Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON] що зареєстрований 14 січня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №1. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебуває із відповідачем у шлюбі, мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Однак, на даний час вони не підтримують подружні відносини. Вважає причиною припинення шлюбних відносин різні погляди на сімейне життя, відсутність спільних інтересів з чоловіком. За викладених обставин на розірванні шлюбу наполягає та примирення не бажає. Спору з відповідачем про місце проживання дитини не має. Позивач, як і відповідач, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились. При цьому, сторонами подані до суду заяви, де вони просять розгляд здійснювати за їх відсутності, одночасно позивачка підтримує позовні вимоги, а відповідач визнає у повному обсязі. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 14 січня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській обаласті, про що зроблено актовий запис №1.При цьому, дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] » (а.с. 9). Від шлюбу позивачка та відповідач мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). На даний час сторони сімейні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловік і жінка, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності, або релігії одружитися і заснувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене те, що позивачка просить шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, з огляду на відносини, що склались між ними, суд вважає що подальше їх спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як останніх так і малолітньої дитини, а відтак позов необхідно задовольнити. Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 992,40 гривень підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved