Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

У кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014120310000322 від 21.05.2014, по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.\~286\~КК України потерпілими [PERSON] та [PERSON] до ФОП « [PERSON] »\~та ПрАТ\~«Українська пожежно\~-\~страхова компанія»заявлено цивільний позов з вимогами про стягнення (після уточнень): \~ \~ \~ \~- з ПрАТ «УПСК» на користь потерпілої [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 5 300 грн. і 265 грн. моральної шкоди; на користь потерпілої [PERSON] моральної шкоди в сумі 5\~000\~грн.; на\~користь [PERSON] і [PERSON] , як правонаступників за цивільним позовом [PERSON] , 100 000 грн. шкоди завданої життю і здоров`ю та 2500 грн. моральної шкоди;\~на користь\~ [PERSON] і [PERSON] , як правонаступників за цивільним позовом [PERSON] 5000 грн. моральної шкоди; \~ \~ \~ \~ \~-\~ з\~відповідача ФОП\~« [PERSON] »\~на користь\~ [PERSON] \~299\~735\~грн.\~моральної шкоди;на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 295\~000\~грн.;на \~ \~ \~ \~користь [PERSON] \~і [PERSON] ,як правонаступників за цивільним позовом [PERSON] , 32382,74 грн. матеріальної шкоди та 247 500 грн. моральної шкоди, всього 279\~882,74\~грн.;на користь [PERSON] та [PERSON] , як правонаступників за цивільним позовом [PERSON] 245 000 грн. моральної шкоди. \~ \~ \~ \~В обгрунтування позову вказали, що [PERSON] 09.04.2014 приблизно о 07 год. 20 хв., здійснюючи регулярні перевезення за маршрутом Олександрівка-Несваткове, у світлу пору доби, на автобусі ПАЗ 4234, номерний знак [NUMBER] , здійснив зупинку навпроти будинку № 25 по вул. Друга в с. Несваткове Олександрівського району Кіровоградської області, для висадки/посадки пасажирів. Після чого, маючи намір відновити подальший рух автобусу, в порушення вимог п. 1.5 ПДР України, який передбачає, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 (б) ПДР України, який передбачає, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 2.3 (д) ПДР України, який передбачає, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автобусом, допустив порушення вимог п. 10.1 ПДР України, згідно якого перед початком руху… водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед початком руху не переконався у безпеці маневру, а саме не побачив пішохода (їх маму) яка знаходилася з правої сторони автобусу, на обраній ним траєкторії руху, хоча мав об`єктивну можливість бути проінформованим про перебування людини на обраній траєкторії, внаслідок чого допустив наїзд на їх матір - [PERSON] з подальшим переїздом її ноги правими колесами. У результаті дорожньо-транспортної пригоди їх мати - [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: обширної рани задньо-зовнішньої поверхні лівого стегна в нижній третині та лівої підколінної області з відшаруванням шкіри стегна та гомілки, перелому 1-го пальця правої стопи, підшкірної гематоми передньо-внутрішньої поверхні правої гомілки в нижній третині. Із отриманими тілесними ушкодженнями, з травматичним шоком 3 ступеня, у край важкому стані, їх мати [PERSON] була доставлена до Олександрівської районної лікарні для надання їй невідкладної медичної допомоги, звідки лікарі, через її важкий стан та загрозу життя направили до Кіровоградської обласної лікарні для подальшого лікування. В обласному медичному закладі мама перебувала у важкому стані, лікарі боролися за її життя, вона перенесла рід хірургічних втручань, але 30.06.2014 року від отриманих тілесних ушкоджень померла. Перелічені вище тілесні ушкодження, згідно висновку комісійної СМЕ № 240 від 11.12.2015 є тяжкими і небезпечними для життя в момент спричинення та знаходяться в прямому причинному зв`язку із смертю їх матері. Внаслідок зазначених подій їм завдана матеріальна та моральна шкода. Крім них, моральної та матеріальної шкоди було завдано потерпілим [PERSON] та [PERSON] , які були відповідно чоловіком та матір`ю загиблої [PERSON] та якими було подано позови про відшкодування шкоди. Під час розгляду кримінального провадження [PERSON] та [PERSON] померли, а вони були залучені до участі у справі як правонаступники останніх. На підставі вищевикладеного, просили стягнути з ПрАТ «УПСК» та відповідача ФОП « [PERSON] » вищевказані кошти на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в тому числі як правонаступників [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 06.01.2022 року позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін (том 7 а.с.п. 227-229). \~ \~ \~ \~Позивачі та представник позивачів у судове засідання не з`явилися, надали клопотання про розгляд справи без їх та представника участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судовому засіданні пояснила, що трапилася дорожньо-транспортна пригода. Відповідальність особи, з вини якої сталася ДТП, була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за договором обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності, за умовами якого ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 100000 грн. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено поняття потерпілих це юридичні, фізичні особи, життю і здоров`ю, майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Потерпіла особа, через деякий час після ДТП, загинула. Спочатку, з позовом про відшкодування шкоди звертався її чоловік, а потім судом першої інстанції позивача було замінено, оскільки останній також помер. Вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 22.09.2020 року з ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» вирішено стягнути 100000 грн. шкоди, завданої життю і здоров`ю на користь доньок загиблої. Крім цього, вирішено стягнути 5300 грн. матеріальної шкоди та 265 грн. моральної шкоди на користь [PERSON] і 5000 грн. шкоди на користь [PERSON] . Вказані суми перевищують максимально можливу та передбачену договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхову суму (ліміт відповідальності) та не відповідають ст. 23 вказаного вище Закону. Судом касаційної інстанції рішення про стягнення вказаних сум було скасоване. А тому, просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4\~та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 1, 2\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1\~статті 80\~ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено,\~що відповідно\~до даних\~ розкладу руху автобусів Олександрівка-Несваткове та даних дорожнього листа серія 2-1 АП № 445101 від 09.04.2014, автобус ПАЗ 4234, номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] здійснив виїзд із АТП о 07 год. за маршрутом Олександрівка-Несваткове (том 1 а.к.п. 22, 60). Відповідно до довідки фізичної особи підприємця [PERSON] № 15 від 15.09.2014, 09.04.2014 рейс приміського сполучення Олександрівка Несваткове виконувався автобусом марки ПАЗ 4234, державний реєстраційний номер [NUMBER] , водій [PERSON] (том 1 а.к.п. 66). Відповідно до трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 08.01.2014, [PERSON] працював водієм автобуса водієм а/т засобів у фізичної особи підприємця [PERSON] (том 2 а.к.п. 148). Згідно із полісом № АС/7181792 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.02.2014 відповідальність ФОП « [PERSON] » застрахована у ПрАТ «УПСК». Також, відповідно до даного полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 100000 грн., за шкоду заподіяну майну - 50000 грн. (том 1 а.к.п. 61). Згідно актового запису про смерть № 5 від 18.09.2017, [PERSON] померла [INFO] ; згідно актового запису про смерть № 152 від 01.08.2017, [PERSON] помер [INFO] (т. 3 а.с.п. 142-143). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12.12.2017 [PERSON] та [PERSON] залучено як правонаступників за позовом [PERSON] до з ФОП « [PERSON] » та за позовом [PERSON] до ФОП « [PERSON] » і ПрАТ «УПСК» (т. 3 а.с.п. 168-169). Вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 22.09.2020 у справі № 397/541/16-к [PERSON] визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; застосовано до [PERSON] п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнено його від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Цивільний позов [PERSON] та [PERSON] до ПрАТ «Українська\~пожежно -\~страхова компанія»\~про стягнення\~матеріальної та\~моральної шкоди\~задоволено частково:\~стягнуто з\~ПрАТ «Українська\~пожежно -\~страхова компанія»на користь\~потерпілої [PERSON] \~в рахунок\~відшкодування матеріальної\~шкоди 5300\~грн.\~і в\~рахунок відшкодування\~моральної шкоди 265 грн.; стягнуто з\~ПрАТ «Українська\~пожежно -\~страхова компанія»на користь\~потерпілої [PERSON] \~в рахунок\~відшкодування моральної\~шкоди 5000 грн.; стягнуто з\~ПрАТ «Українська\~пожежно -\~страхова компанія»на користь потерпілих [PERSON] і [PERSON] , як правонаступників за цивільним позовом [PERSON] 100000 грн. шкоди завданої\~життю і\~здоров`ю;стягнуто з ФОП\~« [PERSON] » на\~користь потерпілої\~ [PERSON] в\~рахунок відшкодування\~моральної шкоди 200000 грн.; стягнуто з ФОП\~« [PERSON] » на\~користь потерпілої\~ [PERSON] в\~рахунок відшкодування\~моральної шкоди 200000\~грн.;\~віншій частині позовних вимог відмовлено (том 6 а.с.п. 171-192). Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24.02.2021 апеляційні скарги представника цивільного відповідача ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» Юхименка С.Ю. та представника цивільного відповідача ФОП « [PERSON] » [PERSON] залишено без задоволення, а вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 22.09.2020 стосовно [PERSON] за ч.2 ст. 286 КК України залишено без зміни (том 7 а.с.п.33-37). Постановою Верховного Суду від 02.12.2021 касаційну скаргу представника ФОП « [PERSON] » адвоката Іонової В.Б. залишено без задоволення; касаційну скаргу представника ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» адвоката Овчаренка Р.В. задоволено частково; вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 24 лютого 2021 щодо [PERSON] в частині рішення про стягнення з ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» на користь потерпілої [PERSON] 5300 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 265 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, та на користь потерпілої [PERSON] 5000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства; у решті судові рішення в частині, що не скасована, залишено без зміни (том 7 а.с.п. 214-221). У зазначеній постанові від 02.12.2021 Верховний Суд вказав, що задовольняючи цивільні позови потерпілих районний суд, крім шкоди завданої життю і здоров`ю в розмірі 100 000 грн, додатково стягнув з ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія»\~\~на користь [PERSON] у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5300 грн та моральної шкоди 265 грн, а також на користь потерпілої [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. Тобто, загальна сума коштів стягнутих на користь потерпілих з ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія»\~\~перевищує суму ліміту страхової відповідальності зазначену в полісі № АС/7181792 від 17 лютого 2014 року. При цьому, вирішуючи питання про стягнення цих\~\~коштів місцевий суд у вироку свого рішення в цій частині не обґрунтував та не зазначив у зв`язку з чим та на яких саме правових підставах стягнув ці кошти зі страхової компанії, з огляду на положення ст.\~1219\~Цивільного кодексу\~України та роз`яснення п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року. Згідно із положеннями ч. 2\~ст. 127 КПК України, \~шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 1, 5\~ст. 128 КПК України,\~\~особа,\~якій кримінальним\~правопорушенням або\~іншим суспільно\~небезпечним діянням\~завдано майнової\~та/або\~моральної шкоди,\~має право\~під час\~кримінального провадження\~до початку\~судового розгляду\~пред`явити\~цивільний позов\~до підозрюваного,\~обвинуваченого або\~до фізичної\~чи юридичної\~особи,\~яка за\~законом несе\~цивільну відповідальність\~за шкоду,\~завдану діяннями\~підозрюваного,\~обвинуваченого або\~неосудної особи,\~яка вчинила\~суспільно небезпечне\~діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Стаття 62 КПК України\~передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Враховуючи, що вирок суду було скасовано саме в частині цивільного позову, питання про відшкодування шкоди, заподіяної позивачам кримінальним правопорушенням, наразі розглядається в порядку цивільного судочинства. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами\~ст. 1166 ЦК України,\~відповідно до\~яких майнова\~шкода,\~завдана неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю особистим\~немайновим правам\~фізичної або\~юридичної особи,\~а також\~шкода,\~завдана майну\~фізичної або\~юридичної особи,\~відшкодовується в\~повному обсязі\~особою,\~яка її\~завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з частинами 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1\~ст.1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Разом з тим, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ч. 16\~ст. 9 Закону України «Про страхування»). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Саме такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). З матеріалв провадження встановлено, що [PERSON] працював водієм автобуса у ФОП « [PERSON] » та за участю якого 09.04.2014 сталася ДТП. Відповідальність ФОП « [PERSON] » застрахована у ПрАТ «УПСК», згідно полісу № АС/7181792 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.02.2014. Відповідно до даного полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 100000 грн., за шкоду заподіяну майну 50000 грн. (т. 1 а.к.п. 61). За таких обставин, обов`язок по відшкодуванню шкоди у даному випадку покладається саме на ПрАТ «УПСК», як на страховика ФОП « [PERSON] » та у межах ліміту відповідальності страховика. Згідно ізпунктом 22.1 статті 22\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» від\~01.07.2004\~ №\~1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та майну третьої особи. Згідно з положеннями п. 23.2 ст. 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. У відповідності до ст. 26-1 Закону № 1961-IV\~страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права, право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року, процесуальне правонаступництво за вимогою про відшкодування моральної шкоди не допускається. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. Згідно з ч. 4, 6\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до абз. 4 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №\~4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»,\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином порушення [PERSON] \~ПДР, що спричинило ДТП, та його винуватість встановлено вироком суду від 22 вересня 2020 року, тому ці обставини доведенню не підлягають. В обґрунтування своїх позовних вимог потерпілі [PERSON] та [PERSON] зазначили про необхідність стягнення з ПрАТ «УПСК» на їх користь матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на вимоги п. 23.2 ст. 23, ст. 26-1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, [PERSON] вказала, що нею були понесені витрати на лікування матері в Кіровоградській обласній лікарні за користування терапевтичним апаратом Info V.A.C., вартість якого складала 5300 грн. А тому, просила стягнути на її користь завдану таким чином матеріальну шкоду в зазначеному розмірі. Крім того, [PERSON] та [PERSON] просили стягнути завдану моральну шкоду в межах ліміту страхової відповідальності у розмірі 5%, відшкодування якої передбачено ст.26-1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У постанові Верховного Суду від 02.12.2021 зазначено, що задовольняючи цивільні позови потерпілих районний суд, крім шкоди завданої життю і здоров`ю в розмірі 100 000 грн, додатково стягнув з ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія»\~\~на користь [PERSON] у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5300 грн та моральної шкоди 265 грн, а також на користь потерпілої [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. Тобто, загальна сума коштів стягнутих на користь потерпілих з ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія»\~\~перевищує суму ліміту страхової відповідальності зазначену в полісі № АС/7181792 від 17 лютого 2014 року. При цьому, вирішуючи питання про стягнення цих\~\~коштів місцевий суд у вироку свого рішення в цій частині не обґрунтував та не зазначив у зв`язку з чим та на яких саме правових підставах стягнув ці кошти зі страхової компанії, з огляду на положення ст.1219\~Цивільного кодексу\~України та роз`яснення п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року. При таких обставинах, суд, приймаючи до уваги вказані норми матеріального права та постанову Верховного Суду від 02.12.2021, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення на користь потерпілої [PERSON] 265 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, та на користь потерпілої [PERSON] 5000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки моральна шкода у відповідності до вимог ст. 26-1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовується безпосередньо особі, яка зазнала ушкодження здоров`я\~під час\~дорожньо-транспортної\~пригоди.\~Крім того,зобов`язання по відшкодуванню шкоди в зв`язку зі смертю [PERSON] припиняються відповідно до ст.1219 ЦК України так як спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Що стосується позовних вимог [PERSON] до до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення на її користь 5300 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, суд зауважує, що оскільки з відповідача вироком суду стягнуто на користь\~ [PERSON] і [PERSON] , як правонаступників за цивільним позовом [PERSON] , 100 000 грн. шкоди завданої життю і здоров`ю, тобто в межах суми страхового полісу, а відтак заявлена вимога не може бути задоволена, оскільки перевищує ліміт страхового відшкодування. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог потерпілих [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: dismissed