Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Позов мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2004 року, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 05 квітня 2004 року до повноліття сина. За невиконання батьківських обов`язків відповідача було позбавлено батьківських прав. Позивач зазначає, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів складає 102360,32, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом в якому просили суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина у розмірі 102360,32 грн., а також пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі суми заборгованості, а саме 102360,32 грн.. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 17 грудня 2021 року відповідачем через канцелярію суду було подано письмові пояснення, в яких останній просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що заборгованість зі сплати аліментів стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів не допускається. Разом з тим, зазначив, що йому було відомо про відкрите виконавче провадження, він частково сплачував аліменти, однак не в повній мірі, тому утворилася заборгованість по сплаті аліментів, однак він вважає, що вказана заборгованість утворилася не з його вини, оскільки через хворобу він перебуває на утриманні дружини. Крім того, зазначив, що його заробітна плата у спірний період була меншою ніж середньостатистична заробітна плата, тому сума щомісячних аліментних платежів дорівнювала 30 % прожиткового мінімуму. Відповідач вказав, що вимога позивача про стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів не підлягає до задоволення. Також, відповідач не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментах, оскільки діюче сімейне законодавство можливість стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду передбачає лише для стягнення аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченому ст. 187 СК України, що врегульовує відносини, пов`язані із відрахуванням аліментів на дитину за добровільною ініціативою платника шляхом подачі ним заяви за місцем роботи. Діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості зі сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. В даній справі аліменти на користь позивача вже стягнуті за рішенням суду і повторному стягненню не підлягають, а у випадку визначеної державним виконавцем заборгованості по аліментам, вона підлягає стягненню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення. Позивач в судове засідання не з`явилася. Між тим, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Між тим, через канцелярію суду подав заяву в якій просив суд проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника, відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з врахуванням поданих письмових пояснень. Третя особа в судове засідання не з`явився. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим ч. 1 та ч. 3 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про його народження Серія [NUMBER] виданим повторно 28 серпня 2015 року. Прізвище з « [PERSON] на [PERSON] було змінено на підставі Розпорядження Фастівської районної державної адміністрації Київської області від 09 лютого 2015 року № 55-од. Між тим, як вбачається із Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , [PERSON] 28 липня 2021 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2004 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходу громадян, щомісячно, починаючи з 05 квітня 2004 року до повноліття. На підставі даного рішення, 15 квітня 2004 року, судом видано виконавчий лист. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року, [PERSON] позбавлено батьківських праві відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складеного державним виконавцем Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Вінницькою-Бевз В.М. № 42371-12 від 08 вересня 2021 року, станом на 12 вересня 2020 року відповідач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у загальному розмірі 102360,32 грн.. Так, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 14 ЦПК України). Відповідно до ч.3, 4 ст.. 194 СК України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Особа, на користь якої присуджено аліменти на дитину, може самостійно подати заяву з виконавчим листом про відрахування аліментів із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу платника аліментів безпосередньо за місцем виплати платникові аліментів заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу. На підставі заяви такої особи аліменти відраховуються із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу платника аліментів у розмірі, зазначеному у виконавчому листі, та в строки, визначені частиною другою цієї статті, і перераховуються особі, на користь якої присуджені аліменти, за її адресою або на рахунок, зазначений у заяві (ч.4 ст.187 СК України). Вирішуючи позовну вимогу про стягнення заборгованості по аліментах слід зазначити, що відповідач був обізнаний про стягнення з нього за рішенням суду на користь позивача аліментів на утримання сина та їх розмір, а також був зобов`язаний вчасно їх сплачувати. Посилання відповідача на те, що заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина утворилася не з його вини, оскільки через хворобу він перебуває на утриманні дружини, суд не приймає до уваги, оскільки надана відповідачем Довідка Борівського старостинського округу № 37 від 17 лютого 2022 року, в якій вказано, що [PERSON] , зі слів дружини [PERSON] , перебуває на її утриманні, не може бути належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України. Доказів звільнення відповідача від сплати заборгованості по аліментах, як це передбачено ч. 2 ст. 197 СК України, стороною відповідача не надано. Так, у зв`язку із невиконанням [PERSON] обов`язку сплачувати аліменти, останній має борг перед позивачем, який станом на 12 вересня 2020 року становить 102360,32 грн., Між тим, позивачем в заяві від 17 лютого 2022 року зазначено, що з моменту відкриття провадження у справі та до дати ухвалення рішення суду, що відповідачем було перераховано аліментів на користь позивача: 07 грудня 2021 року - 1000,00 грн., 14 січня 2022 року - 400,00 грн. та 04 лютого 2022 року - 400,00 грн., на загальну суму 1800,00 грн.. Таким чином, враховуючи що [PERSON] своїх обов`язків належним чином не виконував, у зв`язку із чим допустив заборгованість зі сплати аліментів, суд з урахуванням часткової їх сплати, а саме 102360,32 грн. - 1800,00 грн., вважає за необхідне стягнути з останнього на корить позивача решту суми заборгованості яка складає 100560,32 грн.. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів, у розмірі суми заборгованості, а саме 102360,32 грн., оскільки загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 01 липня 2007 року по 12 вересня 2020 року становить більше 1 000 000,00 грн.. На підтвердження позовних вимог, позивачем надано Довідку-розрахунку заборгованості № 42371-12 від 08 вересня 2021 року, у якій вказано, що розмір заборгованості по сплаті аліментів відповідача станом на 12 вересня 2020 року складає 102360,32 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У відповідності до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць (сума аліментів які не були сплачені); Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць (сума аліментів які не були сплачені); Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Разом з тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі N 569/14819/19 (провадження N 61-1586св20) зазначено, що: "правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі N 572/1762/15-ц (провадження N 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі N 333/6020/16-ц (провадження N 14-616цс18)". Аналогічна правова позиція викладена і в Постанові Верховний Суд від 19 січня 2022 року в справі N 711/679/21 (провадження N 61-18434св21) Жодних доводів на спростування вказаного розрахунку заборгованості відповідач не надав. У той же час, на підставі ст. 196 СК України, оскільки пеня не може перевищувати 100 % суми заборгованості, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 102360,32 грн. пені за прострочення сплати аліментів. Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, беручи до уваги обов`язковість судового рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина, не доведення відповідачем належними та допустимими доказами факту його звільнення від сплати заборгованості по аліментах, суд приходить до висновку про наявність підстав, згідно приписів ч. 1 ст. 196 СК України, для стягнення на користь позивача суми пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2007 року по 12 вересня 2020 року, а саме за 4823 дні, у розмірі не більше 100% заборгованості, тобто - 102360,32 грн.. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. У відповідності до норм ст. 141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір», оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а вказане рішення ухвалюється на її користь, з відповідача на користь держави слід стягнути суму судового збору у розмірі 1023,62 грн.. Окрім того, враховуючи вищевказані норми Закону, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за позовну вимогу про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 1023,62 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial