Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , у якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 20 лютого 2009 року по 27 березня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2013 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2013 року стягнуто з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн., щомісячно. В подальшому, рішенням суду від 12 вересня 2019 року фактично збільшено розмір стягнутих аліментів з 500,00 грн на 3 000,00 грн. Натомість, відповідач ухиляється від сплати аліментів, що свідчить, що останній своїми діями відповідач ухиляється від виконання батьківського обов`язку по утриманню власної дитини, її вихованню та розвитку, це змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явилась. Представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Надіслав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність. Позов задовольнити. По суті заявлених вимог пояснив, що завжди ставився до своєї дитини добре, любив його і турбувався. Однак, відповідач не хоче травмувати дитину, тому погоджується з позовом. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради, про позбавлення батьківських прав задоволено. Витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач з 20 лютого 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с. 9-9 звор.) Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. (а.с. 8). Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.9 - 9 звор). Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2019 року змінено розмір стягуваних аліментів визначених рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2010 року і стягнуто із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення сином повноліття в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення сином повноліття. (а.с. 17-18). Відповідно до довідки від 07 травня 2021 року № 194 виданої виконавчим комітетом Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, громадянка [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON] , [INFO] зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини - [PERSON] за даною адресою не зареєстрований та не проживає. (а.с. 14). Згідно довідки-розрахунок заборгованості по аліментах від 01 лютого 2021 року № 59096740, заборгованість по аліментам згідно з виконавчим листом № 137/257/13-ц від 18 березня 2013 виданого Літинським районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 500,00 грн., щомісячно, починаючи з 24 квітня 2019 року, починаючи з 19 листопада 2019 року по 3000,00 грн щомісячно і до повноліття заборгованість станом на 01 липня 2019 становить 26035,74 грн. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з наданим Органу опіки та піклування Літинської селищної ради висновком про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] від 17 серпня 2021 року № 123 відносно його сина, [PERSON] , [INFO] , рішення комісії з питань захисту прав дитини Літинської селищної ради від 18 серпня 2021 року, протокол №7, орган опіки та піклування Літинської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч. 1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки останній не цікавиться життям своєї дитини, не спілкується, не бере будь-якої участі у утриманні дитини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , про що особисто зазначив у письмовій заяві. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, з огляду на відсутність спору між сторонами щодо позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач, як батько, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved