Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати Компаніївський відділ державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) зняти арешт з автомобіля ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER] (виконавче провадження № 23392214, виконавчий лист № 2-294 від 16.11.2007 року). Позовні вимоги\~обґрунтовані тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, було з`ясовано, що Компаніївським відділом державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) на підставі виконавчого листа № 2-294 від 16.11.2007 року, виданого Компаніївським районним судом Кіровоградської області було накладено арешт на належний йому автомобіль ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER] . 03.12.2021 року він звернувся до відділу державної виконавчої служби про надання повної та достовірної інформації про хід виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-294 від 16.11.2007 року, виданого Компаніївським районним судом Кіровоградської області. 14.12.2021 року йому надано відповідь, що згідно перевірки даних в Автоматизованій системі виконавчого провадження на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 233392214 з примусового виконання виконавчого листа № 2-294, виданого 16.11.2007 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Дане виконавче провадження завершено 11.09.2018 року, у зв`язку зі зміною розміру аліментів та втратою чинності виконавчим листом, а тому наявність арешту безпідставна та позбавляє його можливості реалізувати своє право, як власника. На виконання вимог п.2, 3 ч.3\~ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України\~суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 21.12.2021 року відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб. (а.с. 15-16). В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду клопотання про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 21). Згідно ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, на її адресу рекомендованим листом направлялася судова повістка. Згідно довідок Укрпошти адресат за вказаною адресою відсутній. Крім того, відповідачка викликалась в судове засідання шляхом розміщення 26.01.2022 року оголошення на офіційному веб сайті судової влади. Про причини неявки суд не повідомила, відзиву, заперечення, клопотань про перенесення справи не надавала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, але надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, яка була повідомлена належним чином, і яка про причини своєї неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надала, суд відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК України\~вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач є власником автомобіля ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER] . (а.с. 9). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 212436682 від 15.06.2020 року, встановлено, що Компаніївським відділом державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) на підставі виконавчого листа № 2-294 від 16.11.2007 року, виданого Компаніївським районним судом Кіровоградської області було накладено арешт на належний йому автомобіль ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER] . (а.с. 10-11). Згідно листа\~від 14.12.2021\~адресованого [PERSON] \~Компаніївським відділом державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) встановлено,\~що згідно перевірки в Автоматизованій системі виконавчого провадження на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 233392214 з примусового виконання виконавчого листа № 2-294, виданого 16.11.2007 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Дане виконавче провадження завершено 11.09.2018 року, у зв`язку зі зміною розміру аліментів та втратою чинності виконавчого листа. (а.с. 12-13). При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. У порядку цивільного судочинства власник майна може вимагати звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності, такі вимоги виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, тому відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання держави у право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). При розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог. Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження». В силу частини 1 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час винесення рішення про закінчення ВП), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно з частини 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до частини 5 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках завершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак, враховуючи обставини даної справи, не може цього зробити через наявність обтяження на належне йому майно. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, за вищевказаних обставин, як встановлено в ході розгляду справи, наразі відсутнє будь-яке відкрите виконавче провадження з приводу примусового виконання будь-якого рішення, де боржником є позивач, а тому відсутні підстави обмеження у праві володіння позивача власним майном. При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно із частиною 1 статті 82, частиною 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Оцінивши належність, допустимість, а також достатність наявних у справі доказів, їх взаємозв`язок у сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи те, що чинним законодавством України не передбачено іншого порядку захисту прав позивача за даних обставин справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. В зв`язку з тим, що позивачем не заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд відносить його за рахунок позивача.

Outcome: approved