Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, в якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності реформованого Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» Сосонівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області розміром 7,37 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), як за колишнім членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія». 07 серпня 2019 року за вхідним № 5433/19-вх представником [PERSON] адвокатом Мякотою Тетяною Миколаївною подано до суду в порядку статтей 49, 51 Цивільного процесуального кодексу України уточнену позовну заяву до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія», Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області в якій просила визнати неправомірними дії Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області по відмові [PERSON] у видачі сертифіката на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» (лист № 02-32/3077 від 21 грудня 2017 року) з підстав відсутності зареєстрованого сертифіката на право на земельну частку (пай) реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія», згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на землю частку (пай) реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» на ім`я [PERSON] та визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності реформованого Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області розміром 7,37 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 16 березня 2018 року під головування судді Пархоменко І. О., відкрито провадження у справі з єдиним унікальним №\~631/27/18, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. Відповідно до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України 05 червня 2018 року головою Нововодолазької державної адміністрації Харківської області Р. Мерзликіним до Нововодолазького районного суду Харківської області був поданий відзив на позовну заяву [PERSON] , що був зареєстрований за вхідним № 2813/18-вх., відповідно до якого відповідач посилаючись на приписи статтей 1 та 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 вважає, що [PERSON] має право на земельну частку (пай), оскільки на час паювань земель Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» та видачу відповідного Державного акту право колективної власності на землю серії ХР-21-00-000446 був членом колективного сільськогосподарського підприємства та включений до додатку до державного акту списку громадян членів Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» під № 459, але на його ім`я помилково не був виданий сертифікат, який би посвідчував право на земельну частку (пай). Враховуючи викладене та те, що на даний час видача відповідних сертифікатів неможлива, відповідач вважав за можливе позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а. с. 34 35). Строк відрядження судді Пархоменко І. О. закінчився 06 серпня 2018 року, цивільна справа по суті не розглядалася. Згідно розпорядження керівника апарату суду від 14 вересня 2018 року за № 775 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 14 вересня 2018 року, справу передано до розгляду судді Трояновській Т. М. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року\~цивільну справу № 631/480/18 (провадження № 2/631/27/18) за позовом [PERSON] до Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області про визнання права за земельну ділянку (пай), прийнято до провадження суддею Трояновською Т. М. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 жовтня 2018 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області про визнання права за земельну ділянку (пай) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача Нововодолазьку селищну раду об`єднаної територіальної громади Харківської області. 07 лютого 2019 року Нововодолазьким районним судом Харківської області постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотань представника позивача [PERSON] адвоката Мякоти Т. М. та голови Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області Р. Мерзликіна про заміну відповідача по справі Нововодолазьку районну державну адміністрацію Харківської області на Нововодолазьку селищну раду Нововодолазького району Харківської області.\~\~ 07 серпня 2019 року до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мякота Т. М., до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія», Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, що була зареєстрована за вхідним № 5433/19-вх. За змісту уточнених позовних вимог сторона позивача просила визнати неправомірними дії Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області по відмові [PERSON] у видачі сертифіката на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Росія» (лист № 02-32/3077 від 21 грудня 2017 року) з підстав відсутності зареєстрованого сертифіката на право на земельну частку (пай) реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» на ім`я [PERSON] ; визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності реформованого Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області розміром 7,37 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 110 114). В обґрунтування уточнених позовних вимог представник позивача зазначила, що [PERSON] працював та був членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» Сосонівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області з 19 жовтня 1992 року по 01 серпня 1997 року. На підставі рішення Сосонівської сільської ради народних депутатів 14 березня 1996 року Колективному сільськогосподарському підприємству «Росія» був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії ХР № 21-00-000446. При цьому, позивача було включено до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, який є додатком до вказаного акту під № 459, але з невідомих причин відповідний сертифікат за [PERSON] не був зареєстрований, що підтверджується листом Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 29 листопада 2017 року № 29-20-0.23,26-471/117-17, розмір земельної частки (паю) складав 7,37 умовних кадастрових гектарів. Порушене право позивача полягає у неможливості реалізувати право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» Сосонівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області (нині Сільськогосподарське багатофункціональне підприємство «Росія») розміром 7,37 в умовних кадастрових гектарах через відсутність зареєстрованого сертифіката на право на земельну частку (пай) реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» на ім`я [PERSON] . На думку представника позивача, вказана обставина не є перешкодою у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки позивач не позбавлений речового права на земельну ділянку. Крім того, представник позивача звернула увагу, що після отримання Державного акту на право колективної власності на землю № ХР-21-00-000446 Колективним сільськогосподарським підприємством «Росія» 14 березня 1996 року, рішенням Сосонівської сільської ради від 22 лютого 2000 року «Про створення комісії по реорганізації та паювання колгоспу «Росія» її ролі і функції» був затверджений склад комісії по реформуванню та паюванню земель, переданих в колективну власність. Розпорядженням Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 11 липня 2000 року № 290 «Про затвердження розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія», затверджена вартість земельної частки (паю), розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах та кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) 367 чоловік. Зазначена кількість осіб не відповідала списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, додатку № 1 до Державного акта № ХР-21-00-000446. Розпорядженням Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 14 березня 2003 року № 77 скасоване розпорядження голови районної державної адміністрації від 11 липня 2000 року № 290. Рішенням VІІІ сесії Сосонівської сільської ради від 28 січня 2003 року була створена комісія по підготовці до проведення зборів по перепаюванню землі бувшого колгоспу «Росія». При цьому реєстрація та видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) проводилась в період з 18 липня 2000 року по 16 лютого 2010 року. Посилаючись на\~приписи Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95, положення статтей\~1\~та\~2 Закону України від 05 червня 2003 року № 899 ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», статтей 2, 4, 81, 82 та 96 Земельного кодексу України, а також пункт 17\~Перехідних положень Земельного кодексу України\~(у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), Постанову Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сторона позивач просить задовольнити позов, оскільки вирішити дане питання в позасудовому порядку неможливо. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від\~14 серпня 2019 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] , подану в порядку статтей 49, 51 Цивільного процесуального кодексу України, до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія», Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області про визнання дій неправомірними та визнання права на земельну частку (пай), а також залучено до участі у цивільній справі в якості відповідача Сільськогосподарський багатофункціональний кооператив «Росія». Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 січня 2022 року прийнято відмову [PERSON] від позову в частині позовних вимог про визнання неправомірними дії Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області по відмові [PERSON] у видачі сертифіката на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» (лист № 02-32/3077 від 21 грудня 2017 року) з підстав відсутності зареєстрованого сертифіката на право на земельну частку (пай) реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого КСП «Росія» на ім`я [PERSON] , провадження по справі у цій частині позовних вимог закрито; відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Мякоти Т. М. про виключення з числа відповідачів по справі Нововодолазьку районну державну адміністрацію Харківської області; залучено до участі у цивільній справі з єдиним унікальним № 631/627/18 (провадження № 2/631/22/22) за позовом [PERSON] до Нововодолазької селищної ради Харківської області, Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» про визнання права на земельну частку (пай) правонаступника відповідача Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області Харківську районну державну адміністрацію Харківської області. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом [PERSON] до Нововодолазької селищної ради Харківської області, Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» Харківської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання права на земельну частку (пай), судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, однак скористався правом, наданим йому частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника адвоката Мякоту Т. М. Представник позивача адвокат Мякота Тетяна Миколаївна, яка діє на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 94/19 від 27 грудня 2019 року та ордеру серії ПТ № 152772 від 13 квітня 2020 року, у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, наданим приписами частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача на електронну адресу суду надіслала заяву, що була зареєстрована за вхідним № ЕП-354/22-вх від 17 лютого 2022 року, відповідно до якої позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи здійснювати за відсутності позивача та його представника, зазначивши, що усі докази у справі були надані раніше (а. с. 228). Уповноважений представник Нововодолазької селищної ради Харківської області у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Відповідач своїм правом на надання відзиву на позовну заяву відповідно до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, не скористався, але через канцелярію суду голова селищної ради О. Єсін надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 238/21 вх. від 19 січня 2021 року, відповідно до якої зазначив, що просить цивільну справу за позовом [PERSON] , розглянути без участі представника селищної ради, при цьому, вони не заперечують проти задоволення позовних вимог (а. с. 175). Уповноважений представник Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» у судове засідання теж не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомили, своїм правом на надання відзиву на позовну заяву відповідно до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач не скористався. Натомість, за підписом голови Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» О. І. Колісник було подано до суду клопотання, що було зареєстровано за вхідним № 2357/20 вх. від 23 квітня 2020 року, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову [PERSON] не заперечувала, просила слухати справу без участі їх представника (а. с. 160). Уповноважений представник Харківської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у відповідності до положень Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Відзиву на позовну заяву відповідно до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач на адресу суду не направляв. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник Харківської районної державної адміністрації Харківської області О. Псьота, який діє на підставі довіреності від 13 січня 2022 року за № 01-26/58, направив на електронну адресу суду заяву, що була зареєстроване за вхідним № ЕП-299/22-вх. від 09 лютого 2022 року, відповідно до якого просив розгляд справи провести без участі представника Харківської районної державної адміністрації за наявними доказами (а. с. 226). З цього приводу слід зазначити, положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача та відповідачів свідчать відповідні заява, подані їх представниками та долучені до матеріалів справи. Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови та надано було достатньо часу для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, сторонами були надані усі докази, які вони вважали за необхідне надати, а також відсутність підстав для визнання їх явки обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу та закінчити її розгляд по суті вимог за відсутності сторін. Вивчивши доводи позивача, що наведені в уточнених позовних вимогах, а також доводи відповідача Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, викладені у відзиву на позовну заяву,\~здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, що були надані учасниками справи та безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно зі статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями статті 10 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. При цьому суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Так, цивільним законодавством України регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина 1 статті 1 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень часини 1\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями частини 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2\~статті 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77\~та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України). Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Розпорядженням представника Президента України Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області за підписом першого заступника глави районної державної адміністрації І. Ф. Калантая від 26 січня 1993 року № 13 «Про державну реєстрацію колективного сільськогосподарського підприємства колгоспу «Росія» відповідно до Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року було зареєстровано колективне сільськогосподарське підприємство колгосп «Росія» за юридичною адресою: село Сосонівка Нововодолазького району Харківської області (а. с. 114). [PERSON] , [INFO] , з 29 жовтня 1992 року (наказ № 10 від 12 листопада 1992 року) по 01 серпня 1997 року (наказ № 5 від 02 липня 1998 року) працював у колгоспі «Росія», що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] (а. с. 8 9). З копії рішення ІІІ сесії ХХІІ скликання Сосонівської сільської Ради народних депутатів від 20 червня 1995 року «Про передачу землі у колективну власність КСП «Росія» вбачається, що було вирішено передати у колективну власність Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» 3700 гектар землі (а. с. 115). Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 21-00-000446, виданого 14 березня 1996 року за підписом голови Сосонівської сільської Ради народних депутатів Г. І. Колодяжної, зареєстрованої в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 17, колективному сільськогосподарському підприємству «Росія» село Сосонівка, передано у колективну власність 4198,9 гектарів землі в межах згідно з планом для ведення сільськогосподарського виробництва (а. с. 10). У Списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 21-00-000446 від 14 березня 1996 року під № 459 значиться « [PERSON] » (російською мовою) (а. с. 11 17). Аналогічна інформація міститься у листі Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 29 листопада 2017 року за вихідним № 29-20-0.23,26-470/117-17 зі змісту якого вбачається, що Державний акт на право колективної власності на землі колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» серія ХР 21-00-000446 був виданий Сосонівською сільською радою народних депутатів Нововодолазького району Харківської області. У додатку до зазначеного державного акту на право колективної власності на землю КСП «Росія» під № 459 внесений « [PERSON] », в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого СБК «Росія» сертифікат не зареєстрований. Розмір земельної частки (паю) реформованого СБК «Росія» складає 7,37 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) на час паювання становить 21425 гривень 00 копійок (а. с. 22). З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань № 1005401466 від 03 червня 2019 року судом встановлено, що Сільськогосподарський багатофункціональний кооператив «Росія», місцезнаходження: Харківська область, Нововодолазький район, село Сосонівка, вулиця Миру, будинок № 3, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань України 05521436, керівник: [PERSON] , є правонаступником Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» (а. с. 123 126). Рішенням ІХ сесії ХХІІІ скликання Сососнівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 22 лютого 2000 року «Про створення комісії по реорганізації та паювання колгоспу «Росія» її ролі і функції» у відповідності до Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» від 03 грудня 1999 року було затверджено склад комісії по реформуванню та паюванню земель переданих в колективну власність (а. с. 116), а Розпорядженням голови Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 11 липня 2000 року за № 290 «Про затвердження розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних гектарах КСП «Росія» затверджено розрахунок вартості земельної частки (паю) 21425 гривень 00 копійок; розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектар 7, 37; кількість осіб які мають право на земельну частку (пай) 367 чоловік (а. с. 117). Розпорядженням голови Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 14 березня 2003 року за № 77 «Про скасування розпорядження голови районної державної адміністрації від 11 липня 2000 року № 290 «Про затвердження розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних гектарах КСП «Росія» відповідно до статті 45 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та на виконання протесту прокурора Нововодолазького району Харківської області було скасовано Розпорядження голови Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 11 липня 2000 року за № 290 (а. с. 118). Відповідно до рішенням VІІІ сесії ХХІV скликання Сосонівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області 2003 року «Про створення комісії по підготовці до проведення зборів по перепаюванню землі бувшого колгоспу «Росія» заслухавши інформацію сільського голови про те, що 14 березня 1996 року колективному сільсьгосподарському підприємству «Росія» сільською радою було видано Державний акт серія ХР 21-00-000446 на право колективної власності на землю площею 4198,69 гектар. Додатком № 1 до цього акту був список громадян членів КСП «Росія» на той час (пенсіонерів та працюючих) в їх кількості 476 чоловік. При реорганізації та паювання колгоспу «Росія» в 1998 2000 роках комісією по розпаюванню (голова комісії [PERSON] ) було уточнено список пайовиків колгоспу «Росія» в бік його скорочення на 135 чоловік, цей список було затверджено розпорядженням голови райдержадміністрації за № 290 від 11 липня 2000 року та розпайовано землю; при цьому розпайовано було не всю землю, що знаходилась в колективній власності колгоспу 1200,3 гектар: за фіктивною згодою виконкому сільської ради (в протоколах засідань виконкому відповідного періоду це не зафіксовано) було залишено як внутрігосподарський фонд кооперативу «Росія», у зв`язку з чим створено комісію по підготовці до проведення зборів по перепаювання землі колишнього колгоспу «Росія» з метою відновлення порушених прав на земельні та майнові паї громадян (а. с. 119). За відомостями Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 03 липня 2019 року за вихідним № 29-20-0.23,26-155/117-19, згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого СБК «Росія» реєстрація та видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) була в період з 18 липня 2000 року по 16 лютого 2010 року (а. с. 121). 15 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області з заявою, у якій просив видати йому сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Росія» Сосонівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області як за колишнім членом КСП «Росія» (а. с. 19). Листом за підписом голови Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області Є. О. Королюка за № 02-32/3077 від 21 грудня 2017 року [PERSON] повідомлено про неможливість видачі сертифікату з підстав відсутності зареєстрованого сертифіката на право на земельну частку (пай) реформованого КСП «Росія» згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого КСП «Росія» на ім`я [PERSON] та запропоновано звернутися до суду за захистом порушених прав; додатково повідомлено, що паювання земель КСП «Росія» проводилось у 1996 році, Державний акт на право колективної власності на землю серії ХР № 21-00-000446 був виданий Сосонівською сільською радою народних депутатів Нововодолазького району Харківської області, де у додатку списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» [PERSON] значиться під № 459, розмір земельної частки (паю) по вказаному підприємству становить 7,37 в умовних кадастрових гектарах, вартість 21425 гривень (а. с. 21). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Земельного кодексу України,\~Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~від 05 червня 2003 року № 899 ІV, а також\~Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95. Статтею 41 Конституції України та статтею 1\~Першого проколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено принцип непорушності права приватної власності (право мирного володіння майном), який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 2 статті 14 Основного Закону України та частини 2 статті 1 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Процес приватизації землі розпочинався з передачі її у власність колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі. Відповідно до статті 10 Закону України від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди. Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань. Право підприємства\~на земельну\~ділянку або\~її частину\~може бути\~припинено в\~порядку і\~на підставах,\~встановлених\~Земельним кодексом\~України,\~Законом України\~від 05\~червня 2003\~року №\~899\~ ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства. Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до\~Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~від 05 червня 2003 року № 899 ІV, яким визначено, організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності. Статтею 1 вказаного вище нормативно правового акту визначено, що\~право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї\~(стаття 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~від 05 червня 2003 року № 899 ІV). У статті 3 вищенаведеного Закону України перелічені підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Так, підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Саме сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) в тому числі: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) (стаття 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~від 05 червня 2003 року № 899 ІV). Положення статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~від 05 червня 2003 року № 899 ІV регламентують питання використання нерозподілених та невитребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв). Так нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). Відповідно до частини 2 статті 19 Земельного кодексу України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання прав, що передбачено пунктом «а» частини 3 статті 152 Земельного кодексу України. Згідно з пунктом 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95, паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Пунктом 2 Указу Президента\~України «Про\~порядок паювання\~земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям»\~від 08\~серпня 1995\~року №\~720/95 встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах\~земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. У роз`ясненнях, які містяться у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. За змістом частини 1 статті\~22 та частини 2 статті 23 Земельного кодексу України\~(в редакції Закону України від 11 березня 1992 року № 2196-ХІІ) право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Таким чином, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування у членах колективного сільськогосподарського підприємства на момент паювання землі, включення до списку осіб, долучених до державного акту на право колективної власності на землю, одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акту. Як слідує з наведених норм права член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта та не залежить від неотримання такою особою з різних причин сертифікату на право на земельну частку (пай). Також слід вказати, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями сформувала позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь якими засобами, передбаченими національним законодавством. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Передача земель у колективну власність для виробництва сільськогосподарської продукції відбувалась, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє, що сертифікат на право власності на земельну частку (пай) видається члену підприємства, кооперативу, товариства, тобто особам, працюючим в підприємствах (пункти 1 та 2 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Отже, право громадян, як співвласників колективної власності на землю, набувається з дня видачі в установленому порядку державного акта на право колективної власності на землю з обов`язковим додатком списком громадян, які є членами сільськогосподарського підприємства. Відповідно до абзацу 2 пункту 8 Перехідних положень Земельного кодексу України, що набрав чинності з 01 січня 2002 року, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа. Зі змісту наведеної норми права вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була членом та включена до списку, що додається до державного акта на право власності на землю. Порядок вступу до підприємства (колгоспу) і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї врегульовуються статутом відповідного підприємства. Так,\~положеннями статті\~4\~Закону України\~«Про колективне\~сільськогосподарське підприємство»\~від 14\~лютого 1992\~року №\~2114-ХІІ\~регламентовано,\~що підприємство\~діє на\~основі статуту. У статуті підприємства вказуються найменування підприємства, його місцезнаходження, предмет і цілі діяльності, порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї, порядок розподілу прибутку, отриманого від операцій із цінними паперами, загальні права та обов`язки членів підприємства; передбачаються органи самоврядування, порядок їх формування та компетенція, права та обов`язки підприємства і його членів щодо використання й охорони земель, водних та інших природних ресурсів, виробничо-господарської, фінансової і трудової діяльності, питання оплати та охорони праці, соціальні гарантії, умови і порядок реорганізації та ліквідації підприємства. Членство в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство, ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів (частина 1 статті 1 та стаття 5 Закону України Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ). Отже, членство у колективному сільськогосподарському підприємстві не виникає автоматично, воно може виникнути лише внаслідок волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ, трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України. Основним документом про трудову діяльність членів колгоспу, відповідно до пункту 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 № 310 «Про трудові книжки колгоспників», є трудова книжка колгоспника. Таким чином, питання набуття та припинення членства в колективному сільськогосподарському підприємстві регулюється статутом підприємства. Список громадян, які мають право на земельну частку (пай), як додаток до державного акту, формується самим підприємством відповідно до статуту, розглядається і затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) членів підприємства, підписується головою сільськогосподарського підприємства та головою місцевої ради. У спірних правовідносинах основою набуття статусу члена й виникнення відповідних прав, пов`язаних з членством у колективному підприємстві, є юридичний склад, що включає в себе прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про прийняття заявника до складу членів колективного сільськогосподарського підприємства та його трудова участь у діяльності цієї організації. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. Зверненню до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) має передувати вирішення питання про невключення позивача до списку громадян членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). На зазначене неодноразово звертав увагу Верховний Суд у постановах від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц, від 24 березня 2020 року у справі № 538/302/19-ц, від 24 березня 2020 року у справі № 183/5312/16-ц. Позивач не порушував питання про включення його до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), оскільки працював у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Росія» з 19 жовтня 1992 року по 01 серпня 1997 року, був його членом та включений до Списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 21-00-000446 від 14 березня 1996 року, де під № 459 значиться « [PERSON] » (російською мовою). При цьому, єдиним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, а також пенсіонерів з їх числа, є сертифікат на право на земельну частку (пай). Суд звертає увагу, що 15 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області з заявою, у якій просив видати сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Росія» (а. с. 19). Листом за підписом голови Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області Є. О. Королюка за № 02-32/3077 від 21 грудня 2017 року [PERSON] було повідомлено про неможливість видачі сертифікату з підстав відсутності зареєстрованого сертифіката на право на земельну частку (пай) реформованого КСП «Росія» згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого КСП «Росія» на ім`я [PERSON] та запропоновано звернутися до суду за захистом порушених прав; додатково повідомлено, що паювання земель КСП «Росія» проводилось у 1996 році, Державний акт на право колективної власності на землю серії ХР № 21-00-000446 був виданий Сосонівською сільською радою народних депутатів Нововодолазького району Харківської області, де у додатку списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» [PERSON] значиться під № 459, розмір земельної частки (паю) по вказаному підприємству становить 7,37 в умовних кадастрових гектарах, вартість 21425 гривень (а. с. 21). З урахуванням того, що документально підтверджено право позивача по справі на земельну частку (пай), враховуючи внесення його прізвища у список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, який додається до Державного акту серії ХР № 21-00-000446 на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства «Росія», виданого 14 березня 1996 року, суд приходить висновку про наявність у останнього права на земельну частку (пай), набутого згідно Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположень свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8 та 9 Основного Закону України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути\~визнання права. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При цьому необхідно встановити чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як вже зазначалося вище, на час видачі 14 березня 1996 року Колективному сільськогосподарському підприємству «Росія» Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 21-00-000446, [PERSON] працював в колективному сільськогосподарському підприємстві «Росія», був включений до списку, який є додатком до Державного акту, отже набув право на земельну частку (пай). З цього часу вказане право позивача не оспорювалось та припинено не було. Наступне звільнення позивача та невключення до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) не позбавляють його такого права. При цьому, як свідчать матеріали цивільної справи, жоден із відповідачів правомірність включення позивача до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) не оспорює, а тому суд приходить до висновку що право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності в особи титулу власника, тому до позовних вимог [PERSON] позовну давність застосовувати не слід. Відповідно до пункту 6 «Прикінцеві і перехідні положення» Цивільного кодексу України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до\~\~01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені Цивільним кодексом Української РСР 1963 року. Згідно зі статтею 71 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (стаття 75 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року). Положеннями статті 76 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до статті 80 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року закінчення строку позовної давності до\~пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що має право на розгляд його справи судом. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту шляхом пред`явлення позову,\~\~необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що\~розглядається у двох аспектах процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що\~об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у\~матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із\~суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Таким чином, оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 181/257/19 та від 03 листопада 2021 року у справі № 540/1100/18. У зв`язку з зазначеним, позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності реформованого Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія» Сосонівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області розміром 7,37 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] , суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом [PERSON] до Нововодолазької селищної ради Харківської області, Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Росія», Харківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права на земельну частку (пай), не порушувалось, процесуальне рішення з вказаного питання судом не приймається. На підставі викладеного,

Outcome: approved