Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

29 травня 2017 року [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. В позовній заяві зазначає, що її неповнолітній дочці [PERSON] , [INFO] , належить квартира [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане Радехівською державною нотаріальною конторою Львівської області 14 лютого 2005 року, зареєстроване в реєстрі за №281. Свідоцтво на спадщину зареєстроване в КП Червоноградське бюро технічної інвентаризації 04.03.2005 року, номер запису 702, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. В 2003 році, ще за життя чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , в квартирі поселився один з відповідачів [PERSON] , пізніше до нього підселилися його дружина [PERSON] та їх син [PERSON] . Всі вони проживають в квартирі без реєстрації, яка належить на праві приватної власності неповнолітній дочці позивача. Позивач неодноразово просила відповідачів виселитися з квартири, оскільки вони незаконно вселилися в чужу квартиру, не сплачують орендної плати, тобто заволоділи квартирою, яка їм не належить. Вважаючи себе її власником, відповідачі без дозволу проводять ремонт квартири і сплачують комунальні послуги, так як вважають її своєю власністю. Позивач неодноразово зверталася у виконком Лопатинської селищної ради із заявою про вжиття заходів до відповідачів, але отримувала відповідь, що це питання вирішується в порядку цивільного судочинства. Таку ж саму відповідь 17 квітня 2017 року позивач отримала з Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області. Вважає, що відповідачі незаконно заволоділи квартирою [ADDRESS] , яка належить її неповнолітній дочці [PERSON] , [INFO] . В даний час позивач має намір вселитися разом з неповнолітньою дочкою в цю квартиру, а тому за вирішенням даного питання змушена звернутися в суд. Просить винести рішення, яким зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повернути квартиру [ADDRESS] , яку вони незаконно захопили, неповнолітній [PERSON] , [INFO] та виселитися з неї (Т.1, а.с.2-3). 19 листопада 2018 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (Т.1, а.с.82). З свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що 25.08.2020 року вона стала повнолітньою, відповідно з цього моменту набула повної цивільної дієздатності, у зв`язку з чим має право представляти свої інтереси в суді та користуватися усіма правами та обов`язками позивача по даній справі (Т.1, а.с.13). Частина 3 статті 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У судове засідання позивач не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі, позов підтримує повністю та просить задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечує (Т.2, а.с.17,18). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила в повному обсязі, просила суд завершувати розгляд справи та прийняти її зустрічний позов, який суду не подала, зобов"язати позивача сплатити їй 200 тисяч гривень компенсації за ремонт квартири, тоді вона повернене їй документи на квартиру, щоб вона оформляла право власності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримав думку [PERSON] . Окрім цього, відповідач [PERSON] в своїх поясненнях в процесі розгляду справи зазначив, що купив квартиру в [PERSON] в 2002 році за 300 доларів. Вони з дружиною продали хату в селі і за ці гроші зробили ремонт. [PERSON] взнала, що зроблений ремонт і прийшла забирати квартиру в 2017 році. Він є хворий пенсіонер, іншого житла на проживання немає та вважає, що позивачка зобов`язана сплатити йому 200 000 тисяч гривень протягом 6 місяців за ремонт квартири, щоб він зміг купити інше житло, та як доказ представив фотографії квартири (Т.1, а.с.198-208). Зустрічний позов відповідачами в процесі розгляду справи не заявлявся. Заслухавши заперечення відповідачів, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , була в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 21.08.2002 року, її діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії паспорта, серії [NUMBER] , виданого 24 жовтня 2002 року (Т.1, а.с.4-5). [PERSON] був одружений з [PERSON] 21.08.2002 року, відповідно до свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] (Т.1,а.с.118). [PERSON] , [INFO] , батьками її є [PERSON] та [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 16 грудня 2004 року (Т.1, а.с.13). [PERSON] помер [INFO] , відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 06.06.2003 року (Т.1, а.с.10). Після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем належного йому майна є [PERSON] - дочка, 2002 року народження, спадкове майно складається із: квартири [ADDRESS] , загальна площа квартири 53,9 кв.м., відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.02.2005 року (Т.1, а.с.11). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.03.2005 року, квартира в [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.02.2005 року, зареєстровано за [PERSON] (Т.1, а.с.12,27,32). Лопатинська селищна рада повідомила [PERSON] про те, що гр. [PERSON] проживає в [ADDRESS] в квартирі, яка належить дочці позивача, право на проживання в ній немає та жодних документів на неї також. Позивачу рекомендовано звернутися в суд в порядку цивільного судочинства (Т.1,а.с.8). Повідомленням НП України у Львівській області гр. [PERSON] рекомендовано з приводу того, що [PERSON] незаконно займає житлову площу, що в [ADDRESS] , яка належить її дочці, звернутися в суд в порядку цивільного судочинства (Т.1, а.с.9). Відповідно до Договору найму жилого приміщення від 12.08.2002 року, [PERSON] як власник жилого приміщення, передав [PERSON] та його дружині [PERSON] жиле приміщення, яке знаходиться в [ADDRESS] загальною площею 53,9 кв.м., житлова площа була здана в найм на постійній основі до закінчення оформлення документації на купівлю-продаж (Т.1, а.с.23). [PERSON] належало на підставі реєстраційних посвідчень від 14 червня 2002 року, серії БТІ 009299 та 009298 по 1/3 частини спірної квартири в [ADDRESS] , отже на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.03.2002 року, [PERSON] належало 2/3 спірної квартири, інша частка належала на підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 16 вересня 1997 року (Т.1, а.с.24-26,33,35). Згідно даних технічного паспорта кв. [ADDRESS] від 14.06.2002 року, вартість квартири складає 7045 грн. (Т.1, а.с.28-31). Як вбачається із розписки, засвідченої 16.08.2001 року секретарем Виконкому Лопатинської селищної ради, [PERSON] , одержав від гр. [PERSON] гроші в сумі 250 грн. 16.08.2001 року попередньо, за продаж квартири по [ADDRESS] (Т.1, а.с.34). Згідно пояснень свідка [PERSON] , який являється рідним братом [PERSON] , конфлікти з відповідачами по справі щодо спірної квартири є постійними, при неодноразовій спробі обговорити із квартирантом питання по справі, а саме його перебування у квартирі, виникали скандали. Батько відповідачам квартири не продавав, і грошей їхній сім`ї від відповідачів не надходило. Врегулювати спір в досудовому порядку з відповідачами не вдається (Т.1, а.с.40). З пояснень [PERSON] від 10.11.2020 року, вбачається, що його батько [PERSON] в 2002 році купив квартиру в [ADDRESS] у [PERSON] . Передав документи права власності на квартиру [PERSON] та отримав кошти в присутності свідка. Однак [PERSON] загинув, так і не переоформивши права власності в нотаріуса. Свідок, а саме [PERSON] , яка запропонувала [PERSON] купити дане спірне помешкання, померла. Звертає увагу, що [PERSON] здійснила наклеп на його батька [PERSON] шляхом звинувачення останнього в викраденні документів на квартиру в [PERSON] . Також повідомив, що [PERSON] вже є повнолітньою (Т.1, а.с.163-166, 170-171). Як вбачається з письмових пояснень свідка [PERSON] від 11.12.2020 року, який повідомив, що знаходиться на заробітках біля Києва та немає можливості з`явитися в судове засідання. Вони з покійним [PERSON] були друзями та працювали разом. Одного дня після роботи [PERSON] повідомив йому, що продав квартиру в Лопатині. Валентина, яка подала до суду позов, запропонувала купити йому цю квартиру, на що він здивувався, адже така вже продана (Т.1, а.с.168-169). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що у 2002 році він працював із [PERSON] в смт.Берестечко Волинської області, виконували різні роботи. Він йому повідомляв, що має намір продати квартиру, згодом повідомив, що її продав, проте не повідомив кому саме і за яку ціну. [PERSON] загинув у 2003 році (а.с.183,188-192 том І). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що йому стало відомо про загибель [PERSON] , з його слів відомо, що він у 2002-2003 роках продав занедбану квартиру за 300 доларів США, кому саме йому не було відомо (а.с.184,188-192 том І). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №63322937 від 27.01.2021 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , була відкрита спадкова справа №3822682, номер у нотаріуса 468/2004 Радехівською державною нотаріальною конторою Львівської області та видано свідоцтво про право на спадщину, серії ВВТ №882115 від 14.02.2005 року, номер в реєстрі 281 (Т.1, а.с.196). З матеріалів спадкової справи №468/2004 заведеної 30 грудня 2004 року Радехівською державною нотаріальною конторою Львівської області, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що [PERSON] , в інтересах дочки померлого [PERSON] - [PERSON] , звернулася з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої Радехівською державною нотаріальною конторою Львівської області була заведена спадкова справа №468/2004, та видано свідоцтво про право на спадщину за законом, серії ВВТ №882115 від 14.02.2005 року, номер в реєстрі 281, згідно якого спадкоємцем квартири [ADDRESS] , є його дочка [PERSON] , 2002 року народження (Т.1, а.с.234-251). Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні цього права упродовж всього часу тривання правопорушення (ВП ВС, № 653/1096/16-ц, 04.07.18). Позивачем на підтвердження права власності на спірне майно надано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.03.2005 року, а саме на квартиру в [ADDRESS] , яке зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.02.2005 року, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (Т.1, а.с.12). Покликання відповідачів про виникнення у [PERSON] права власності на квартиру на підставі розписки засвідченої 16.08.2001 року секретарем Виконкому Лопатинської селищної ради, де вказано, що [PERSON] , одержав від [PERSON] , гроші в сумі 250 грн. 16.08.2001 року, попередньо за продаж квартири по [ADDRESS] (Т.1, а.с.34), спростовується наданими доказами, оскільки розписка від 16.08.2001 р. була надана перед виникненням у [PERSON] права власності на 2/3 частки квартири, відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 18.03.2002 року (Т.1, а.с.33,35). Крім того, дана розписка не може свідчити про укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, через недотримання форми правочину. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так, у відповідності до пунктів 1,2 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Окрім цього, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року). Таким чином, суд, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши показання свідків, дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що позивачем підтверджено свої доводи відповідними доказами, які є підставою для задоволення позовних вимог. Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідачів стягнути судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved