Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що перебуваючи з відповідачем у шлюбі народила дитину, на утримання якої на підставі рішення суду з відповідача стягуються аліменти. Дитина хворіє на дитячий церебральний параліч та потребує спеціального догляду, в тому числі санаторного лікування. Позивач отримує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда. У зв`язку із захворюванням дитина в 2020 та 2021 році отримала курс лікування в дитячому спеціалізованому клінічному санаторії «Хаджибей», розташованому в с. Усатова Біляївського району Одеської області. Вартість путівки становила 3 600,00 грн., також, додатковими витратами у сумі 5 460,00 грн. стали витрати на пальне автомобіля, яким позивач із сином прямували до санаторію. З підстав наведеного, посилаючись на положення статті 185\~Сімейного кодексу\~України позивачка просила стягнути з відповідача половину понесених нею витрат на реабілітацію дитини з інвалідністю та витрат на перевезення її до місця реабілітації в загальній сумі 4 530,00 грн. Ухвалою суду від 19 січня 2022 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовну заяву з наведених у ній підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявив про визнання позову, визнав понесення позивачкою додаткових витрат на утримання їх спільної дитини в розмірі 9060,00 грн., половину з яких погодився сплатити на її користь. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною четвертою статті 206\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~(далі\~ ЦПК\~України) передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідачем не заперечувалося, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проходив лікування у державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій «Хаджибей» у період з 30.11.2020 по 18.12.2020, з 01.03.2021 по 21.03.2021 та з 12.09.2021 по 24.09.2021. Виписки із медичних карток стаціонарного хворого №648, №115 та №677 відповідно містять діагноз, стан дитини при надходженні до санаторію, отримані консультації, проведене лікування, стан після лікування та рекомендації, що належним чином підтверджує перебування у санаторії та отримання необхідного лікування. Надані позивачкою виписки з медичних карт, квитанція до прибуткового касового ордера про оплату лікування у санаторії, чеки на придбання пального та їх вартості, свідчать про понесення нею витрат на лікування дитини та оплату проїзду до санаторію за період у листопаді 2020 року, березні та вересні 2021 року загальною сумою 9060,00 грн. Суд зауважує, що оскільки малолітній [PERSON] є дитиною з інвалідністю, самостійно не може сидіти, верхні і нижні кінцівки в гіпертонусі, а також з урахуванням інших особливостей стану дитини з ДЦП, та у зв`язку з віддаленістю між місцем проживання та місцем розташування санаторію, проїзд автомобілем є доцільним та виправданим. Згідно зі статтею 185 Сімейного кодексу України (далі СК України) той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно роз?яснень, викладених у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої статтею 185\~СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17 викладено висновок, що Сімейний кодекс\~України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Таким чином, суд, аналізуючи в сукупності всі досліджені докази по справі та надаючи їм оцінку, враховуючи визнання позову відповідачем, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення заявлених позивачкою вимог. Відповідно до положень частини першої статті 142 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 496,20 грн., оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті.

Outcome: approved