Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем, а також неповнолітню дитину залишити на проживання з матір`ю. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 03.09.2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що підставою розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів між нею та відповідачем, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втрата почуття любові та поваги один до одного, відсутність ведення спільного господарства. Ухвалою суду від 12.01.2022 року по справі відкрито провадження у справі. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився, 17.02.2022 року на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Не заперечує щодо задоволення позову. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини. Суд, заслухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2015 року, актовий запис № 1893, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області (а.с. 6). За час перебування у шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Сторони фактично припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, проживають окремо, сім`я існує формально, на примирення позивач не згоден. Сторони втратили одне до одного почуття любові. Донька проживає з матір`ю. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сім`я розпалася остаточно і її збереження є неможливим, так як суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Отже, наявність факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Оскільки відповідач не заперечує щодо задоволення позову, суд вважає, що позовна вимога про визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягає задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved