Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. У листопаді 2021 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 31.01.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ковельського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №28. Позовні вимоги мотивовано тим, що шлюб між сторонами зареєстровано 31.01.2003 року, від шлюбу народилося троє синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено, проживають окремо, спільного побуту не ведуть. Позивач вважає, що шлюб існує лише формально, сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 22 листопада 2021 року. Суддею [PERSON] 28 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ст.33 ЦПК України проведено повторний автоматичний розподіл вищевказаної справи у зв`язку із звільненням із посади судді [PERSON] у зв`язку із відставкою, справу передано для розгляду судді Лесика В.О. Ухвалою судді Лесика В.О. від 19.01.2022 року прийнято справу до провадження. Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.6 ст.19 ЦПК України справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Фактичні обставини справи. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого у відділі реєстрації актів громадянського стану Ковельського міського управління юстиції Волинської області [PERSON] 31.01.2003 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №28. Від шлюбу у подружжя народилося троє синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 26.08.2003, серії [NUMBER] від 16.06.2009, серії [NUMBER] від 05.06.2014. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина і чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Вимогами ч.3, ч.4 ст.56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Стаття 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладені правові норми, обставини у справі та позицію сторін щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім`ї в даному випадку буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально й зберегти сім`ю не можливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на зазначені вище вимоги та позицію позивача, суд вважає, що в даному випадку надання строку для примирення буде суперечити моральним засадам суспільства та може бути розцінено як примушування сторін до збереження шлюбних відносин, а відтак позов підлягає до задоволення. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved