Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач звернулась\~в суд\~з позовом,\~в якому\~просить тлумачити зміст заповіту, складеного заповідачем [PERSON] , посвідченим державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № Кушнір Вікторією Петрівною, 04.02.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-31, як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавця, згідно з яким [PERSON] заповіла [PERSON] , [INFO] всю квартиру під номером [ADDRESS] , та на неї, відповідно до ст. 1238 Цивільного кодексу України, покладено обов`язок надати право користування всією вищезазначеною квартирою [PERSON] , [INFO] , довічно. Позов мотивує\~тим,\~що їїпокійною матір`ю [PERSON] за життя було складено заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 Кушнір Вікторією Петрівною, 04.02.2020 року, зареєстровано в реєстрі за № 2-31. Відповідно до вказаного заповіту квартиру за адресою: [ADDRESS] спадкодавець заповідала своїй онуці, а її племінниці [PERSON] , на неї, відповідно до ст. 1238 ЦК, покладено обов`язок безоплатного проживання та користуванні їй довічно. \~ \~ \~ \~Мати померла [INFO] , на момент смерті їй належало право власності на всю вищевказану квартиру. \~ \~ \~ \~Вона (позивач) є інвалідом І групи, мала право на обов`язкову частку у спадщині, проте відмовилась від спадщини на користь свої племінниці (спадкоємиці за заповітом) [PERSON] . \~ \~ \~ \~31.05.2021 року державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Кушнір В.П. було видано два свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 2-232 державний нотаріус посвідчив, що на підставі статті 1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного майна [PERSON] є її онука [PERSON] [INFO] , у тому числі з урахуванням 2/3 часток у спадщині від якої відмовились на її користь діти спадкодавця [PERSON] (брат позивача) та [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 2/3 частки квартири під номером [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Також нотаріусом було видано друге свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 2-233, відповідно до якого державний нотаріус посвідчив, що на підставі заповіту, спадкоємцем зазначеного майна [PERSON] є її онука [PERSON] [INFO] , спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/3 частки квартири під номером [ADDRESS] . У вказаному свідоцтві зазначено, що відповідно до ст. 1238 ЦК України покладено обов`язок надати право безоплатного проживання та користування вищезазначеною часткою квартири їй (позивачу) довічно. \~ \~ \~ \~Речове право власності на вказану квартиру зареєстровано державним нотаріусом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Право користування квартирою, яке належить їй, не зареєстроване. \~ \~ \~ \~Вважає, що зазначені свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом, не відповідають заповіту, тобто волі спадкодавця, відповідно до якого на [PERSON] покладено обов`язок надати право безоплатного проживання та користування квартирою. Тобто із заповіту вбачається право користування всією квартирою, а не її часткою, як зазначено у свідоцтві про право на спадщину. \~ \~ \~ \~З метою приведення у відповідність свідоцтва про право на спадщину заповіту вона звернулась до Кропивницької державної нотаріальної контори № 1 з письмовим зверненням. Згідно відповіді від 05.08.2021 року за № 1469/02-14 державний нотаріус Кушнір В.П. повідомила, що після відкриття спадщини після померлої [PERSON] нотаріусом було проведено правовий аналіз документів, які посвідчують право власності на майно померлої, було встановлено, що спадкодавцю належала не частка квартири, а ціла, тому було видано два свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири та за заповітом посвідченого 04.02.2020 року зареєстрованого у реєстрі № 2-31 на 1/3 частку квартири, в якому було прописано право проживання та користування цією часткою. \~ \~ \~ \~Вважає, що вказане свідоцтво не відповідає змісту заповіту її матері та її дійсній волі, оскільки при посвідченні заповіту вона заповідала їй право користування всією квартирою, про що і повинно бути зазначено у свідоцтві про право на спадщину. \~ \~ \~ \~Також вона звернулась до своєї племінниці [PERSON] з метою приведення документів у відповідність до заповіту, та зазначення права її проживання у всій квартирі, а не в її частці, проте вона відмовилась від вчинення будь-яких дій, повідомивши, що її все влаштовує. Враховуючи вказані обставини, звертається в суд з даним позовом та просить його задовольнити. Ухвалою суду від 05.11.2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 14.12.2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті, відповідачем відзив на позов не надано, надана заява про розгляд справи без її участі та визнання позовних вимог. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04.02.2020 року [PERSON] за життя було складено заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Кушнір Вікторією Петрівною, 04.02.2020 року, зареєстровано в реєстрі за № 2-31, відповідно до якого належний їй на праві приватної власності житловий будинок під номером [ADDRESS] вона заповіла [PERSON] . На неї відповідно до ст. 1238 ЦК України покладено обов`язок надати право безоплатного проживання та користування вказаним будинком [PERSON] , [INFO] , довічно. Належну їй на праві приватної власності частку квартири під [ADDRESS] , заповіла [PERSON] . На неї відповідно до ст. 1238 ЦК України покладено обов`язок надати право безоплатного проживання та користування вказаною квартирою [PERSON] , [INFO] , довічно. [PERSON] померла [INFO] . \~ \~ \~ \~Позивач є інвалідом І групи, мала право на обов`язкову частку у спадщині, проте відмовилась від спадщини на користь свої племінниці (спадкоємиці за заповітом) [PERSON] . Судом встановлено, що 31.05.2021 року державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Кушнір В.П. було видано два свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 2-232 державний нотаріус посвідчив, що на підставі статті 1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного майна [PERSON] є її онука [PERSON] [INFO] , у тому числі з урахуванням 2/3 часток у спадщині від якої відмовились на її користь діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 2/3 частки квартири під номером [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Також нотаріусом було видано друге свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 2-233, відповідно до якого державний нотаріус посвідчив, що на підставі заповіту, спадкоємцем зазначеного майна [PERSON] є її онука [PERSON] [INFO] , спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/3 частки квартири під номером [ADDRESS] . У вказаному свідоцтві зазначено, що відповідно до ст. 1238 ЦК України покладено обов`язок надати право безоплатного проживання та користування вищезазначеною часткою квартири їй (позивачу) довічно. \~ \~ \~ \~Речове право власності на вказану квартиру зареєстровано державним нотаріусом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Право користування квартирою, яке належить позивачу, не зареєстроване. Як зазначає позивач, з метою приведення у відповідність свідоцтва про право на спадщину заповіту вона звернулась до Кропивницької державної нотаріальної контори № 1 з письмовим зверненням. Згідно відповіді від 05.08.2021 року за № 1469/02-14 державний нотаріус Кушнір В.П. повідомила, що після відкриття спадщини після померлої [PERSON] нотаріусом було проведено правовий аналіз документів, які посвідчують право власності на майно померлої, було встановлено, що спадкодавцю належала не частка квартири, а ціла, тому було видано два свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири та за заповітом посвідченого 04.02.2020 року зареєстрованого у реєстрі № 2-31 на 1/3 частку квартири, в якому було прописано право проживання та користування цією часткою. Відповідно до статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої статті 1256 ЦК України. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини. При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.04.2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, та з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на викладене, тлумаченню підлягає правочин або його частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Пріоритет надається тому, що написано в правочині, тобто буквальному тлумаченню слів та термінів. При тлумаченні правочину, у тому числі заповіту, спершу береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, тобто здійснюється буквальне тлумачення правочину. І лише коли буквальне тлумачення не дало змоги витлумачити зміст правочину, необхідно вдаватися до порівняння частини правочину, намірів тощо. Тобто правила тлумачення правочину визначені законом за принципом концентричних кіл: за неможливості витлумачити зміст правочину шляхом використання вузького кола засобів (буквальне тлумачення) залучаються інші засоби. Відповідно до статей 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Таким чином, враховуючи, що спадкодавцю [PERSON] належало право власності на всю квартиру (тобто часка становила - 1) за адресою: [ADDRESS] як на день складення заповіту, так і на день відкриття спадщини, суд приходить до висновку, що її воля полягала у тому, щоб заповісти всю квартиру [PERSON] , а право користування всією квартирою [PERSON] довічно, проте свідоцтво, видане державним нотаріусом не відповідає змісту заповіту та дійсній волі спадкодавця і має бути розтлумачене судом. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що позивач є інвалідом І групи і звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9. ч. 1, ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд відносить судові витрати поданій справі за рахунок держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved