу Алба Л.Б. запропонувала подружжю [PERSON] зробити обмін на будинок по [ADDRESS] , який їй дістався в спадщину. Позивач погодилася та в 2007 році вона з чоловіком [PERSON] переїхали на [ADDRESS] , згодом її чоловік стало краще. [PERSON] обіцяла зареєструвати позивача та її чоловіка в цьому будинку. 02.10.2009 року Відповідач [PERSON] привіз позивачку з її чоловіком до нотаріуса на [ADDRESS] , прізвище нотаріуса вони не знали. В нотаріальній конторі вони перебували деякий час, нотаріуса не бачили, адже до нього зайшов відповідач і вийшов з листом паперу та попросив [PERSON] поставити підпис, чоловік позивача підпис не ставив, адже в нього була паралізована права сторона тулубу і він перебував в інвалідному кріслі, зміст документу подружжю не читали, не роз`яснювали. Останні 20 років позивач має поганий слух. Згодом позивач поцікавилася у [PERSON] де документи на будинок і коли вони зможуть в ньому зареєструватися, остання їм повідомила, що зробить це згодом, однак, оскільки зареєструвати місце проживання в будинку по [ADDRESS] їм не вдалося, вони повернулися до квартири за адресою: [ADDRESS] . Чоловіку позивача [PERSON] ставало гірше, [INFO] він помер, в його похованні їй допомагали сусіди. Восени 2019 року приїхала [PERSON] та повідомила позивачці, що їх треба виїзджати з квартири, адже квартира їй не належить і дала час на виселення. Сусіди допомогли їй отримати інформацію про те, що вона уклала не договір обміну, а договір дарування. Тому, вважає, що договір дарування є недійсним. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Пустовіта О.Г. від 28 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року у справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2020 року за клопотанням представника Позивача та представника Відповідача витребовано докази. Представник позивача [PERSON] у суді позов підтримала та просила задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала пояснення, аналогічні у запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію відповідача, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, надав відзив на позовну заяву. Третя особа в судовому засіданні пояснив, що договір дарування посвідчено та зареєстровано у встановленому законом порядку, вимог закону дотримано, у момент складання договору дарувальник підтвердив, що правочин здійснено за доброю волею, про що зазначено в оспорюваному договорі. Допитаний як свідок позивач надала покази, відповідно до яких чітко не пам`ятає дати та обставин вчиненого правочину, нотаріуса не пам`ятає. Допитаний як свідок відповідач надав покази, відповідно до яких родина його матері [PERSON] та Позивач товаришували довгий час. Вони були сусідками, мешкали в одному під`їзді, допомагали одна одній. [PERSON] познайомила з позивачем його тітка. Після цього, вони почали товаришувати з родиною позивача з нею та з її чоловіком [PERSON] . Позивач спілкувалася з його маленькими дітьми доньками 2011 та 2008 року народження. У 2009 році його батьки переїхали до будинку по [ADDRESS] разом з родиною [PERSON] , як їхні давні друзі з дозволу власника будинку [ADDRESS] має будинок та літню кухню, що дозволяє проживання одночасно двох родин. Через декілька місяців після переїзду помер його батько. Згодом після цього, захворіла його дружина, в них було двоє маленьких доньок. 13.05.2011 його дружина від тяжкої хвороби померла, маленькі доньки залишились без матері, йому було дуже складено з маленькими доньками, тому його мати - [PERSON] була вимушена переїхати до себе в квартиру в будинку [ADDRESS] , щоб допомагати синові з дітьми. Подружжя [PERSON] не захотіли залишатися жити на вул. Маріупольській самі, тому вирішили повернутися до квартири [ADDRESS] . Він проти цього не заперечував. У 2014 році помер [PERSON] , йому зателефонувала мати, яка з Позивачем перебувала у лікарні, він повністю взяв на себе організацію поховання [PERSON] . На похованні [PERSON] та [PERSON] не було, вони з [PERSON] не товаришували, присутньою була родина [PERSON] . До 2014 року, коли помер [PERSON] позивач із [PERSON] не спілкувалися. Згодом його мати здійснювала перев`язки та допомагала позивачу, допомагала у приготуванні їжі. Нотаріуса для оформлення договору дарування від 02.10.2009 року він не обирав, приїхав до нотаріуса у вказаний позивачем та її чоловіком час. Нотаріуса обирала самостійно родина [PERSON] , вони цього нотаріуса знали, посвідчували раніше в нього інші угоди. У нотаріуса 02.10.2009 були присутні він, позивач та її чоловік [PERSON] , а також їх сусідка [PERSON] . Вони спілкувалися з нотаріусом. За згодою [PERSON] в його присутності та на його прохання, в договорі розписалася [PERSON] та позивач. За його участю позивач та її чоловік здійснювали реєстрацію місця проживання, а позивач оформлення субсидії. Він завжди допомагав родині [PERSON] за життя [PERSON] та вже після. Також у 2019 році за проханням позивача прочищав каналізацію, лагодив дзвоник. Він чи члени його сім`ї ніколи не приходили до [PERSON] із вимогою вигнати її з квартири [ADDRESS] . Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] він особисто не знає, бачив її декілька разів. З позивачкою почав спілкуватися з серпня 2005 року після смерті своєї дружини, оскільки вона йому допомагала з організацією поховання. Від позивача йому стало відомо, що вони з чоловіком мають намір мінятися на іншу квартиру в районі МОПРу. У 2007 році бачив вантажівку в дворі будинку [ADDRESS] , позивач з чоловіком збирали речі для переїзду. Він ходив на рибалку з чоловіком позивача [PERSON] до його переїзду на МОПР, а після його повернення у квартиру [ADDRESS] на рибалку з ним вже не ходив. На похованні [PERSON] присутнім не був. В 2017 році позивачу були потрібні кошти на лікування, вона скаржилася йому, що вона віддала [PERSON] квартиру, та гроші на своє поховання для зберігання, а остання їй гроші не дає на лікування. Після смерті [PERSON] бачив, як відповідач лагодив у квартирі [ADDRESS] , де мешкала позивач, двірний дзвоник. Свідком оспорюваного правочину 02.10.2009 він не був, обставини вказаного правочину йому не відомі. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є донькою [PERSON] . Мешкала окремо від свого батька з родиною за іншою адресою, інколи приїзджала. З позивачем почала спілкуватися після того, як вона допомогла їй та її батьку [PERSON] з організацією поховання матері у серпні 2005 року. Після смерті матері у 2005 році [PERSON] почав мешкали з іншою жінкою у цивільному шлюбі. У 2007 році бачила вантажівку в дворі будинку [ADDRESS] , позивач з чоловіком збирали речі та довідалася, що вони переїзджають в приватний будинок з сусідкою. Проте згодом побачила, що вона повернулася назад. На її запитання, чому вона повернулася, позивач пояснила, що в них не вийшло. Також вказала, що вона спілкувалася з позивачем, з її чоловіком [PERSON] вона не спілкувалася, лише інколи віталася, в них спільних інтересів не було. Про захворювання [PERSON] їй не відомо, він завжди був з паличкою, про його поховання їй не відомо, вона присутньою не була. З 2009 до 2017 рідко бувала в батька [PERSON] , оскільки мешкала з чоловіком в іншому місці та будувала будинок. Позивач весь час казала свідку, що вона квартиру віддала, тому свідок порадила їй отримати копію договору у нотаріуса. Проте вона його не отримала. Свідком оспорюваного правочину 02.10.2009 свідок не була, обставини вказаного правочину їй не відомі. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача та відповідача багато років, знає родини обох. З позивачкою знайома близько 50 років. Знала чоловіка позивача [PERSON] . В 2005 році померла дружина [PERSON] , у зв`язку з цим він разом із донькою [PERSON] звернулися до неї за допомогою в організації підготовки до поховання дружини [PERSON] . Вона разом з ще однієї сусідкою удвох здійснили всіх необхідні приготування поховання, більше в цьому їм ніхто не допомагав. Позивача при цьому не було, з нею [PERSON] не спілкувався, в неї був чоловік [PERSON] . Позивач, коли жила в її під`їзді, ніколи нікому не допомагала. За життя [PERSON] позивач з [PERSON] не спілкувався. За допомогу в похованні матері [PERSON] остання подарувала їй халат. Вона знає [PERSON] , довгий час вона була сусідкою її та Позивача, знає, що вона була свідком при посвідчення угоди подружжям [PERSON] . Також свідок показала, що [PERSON] та її родина завжди добре спілкувалися з позивачем та її чоловіком, святкували разом свята. У [PERSON] були завжди добрі відносини з [PERSON] та її сином відповідачем. Після повернення до квартири [ADDRESS] [PERSON] сказав позивачу, хай буде квартира відповідачу, краще дітям, ніж держава після смерті забере. [PERSON] допомагала позивачці. [PERSON] не дуже любив рибалку, рибалкою був [PERSON] . Після смерті [PERSON] родина [PERSON] і досі їздять до нього на кладовище, обробляють могилку. Свідком оспорюваного правочину 02.10.2009 вона не була, обставини вказаного правочину їй не відомі. Свідок [PERSON] суду показала, що знайома з позивачем з 1978 року, їх доньки дружили, були навіть схожі. Вона була сусідкою позивача, мешкала з нею в одному будинку, допомагали одна одній. [PERSON] познайомила з позивачем його тітка, вони одружилися. Вона разом зі своєю сім`єю товаришували з родиною позивача з нею та з її чоловіком [PERSON] . Позивач спілкувалася і з маленькими онуками [PERSON] дітьми відповідача. На прохання позивача у 2009 році свідок зі своїм чоловіком переїхали до будинку по [ADDRESS] і разом з ними переїхало подружжя [PERSON] , як їхні давні друзі. Переїзд її родини та позивача з чоловіком до вказаного домоволодіння відбувся безпосередньо з дозволу співвласників [PERSON] , оскільки [PERSON] та її чоловік не були власниками вказаного домоволодіння, тому самостійно приймати рішення з приводу проживання в ньому вона не мала права. Домоволодіння по [ADDRESS] має будинок та літню кухню, що дозволяє проживання одночасно двох родин. Коли вони там мешкали, через декілька місяців помер чоловік [PERSON] . Згодом після цього, захворіла дружина її сина - відповідача, в якої були двоє маленьких дітей 2001 та 2008 року народження. [INFO] дружина відповідача від тяжкої хвороби померла, маленькі доньки залишились без матері, відповідачу було дуже складено з маленькими доньками, тому [PERSON] була вимушена переїхати до себе в квартиру в будинку [ADDRESS] , щоб допомагати синові з дітьми. Подружжя [PERSON] не захотіли залишатися жити на вул. Маріупольській одні, тому вирішили повернутися до квартири [ADDRESS] . Відповідач проти цього не заперечував. В лікарню до [PERSON] , коли він помер, одразу поїхала разом з нею. Вони зателефонували відповідачу, він повністю взяв на себе організацію поховання [PERSON] . На похованні [PERSON] та [PERSON] не було, вони з [PERSON] не товаришували, присутньою була родина [PERSON] . До 2014 року, коли помер [PERSON] позивач із [PERSON] не спілкувалися. В 2019 році позивачу була потрібна допомога щодо здійснення перев`язок після укусу тварини, вони їй робила перев`язки, допомагала у приготуванні їжі. На лікування надавала їй кошти. Свідком оспорюваного правочину 02.10.2009 вона не була. Нотаріуса для оформлення договору дарування від 02.10.2009 року обирала самостійно позивач та її чоловік, відповідач лише приїздив на той час і до того нотаріуса, до якого йому сказала позивач. Свідок також показала, що вона чи члени її сім`ї ніколи не приходили до позивача із вимогою вигнати її з квартири [ADDRESS] . Свідком оспорюваного правочину 02.10.2009 вона не була. Свідок [PERSON] суду показав, що він є братом відповідача та сином [PERSON] . Йому відомо, що родина [PERSON] та [PERSON] спілкувалися з його дитинства, були в добрих стосунках. Коли родина [PERSON] та [PERSON] мешкали в домоволодінні [ADDRESS] , він та відповідач приїзджали, як їх діти, спілкували з родиною [PERSON] . Похованням [PERSON] займався його брат відповідач та мати. Коли родина [PERSON] разом з родиною [PERSON] мешкали на [ADDRESS] , вони хотіли придбати будиночок на МОПРІ, придивлялися якесь житло. Він завжди, коли спілкувався з матір`ю [PERSON] по телефону, передавав привіт позивачу. Свідком оспорюваного правочину 02.10.2009 він не був. Свідок [PERSON] суду показала, що знає [PERSON] , знає родину [PERSON] . Свідок не бачила, щоб родина [PERSON] - позивач та її покійний чоловік [PERSON] спілкувалися з [PERSON] . Позивач за життя чоловіка [PERSON] не потребувала сторонньої допомоги. Свідком оспорюваного правочину 02.10.2009 вона не була, обставини вказаного правочину їй не відомі. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів суд дійшов наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5\~ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Вимогами ст.10\~ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Положеннями частини 1 статі 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що [PERSON] з 11.01.2002 перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до договору дарування від 02.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлаком Ростиславом Олександровичем, зареєстрованого в реєстрі за №2149, [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . За правилами статті 202ЦК\~України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 717\~ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Приписами частини другої статті 719 ЦК України визначено: договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 203\~ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин першої та другої статті 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203\~ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У договорі дарування від 02.10.2009 дарувальник [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що усвідомлюють значення своїх дій, не помиляються щодо обставин правочину, ні одна із сторін навмисно не ввела другу сторону в оману щодо обставин правочину, ні одна із сторін навмисно не ввела другу сторону в оману щодо обставин правочину, правочин є виявленням їх справжньої волі, цей правочин не вчинений під впливом тяжких обставин. З тексту договору дарування від 02.10.2009р. вбачається, що за особистим проханням [PERSON] , по стану його здоров`я, у його присутності після прочитаного тексту в договорі дарування розписалась [PERSON] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Особу сторін та особу [PERSON] встановлено третьою особою приватним нотаріусом Бурлак Р.О. Зазначене цілком відповідає вимогам ст.45 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на момент укладення оспорюваного договору). Згідно ч.3 ст.45 ЗУ «Про нотаріат» якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями ст. 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 №20/5 (в редакції, яка діяла на момент укладення оспорюваного договору). Згідно ст. 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати правочин, заяву або інший документ, підписується інша фізична особа, нотаріус установлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Отже, усі вимоги щодо підписання нотаріально посвідчуваного правочину договору дарування від 02.10.2009р., передбачені ст.45 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на момент укладення оспорюваного договору), були дотримані. Враховуючи зміст договору, суд вважає, що, укладаючи договір дарування квартири, [PERSON] та [PERSON] не могли не розуміти, що йдеться саме про договір дарування. Доводи про те, що Позивач та її чоловік мали намір укласти договір обміну, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин Позивачем не надано. При цьому, з показів допитаних у судовому засіданні свідків зі сторони позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та позивача, яка була допитана, як свідок, неможливо встановити факт введення [PERSON] та [PERSON] в оману при підписанні спірного договору, оскільки свідки [PERSON] , [PERSON] [PERSON] не були присутні при його укладенні. Позивач [PERSON] обставини правочину пам`ятає дуже вибірково, чітких пояснень надати не може, нотаріуса [PERSON] не пам`ятає, її свідчення суперечать обставинам, викладеним у позовній заяві. Посилання в позові на незадовільний стан здоров`я та похилий вік позивача та її чоловіка суд не приймає до уваги як підставу для визнання договору недійсним, оскільки на момент укладення договору позивач та її чоловік мали повну цивільну дієздатність, їх дієздатність обмежена не була. До того ж, в своїх поясненнях свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та допитаний в якості свідка Відповідач, стверджували, що на час вчинення договору дарування 02.10.2009, Позивач та її чоловік [PERSON] були адекватними, що також свідчить про те, що перед підписанням оспорюваного договору вони могли прочитати його зміст та відповідно зрозуміти суть. Разом з тим, суд враховує, що після укладення договору дарування частини квартири Відповідач прийняв її в дар, зареєстрував за собою право власності у встановленому законом порядку на неї, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частинами 1,2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, уклавши 02 жовтня 2009 року договір дарування квартири, [PERSON] та [PERSON] розпорядилися своєю власністю на власний розсуд. Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постанові від 13 лютого 2020 року у справі №756/6516/16-ц виклав висновок про те, що якщо договір дарування посвідчено та зареєстровано у встановленому законом порядку, при цьому у момент складання договору дарувальник підтвердив, що правочин здійснено за доброю волею, то навіть незважаючи на поважний вік дарувальника, відповідний договір є дійсним. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування квартири недійсним, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Щодо тверджень представника відповідача [PERSON] про застосування позовної давності та відмовлені в позові суд зазначає таке. Норми ст.\~256\~ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст.\~257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Виходячи з вимог ст.\~261\~ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не доведено поза розумним сумнівом, позовних вимог. В даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості на підтвердження заявлених позовних вимог. За таких обставин вважаю вимоги про визнання договору дарування від 02.10.2209 року недійсним необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягать. Вимоги позивача щодо скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними та залежать від визнання договору дарування недійсним. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed