Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області суду із позовом до відповідача - Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича та другого відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт - Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивований тим, що 04 березня 2020 року позивач отримав від приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Ю.Г. копію виконавчого напису, вчиненого відповідачем 31.01.2020 року на вимогу ТОВ «Вердикт капітал». Вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки стягувач став кредитором після укладення 04.07.2019 року договору № 23 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Родовід банк» переуступив стягувану належне йому право вимоги боргу з [PERSON] . Зазначає, що з поданням документів нотаріусу стягувач допустив подвійне стягнення, тобто зловживання правами кредитора. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.05.2014 року по справі № 308/2295/13-ц стягнуто з позивача [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» кошти за кредитним договором № 2/АА-090-07.2 від 06.03.2007 року в сумі 267 097,91 грн. На виконання цього рішення судом першої інстанції було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області в межах провадження ВП 51237021. Вказує, що стягувачу було достеменно відомо про те, що існує це виконавче провадження, оскільки він звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з заявою про заміну кредитора саме у цьому виконавчому провадженні, розгляд заяви призначено на 14.04.2020 року. До договору про відступлення прав від 04.07.2019 року стягувач додав додаток № 1, за яким первісний кредитор - банк переуступив стягувану заборгованість за основним зобов`язанням в сумі 374 495,90 грн. та заборгованість за відсотками в сумі 264 840,35 грн. Саме на цю суму і був вчинений виконавчий напис.? В рішенні суду вказано заборгованість суми кредиту в розмірі 14 378.89 дол. США, а в додатковій угоді до договору переуступки - 24 547,52 дол. США. Однак, банк нарахував пеню в розмірі 10 296,46 дол. США та 3 % річних в розмірі 903,06 дол. США, і суд їх стягнув, як і відсотки в розмірі 7 838,07 дол. США. Загальна сума стягнення за рішенням суду, що набрало законної сили - 267 097,71 грн. Зазначає що, банк у додатку до договору про відступлення прав вимоги вказав таку суму заборгованості, можливо він нарахував відсотки вже після стягнення заборгованості в судовому порядку. Вважає, що дії кредитора - стягувача - ТОВ «Вердикт капітал» призвели до того, що на виконання зобов`язань за кредитним договором № 2/АА-090-07.2 від 06.03.2007 року [PERSON] повинна наразі сплачувати кошти одному і тому ж кредитору - ТОВ «Вердикт капітал» 2 рази за двома виконавчими провадженнями: - за ВП № 51237021, що відкрите на виконання рішення суду від 20.05.14 року в кінцевій сумі 267 097,71 грн. - за ВП № 61307619, що відкрите на виконання виконавчого напису - в сумі 639 336,26 грн. Дія кредитного договору була закінчена 06.03.2014 року, рішення суду про стягнення заборгованості було ухвалене 20.05.14 року - після завершення дії кредитного договору. До моменту початку виконання судового рішення від 20.05.2014 року за виконавчим листом, виданим на підставі цього рішення, цивільні зобов`язальні правовідносини існували між кредитором - банком та боржником - [PERSON] . Однак з початком примусового стягнення за цим рішенням коштів на користь стягувача, був застосований механізм погашення боргу саме виконавчою службою, яка реалізує виконання судового рішення. У випадку з [PERSON] стягувач двічі звернувся до виконавчої служби за подвійним стягненням. Саме тому другий раз він і звернувся до приватного виконавця. В рішенні від 20.05.2014 року встановлено, що банк звертався до боржника з листом - вимогою № 211 від 12.09.2012 року, в якому просив погасити заборгованість. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно під способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «Сведбанк». За таких обставин право кредитора нараховувати відсотки чи інші платежі припинене не тільки у зв`язку з закінченням строку кредитування, але і у зв`язку зі зверненням банку до суду. Отже, сума боргу, що підлягає до сплати за цим кредитним договором, визначена в рішенні суду від 20.05.14 року, а сума, визначена у виконавчому написі - недійсне, неіснуюче зобов`язання, що не підлягає виконанню. Новий кредитор - ТОВ «Вердикт капітал» при підписанні договору про відступлення права вимоги набув права, що належали первісному кредитору - банку. Відповідно, він користується правами та повноваженнями первісного кредитора. Останній день виникнення права вимоги у кредитора за відсотками та кінцевим платежем - 06.03.2014 року. Три роки, зазначені в коментованій ст. 88 закону спливли 06.03.2017 року. У виконавчому написі нотаріус вказав, що строк платежу за кредитним договором №2/АА-090.07.2 від 06.03.2007 року настав, а також, що стягнення заборгованості проводиться за період з 04.07.2019 року до 12.12.2019 року. В оскаржуваному написі не міститься відомостей про те, що стягувач надав нотаріусу виписку з рахунку боржника за період з 04.07.19 року до 12.12.19 року. Однак у написі вказано, що: - Строкова заборгованість за кредитом - 0; - Строкова заборгованість за комісією - 0; - Строкова заборгованість за % - 0; - Строкова заборгованість за штрафами і пенями - 0 Нотаріус сам вказав у написі, що заборгованості за період, який він вказав як період стягнення - не існує. Не зрозуміло в такому випадку, чим він керувався при вчинені оскаржуваного виконавчого напису. Вказує, що нотаріус протиправно вчинив виконавчий напис поза межами строку, передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», та всупереч способу, встановленого у коментованому переліку. З цих підстав вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Не зважаючи на наведені порушення норм нотаріусом, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відповідальність за порушення прав боржника [PERSON] покладається також на стягувана - ТОВ «Вердикт Капітал», який з метою подвійного стягнення коштів звернувся до нотаріуса. Крім того, на момент подання позовної заяви позивач сплатила за правничу допомогу адвокату попередній гонорар в розмірі 12 000 грн. Попередньо погоджена сума гонорару адвоката складає 25 000 грн., однак може бути збільшена в залежності від тривалості розгляду справи, кількості судових засідань та кількості підготовлених адвокатом документів. В залежності від цього до суду будуть подані докази про всі суми сплати гонорару, про що ми додамо докази окремо. З врахуванням наведеного, позивач просить суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича, вчиненого 31.01.2020 року за реєстровим № 907 таким, що не підлягає виконанню та стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал», код ЄДРПОУ 36799749, на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] , судовий збір в розмірі 840,00 грн. та 420,00 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн. Ухвалою від 30.03.2020 року відкрито провадження у даній справі Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 26 травня 2020 року представник ТОВ «Вердикт Капітал» Радченко В.Ю. подала до суду відзив на позовну заяву у якому просить відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса № 907 від 31.01.2020 року таким, що не підлягає виконанню. Вказує, що після уступлення права вимоги, в тому числі за кредитним договором №2/АА-090-07.2, ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису у зв`язку з наявною заборгованістю у боржника. Виконавчий напис було здійснено у безспірному порядку, згідно вимог законодавства. Також вказує, що сплив позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 ЦК України не передбачаю. 06.07.2020 року від Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича надійшов відзив на позовну заяву згідно якого останній зазначає, що договір на якому вчинено виконавчий напис - не містить заборон, або будь - яких обмежень щодо заборони використання товариством позасудового способу захисту своїх майнових інтересів, зокрема, вчинення виконавчого напису, що цілком підтверджує правомірність вчинених дій ТОВ «Вердикт Капітал» та нотаріусом, що в повній мірі спростовує позовні вимоги позивача. Оскільки, ТОВ «Вердикт Капітал» та приватний нотаріус вчиняючи Виконавчий напис діяли в межах правового поля, при цьому, всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника товариством були надані нотаріусу. За ухвалами від 05.04.2021 року та від 11.05.2021 року судом було витребувано від приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича (07401, м. Бровари Київської області, вул. Грушевського, б. 15, оф. 6) належним чином завірені копії всіх документів на підставі яких останній вчинив виконавчий напис від 31.01.2020 року за реєстровим № 907. Зазначена ухвала виконана не була. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, клопотань до суду не подавала. Відповідач приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду судової справи був належним чином повідомлений. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт - Капітал» в судове засідання не з`явився. Подав до суду відзив на позовну заяву за яким заперечив проти позову у повному обсязі з підстав, зазначених у ньому, просив суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Судове засідання у справі було призначене на 15.02.2022 року на 15 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 21.02.2022 року. Повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.05.2014 року у справі № 308/2295/13-ц, яке було залишено без змін за постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2016 року, за наслідками розгляду справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, було позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] , яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк", юридична адреса: 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька,1-3, к/р [NUMBER] в ГУ НБУ по Києву та Київській області, МФО 321712, код ЄДРПОУ 14349442 суми боргу у розмірі 267 097,91 (двісті шістдесят сім дев`яносто сім гривень 91 коп.) гривень, що у доларовому еквіваленті складає - 33 416,48 дол. США, з яких: 14 378,89 дол. США - сум кредиту, в тому числі простроченого; 7 838,07 дол. США - відсотки, в тому числі прострочені; 10 296,46 дол. США - пеня; 903,06 дол. США - 3% річних. Стягнуто з [PERSON] , яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк", юридична адреса: 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька,1-3, к/р [NUMBER] в ГУ НБУ по Києву та Київській області, МФО 321712, код ЄДРПОУ 14349442 судовий збір у розмірі 2670,98 грн. При цьому судом було встановлено, що 06 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №2/АА-090-07.2, згідно яким банк надав, а позичальник отримав суму кредиту, у розмірі 30 217,00 дол. США. Кредит було надано строком на 84 місяці, зі сплатою 12,5%; річних, з терміном остаточного погашення суми кредиту, не пізніше 06 березня 2014 року. 04 жовтня 2008 року, додатковою угодою №1 до кредитного договору №2/АА-090-07.2 від 06.03.2007 року, було встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 14,5% річних. 17 червня 2009 року, відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність", Відкрите акціонерне товариство "Родовід Банк" змінило найменування на Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк". Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 30 217,00 дол. США, про що свідчить заявою на видачу готівки №10_6 від 06.03.2007 року. Однак, взяті на себе зобов`язання щодо сплати суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором, [PERSON] не виконано. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо сплати суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, позивач з метою захисту своїх прав та законних інтересів звернувся до відповідача з листом-претензією за №211 від 12.09.2012 року. Претензія [PERSON] залишена без задоволення. Станом на 23 січня 2013 року, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 267 097,91 грн., з яких: сума кредиту в т.ч. простроченого, що підлягає достроковому поверненню - 14 378,89 дол. США; відсотки в т.ч. прострочені, за користування кредитними коштами - 7 838,07 дол. США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами - 10 296,46 дол. США; 3% річних - 903,06 дол. США. Враховуючи вищевикладене, те, що обставини, на які позивач посилався в позовній заяві як на підставу своїх вимог підтвердились, на підставі ст.1050 ЦК України, суд стягує з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості. Як вбачається з електронної системи документообігу суду Д-3, за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.08.2021 року у справі № 308/2295/13-ц, було замінено сторону вибулого стягувача: Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» на його правонаступника: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ: 36799749, адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз,5-Б), у справі № 308/2295/13-ц, за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2/АА-049-06,2. Як зазначено у ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак обставини, встановлені вищезазначеними рішеннями суду, не підлягають доказуванню у цій справі, оскільки у цій справі беруть участь ті самі сторони, щодо яких встановлені ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2020 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, вчинив на підставі п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, виконавчий напис, реєстровий № 907, за яким з [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження - , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській обл. 15.11.2005 року, фактичне місце проживання невідоме, фактичне місце роботи невідоме, яка є боржником за Кредитним договору 2/АА-090.07.2 від 06.03.2007 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством "Родовід Банк", код ЄДРПОУ 14349442 правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 23 від 04.07.2019 є ТОВ "Вердикт Капітал", ідентифікаційний код юридичної особи 36799749, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5 Б, заборгованість за Кредитним договором 2/АА-090.07.2 від 06.03.2007 року. Строк платежу за Кредитним договором 2/АА-090,07.2 від 06.03.2007 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводилося за період з 04.07.2019 року по 12.12.2019 року. Сума заборгованості складає 639 336,26 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 374 495,91 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 264 840,35 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 грн.; строкова заборгованість за комісією становить 0,00 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 0,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, ТОВ "Вердикт Капітал", в розмірі 650,00 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 639 986,26 грн. За постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Ю.Г. було відкрите виконавче провадження ВП № 61307619 від 18.02.2020 року з виконання вищезазначеного виконавчого напису. За ухвалою від 11.05.2021 року судом було задоволено клопотання позивача - [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі № 308/3086/20; витребувано від приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича (07401, м. Бровари Київської області, вул. Грушевського, б.15 оф.6) належним чином завірені копії всіх документів на підставі яких останній вчинив виконавчий напис від 31.01.2020 року за реєстровим № 907 Проте відповідач фактично проігнорував ухвалу суду, та не надав суду жодних документів. Відтак, з урахуванням принципу диспозитивності, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Згідно пункту 1 цього Переліку, виконавчі написи на договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, вчиняються лише тоді, коли такі договори посвідчені нотаріально. Пункт 2 Переліку, на підставі якого вчинено спірний виконавчий напис на договорі кредиту, що не є нотаріально посвідченим, втратив свою силу згідно Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15. Разом з тим, стаття 88 Закону України «Про нотаріат» містить імперативну норму про те, що виконавчий напис нотаріуса видається лише якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, у відносинах між юридичними особами - не більше року, або ж законом встановлений більший строк давності для певної конкретної вимоги. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача. Заборгованість за кредитним договором в оскаржуваному виконавчому написі відповідач просить стягнути за період з 04.07.2019 по 12.12.2019 року Кредитний договір укладено 06.03.2007 року, з кінцевим терміном погашення суми кредиту не пізніше 06.03.2014 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17). Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Однак, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 711/6227/14-ц. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, нараховування передбачених кредитним договором процентів за кредитом припинилося після набрання законної сили рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.05.2014 року у справі 308/2295/13-ц, - тобто із 18.01.2016 року, у подальшому ТОВ "Вердикт Капітал" мало право на нарахування процентів за кредитом виключно за ст. 625 ЦК України. Крім того, тіло кредиту вже було стягнуто у повному обсязі за вищезазначеним рішенням суду, тому ТОВ "Вердикт Капітал" не мало право на повторне стягнення тіла кредиту, тому в цій чатсині виконавчий напис також не є безспірним. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів безспірності заборгованості. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Разом з тим, суд зазначає, що приватний нотаріус вчиняючи виконавчий напис від 31.01.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 907, керувався пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 року скасовано, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Колейчик В.В. 31.01.2020 року року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Матеріалами справи не встановлено та в порушення вимог статті 81 ЦПК України відповідачем не підтверджено, що укладений між банком та [PERSON] кредитний договір № 2/АА-090-07.2 від 06.03.2007 року, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем визначених документів. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного цивільного осуду у складі Верховного Суду від 21.10.2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), яка є обов`язковою для застосування в силу приписів частини четвертої статті 263 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивача визнає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Що стосується витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, як зазначено у висновках Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно постанови Верховного Суду у справі № 922/3812/19, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується копією додатку № 1 договору про надання юридичних послуг, правову допомогу від 22.11.2019 року, розрахунком приблизних витрат до договору про правову допомогу від 22.11.2019 року. Проте, договір про надання юридичних послуг, правову допомогу від 22.11.2019 року суду наданий не був, тому суд позбавлений можливості достовірно встановити розмір та порядок обчислення витрат на професійну правничу допомогу. Від відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» надійшло клопотання від 26.06.2020 року про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, в якому, останній зазначає, що витрати в розмірі - 25 000 грн., які поніс позивач на професійну правничу допомогу є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, підготовка цієї справи до розгляду в суді та складання позовної заяви з додатками не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, водночас, заявлена сума в розмірі 25 000 грн. жодним чином не підтверджена належними та допустимими доказами, а тому, сума судових витрат в розмірі 25 000 грн., явно завищена та не підтверджена дійсною затратою часу адвокатом та відповідними документами, що свідчить про невідповідність понесених витрат критерію реальності, розумності, справедливості, в зв`язку з чим, стягнення наведених витрат суперечить принципу таких витрат. Аналізуючи наданий суду розрахунок (а.с. 17) суд дійшов висновку, що частина із робіт адвокатом взагалі не виконувалася, а саме: складення заперечення на відзив - у матеріалах справи відсутній; складання апеляційної скарги або відзиву на скаргу - не виконувалися; участь у судових засіданнях суду апеляційної інстанції, складання та направлення заяви виконавцю для реалізації судового рішення - не виконувалися, тому розмір витрат був необґрунтовано завищений на 9 500,00 грн. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 500,00 грн., відтак саме таку суму слід стягнути з першого відповідача - ТОВ «Вердикт - Капітал» на користь позивача, оскільки відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал» не було заявлено про зменшення зазначеної суми витрат та такі доводи знайшли своє підтвердження у матеріалах справи. Витрати із сплати судового збору за подачу позову у розмірі 908,00 грн. та сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову у сумі 420,00 грн. у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача у зв`язку із задоволенням позову. Що ж стосується другого відповідача, то суд не вбачає підстав задля покладення судових витрат на Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича, оскільки будь які позовні вимоги щодо нього заявлені не були, і згідно численних роз`яснень Верховного Суду нотаріус не може бути відповідачем у справах зазначеної категорії, а залучається до участі у справі виключно у якості третьої особи, що свідчить про той факт, що позивач невірно визначився із складом учасників у цій справі, проте це не вплинуло на розгляд справи по суті.

Outcome: approved