Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

22.10.2021р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, який мотивує тим, що з відповідачем вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 10.06.2017р. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка після припинення подружніх відносин мешкає з матір`ю. На теперішній час вони з відповідачем припинили подружні відносини, оскільки у них різні погляди на питання сімейного життя, вони не розуміють один одного, почуття любові та поваги минули. На даний час спільне господарство не ведуть. На примирення не згодна, вважає, що родина розпалась остаточно. Просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище - [PERSON] . Крім того, їх малолітня дитина мешкає разом з нею та потребує матеріальної допомоги батька, який має можливість надавати таку допомогу, оскільки здоровий та працездатний, інших утриманців не має. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 4000,00грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до повноліття дитини. Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06.12.2021р. позов було задоволено повністю. Ухвалою суду від 20.01.2022р. за заявою відповідача [PERSON] заочне рішення скасовано і справа призначена до нового судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю та пояснила, що з жовтня 2018р. вони припинили подружні відносини з відповідачем, оскільки останній був арештований за обвинуваченням в умисному вбивстві, вона підозрює його у зрадах, підтримувати подружні стосунки з ним не бажає, вважає, що родина розпалась остаточно, примирення неможливо. Як батько він зобов`язаний утримувати їх неповнолітню доньку. Розмір аліментів визначений нею, виходячи із потреб дитини в їжі, одязі, засобах гігієни тощо та їх вартості на даний час. Вона не має можливості самостійно утримувати дитину, оскільки на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, мешкає разом зі своєю матір`ю і єдиним джерелом їх доходу є пенсія матері. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що проти розірвання шлюбу, якщо на цьому наполягає позивачка, не заперечує. Він не заперечує свого батьківства та свого обов`язку утримувати неповнолітню дитину. Однак згідно з ст.182 СК України при стягненні аліментів суд повинен врахувати його майновий стан, а саме те, що на даний час він перебуває під вартою, не працює, будь-якого доходу не має і тому не може платити аліменти в заявленому розмірі. Вважає, що тримання його під вартою є обставиною, яка звільняє його від сплати аліментів на утримання дитини. Також пояснив, що до арешту він офіційно працював на Запорізькому заводі феросплавів, до теперішнього часу рахується там. Має неповнолітню доньку від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] .. До арешту добровільно сплачував їй аліменти. Крім того, просив врахувати, що додані позивачкою до позовної заяви копії його паспорту та ідентифікаційного коду, є недопустимими доказами, оскільки оригінали цих документів знаходяться в його особовій справі в СІЗО, а позивачка безпідставно засвідчила, що копії цих документів відповідають оригіналу. Звідки узялись ці копії незрозуміло. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10.06.2017р. Шлюб зареєстровано Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 207. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка після припинення подружніх відносин мешкає з матір`ю. На теперішній час сторони припинили подружні відносини, оскільки у них різні погляди на питання сімейного життя, вони не розуміють один одного, почуття любові та поваги минули. Згідно з ч.1 ст.21, ч.1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.104, ч.3 ст.105, ст.110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони втратили почуття любові і поваги один до одного, на даний момент подружні стосунки припинені, позивачка наполягає на задоволенні її позову, що свідчить про відсутність її вільної згоди на перебування у шлюбі з відповідачем. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував. За таких обставин подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них, інтересам їх малолітньої доньки, що має істотне значення, у зв`язку з чим шлюб між сторонами слід розірвати, залишивши дружині прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з такого. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В даному випадку суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки малолітня донька сторін після фактичного припинення шлюбних відносин проживає з нею, між сторонами не досягнуто домовленості щодо її утримання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні свого батьківства щодо малолітньої доньки [PERSON] та обов`язку утримувати її до повноліття не оспорював. Разом з тим, відповідач [PERSON] , заперечуючи проти стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, посилається на те, що на даний момент він тримається під вартою, не працює, не має ніякого доходу, стягнення аліментів призведе до виникнення заборгованості і звернення стягнення на його єдине житло. Вважає, що за таких обставин він повинен бути звільнений від сплати аліментів. Суд відхиляє такі доводи відповідача [PERSON] , оскільки обов`язок батьків утримувати свою дитину до повноліття є абсолютним, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину лише, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби (ст.188 СК України). Обставини, на які посилається відповідач [PERSON] , не є такими, за яких батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, а можуть бути відповідно до ст.182 СК України враховані судом при визначенні розміру аліментів. Крім того, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду за відповідним позовом. В даній справі відповідач [PERSON] з відповідним зустрічним позовом не звертався. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . Визначаючи конкретний розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд відповідно до ст.182 СК України враховує вік дитини - 2 роки 8 міс., зі слів позивачки - хронічних захворювань не має, часто хворіє на простудні захворювання, фактично перебуває на утриманні матері - позивачки [PERSON] , яка на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Також суд враховує, що відповідач [PERSON] працездатний, на даний час тримається під вартою за обвинуваченням у кримінальному правопорушенні, з його слів - до арешту офіційно працював, на даний момент будь-яких джерел доходу не має, має на утриманні іншу неповнолітню доньку, 2006р.н. При цьому, суд вважає, що перебування відповідача [PERSON] на даний час під вартою і неможливість його працювати самі по собі не можуть однозначно свідчити про відсутність у нього будь-яких інших джерел доходу. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини відповідач суду не надав, з клопотаннями про їх витребування не звертався. З урахуванням вказаного, а також виходячи з принципу розумності та справедливості, рівності обов`язку батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, беручи до уваги, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (з 01.01.2022р. для дитини до 6-ти років - 2100,00грн.), суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі 1200,00грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону. Заявлений позивачкою розмір аліментів не відповідає вимогам ст.182 СК України та фактичним обставинам справи, є завищеним. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів слід задовольнити частково. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908,00грн.(за позовну вимогу про стягнення аліментів). Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів.

Outcome: partial