Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

20 жовтня 2021 року до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом звернулася [PERSON] , в якому прохає стягнути з [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] на її користь грошові кошти в сумі 287\~106 (двісті вісімдесят сім тисяч сто шість) гривень 00 копійок. Позивач свої вимоги мотивувала тим, що в листопаді 2015 року вона надала [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 тисяч доларів США, підтвердженням чому є відповідна розписка від 15.11.2015 року підписана відповідачкою в присутності свідків. У вказаній розписці відповідач зазначила, що грошові кошти отримала від неї за право безстрокового користування земельною ділянкою її приватною власністю. Проте, будь-якого договору щодо такого користування укладено не було. Більш того, Земельним кодексом України не передбачено правових підстав для передачі у безстрокове користування земельної ділянки, що належить на праві власності фізичній особі, відтак, відсутні взагалі правові підстави для отримання відповідачем майна (грошових коштів) за безстрокове користування землею. В 2014 році відповідач надала у користування свою земельну ділянку її синові [PERSON] , уклавши відповідний строковий договір оренди землі, який оскаржила, подавши відповідний позов до суду. В результаті розгляду спору між відповідачкою та [PERSON] стосовно виплати орендної плати та розірвання договору оренди, постановою Запорізького апеляційного суду від 10.04.2019 року по справі № 323/2506/18 було встановлено, що дана розписка не має відношення до орендних право стосунків спірний договір оренди землі було розірвано, та заборгованість по орендній платі стягнута. Оскільки судом встановлено, що грошові кошти за вказаною розпискою не мають відношення до орендних стосунків, які виникли у відповідачки з [PERSON] на підставі договору оренди землі, ці кошти являються безпідставно набутими Відповідачкою. Для врегулювання виниклої ситуації та враховуючи встановлені вказаним судовим рішенням фактів вона направила відповідачці вимогу про повернення грошових коштів від 03.09.2019 року, якою встановила семиденний строк виконання зобов`язання повернути зазначені грошові кошти. За сплином понад двадцяти днів з моменту отримання її вимоги, відповідач не повернула грошові кошти, чим порушує її права на володіння своєю власністю грошовими коштами, таким чином безпідставно збагатилася на вказану суму. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує повністю, у зв`язку з чим прохаєїх задовольнити в повному об`ємі. Представник відповідача в судовому засіданні не згоден з позовними вимогами, прохає в задоволені позову відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову з наступних підстав. Вирішуючи спір, суди виходить з того, що між сторонами виникли правовідносини щодо набуття майна без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), що регулюються статтею 1212 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року, якою рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 січня 2017 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду міста Києвавід 04 квітня 2017 року у цій справі залишено без змін, серед іншого, зазначено, що аналіз статті 1212\~ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді,\~коли первісно така підстава була, але у подальшому вона відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212\~ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Із розписки, складеної 15 листопада 2015 року, вбачається, що 15 листопада 2015 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 10000 доларів США та відповідно до даної розписки грошові кошти були отриманні [PERSON] за право користування [PERSON] земельною ділянкою (передачу у власність), яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Також в даній розписці зазначається, що [PERSON] ніяких матеріальних та інших претензій до [PERSON] не має, вимагати збільшення оплати за вищезазначеною земельною ділянкою чи її повернення з безстрокового (з передачею у власність) користування не буде. Зі змісту вказаних розписок судом встановлено, що [PERSON] отримала грошові кошти від [PERSON] , зобов`язавшись передати безстроково у користування [PERSON] земельну ділянку (передачу у власність), яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Однак, [PERSON] не передала у безстрокове користування [PERSON] земельну ділянку, що належить на праві приватної власності [PERSON] , як це було передбачено розпискою від 15.11.2015 року. За таких обставин суд приходить до висновку про доведеність безпідставного одержання грошей [PERSON] , а тому позов є законним та обґрунтованим, і підлягає задоволенню в цій частині у розмірі 263400,00 грн. (двісті шістдесят три тисячі чотириста гривень 00 копійок), який визначено у еквіваленті по курсу Національного банку України, оскільки відповідно до вимог статті 533 ЦК України, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті. У відповідності\~до частини\~другої статті\~1214\~ЦК України,\~у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно зі статтею 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як викладено в ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, за вимогою кредитора, повинен сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми. З метою повернення безпідставно отриманих грошових коштів позивачем на адресу відповідача було 10 вересня 2019 року було направлено вимогу про повернення грошових коштів від 03.09.2019 року, яка була отримана відповідачем 14 вересня 2019 року. Таким чином, на підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення нарахованих процентів за користування безпідставно одержання грошей, а саме розрахунок необхідно здійснити з часу отримання [PERSON] вимоги про повернення таких грошей, тобто з 14 вересня 2019 року, з наступного розрахунку (сума боргу : 100 х 3% : 365дн. х кількість прострочених днів), що склало 16\~583,40 грн. Так, відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). 15 лютого 2022 року представник відповідача [PERSON] адвокат Дорогих С.Л. подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до частини першої статті 251\~ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Згідно із статтею 257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З огляду на те, що позивач дізналася про порушення її права та у зв`язку з цим направила вимогу від 03.09.2019 р., то строк позовної давності розпочинається з часу права вимоги повернення безпідставно отриманих грошових коштів, тобто з часу отримання відповідачем вимоги 14 вересня 2019 року, а тому суд не вважає що позивачем пропущено строк звернення до суду, а тому не може бути задоволено заяву про застосування позовної давності. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вказану процесуальну норму, та зважаючи, що позов задоволено частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача за вимоги матеріального характеру у розмірі 2799,86 грн. у відповідності до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial