Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

У вересні 2021 року позивач Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради порушує питання про позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В ході розгляду справи встановлено, що малолітній [PERSON] перебуває у службі у справах дітей Білоцерківської міської ради на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. З`ясовано, що з 22 січня 2021 року і до тепер малолітній [PERSON] на підставі заяви його матері [PERSON] перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Відповідно до інформації адміністрації закладу під час первинного обстеження дитини медичними працівниками було виявлено тілесні ушкодження, а саме: поодинокі синці в районі грудної клітки, гематоми на обох стегнах та відкриту рану на нижній лівій кінцівці. Походження тілесних ушкоджень не вдалося встановити. Малолітньому [PERSON] було надано першу медичну допомогу. Хлопчик потратив до закладу в стані сильного стресу та емоційного виснаження. Під час спілкування з [PERSON] він повідомив, що неодноразово піддавався фізичному та психологічному насильству з боку співмешканця його матері. Під час спілкування хлопчик постійно розповідав як його ображали вдома. З часу перебування дитини в закладі відповідач [PERSON] провідувала свого сина рідко, не цікавилася станом його здоров`я та успіхами. Останній візит був 02.03.2021 року. Спостерігаючи за спілкуванням матері із сином адміністрація закладу дійшла до висновку, що у відповідача відсутня прив`язаність до сина. Згідно з інформацією Білоцерківського міського центру соціальних служб, родина [PERSON] з грудня 2020 року і до червня 2021 року перебувала під соціальним супроводом у зв`язку із ухиленням нею від виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] . За результатами оцінки потреб сім`ї відповідачки було встановлено, що вона потребує вирішення таких питань; працевлаштування, створення безпечних умов для проживання дитини, підписання декларації про надання медичної допомоги, інтеграція дитини в дитячий колектив, робота матері дитини з психологом з метою підвищення рівня батьківського потенціалу та дитини з метою визначення рівня розвитку та корекції поведінки, у разі відхилень пройти матері із сином медичну консультацію у дитячого психіатра. Однак, під час супроводу відповідачка жодних рекомендацій не виконала та не приклала зусиль для покращення ситуації, проявила байдужість до вирішення власних проблем та до потреб сина. Родина відповідача знята з-під супроводу через невиконання умов договору про здійснення соціального супроводу. Зі слів сусідів, відповідач переважно не виводила сина на вулицю, хлопчик просив їсти у сусідів, були випадки залишення матір`ю сина самого у нічний час. З 2019 року хлопчик не відвідував дитячий садок. Відповідно до інформації адміністрації комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» 21.01.2021 року лікарем-педіатром та фахівцем із соціальної роботи було відвідано малолітнього [PERSON] за місцем його проживання: [ADDRESS] . З`ясовано, що умови для проживання дитини були незадовільні, в кімнаті було брудно та прокурено. Під час огляду було встановлено, що дитина бліда, відмічається знижена маса тіла, афтозний стоматит, застарілі синці в області грудної клітки, кінцівок невідомого походження, в ділянці лівої гомілки рана (зі слів матері, виникла внаслідок опіку). За медичною допомогою мати дитини до медичних працівників не зверталася, лікувала сина самостійно. Педіатром було надане електронне направлення до хірурга, але мати відмовлялась від огляду лікарів в медичному закладі, оскільки не вбачала серйозності травми в дитини. Тому, 21.01.2021р. дитина з матір`ю у супроводі педіатра та фахівця із соціальної роботи була транспортована в травматологічний пункт комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна дитяча лікарня № 2», де хлопчик був оглянутий та лікарем-хірургом були надані матері рекомендації щодо обробки рани та подальшого спостереження за дитиною. Адміністрація комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» дійшла до висновку, що мати не здійснює належний догляд за сином та не виконує в повному обсязі свої батьківські обов`язки. Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. 04.08.2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради було розглянуто питання про соціально-правовий захист малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та прийнято рішення про доцільність підготовки та подання службою у справах дітей Білоцерківської міської ради до суду позову про позбавлення матері дитини батьківських прав. Вважають, що вказані обставини підтверджують факти ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, позбавлення відповідача батьківських прав щодо її малолітнього сина у цьому випадку допустиме, оскільки наявна її вина і вона не може та не хоче змінити свою поведінку на краще. Встановлено, що малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та має право на користування цим житлом. Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Просили суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Прийняти рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок малолітнього [PERSON] , [INFO] , у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язати адміністрацію центру соціально- психологічної реабілітації дітей «Злагода» відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Накласти заборону на відчуження житла, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрований та має право на користування ним малолітній [PERSON] , [INFO] , про що повідомити нотаріуса за місцем знаходження житла ( а. с. 1-5 ). Протоколом автоматизованого розподілу між суддями від 13.09.2021 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с.30 ) та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 14 вересня 2021 року здійснено запити стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 35 ). 29 вересня 2021 року за вх. № 45763 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 36 ). Згідно отриманої відповіді вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи - відповідача. Ухвалою судді від 04.10.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено в підготовче судове засідання у справі на 12 годину 30 хвилин 08 листопада 2021 року ( а. с. 37-38 ). Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 годину 00 хвилин 17 січня 2022 року ( а. с. 59-60 ). 17 січня 2022 року розгляд справи було відкладено на 09.02.2022 року ( а. с. 68 ). В судове засідання представник позивача Махаринський Г.В., який діє на підставі довіреності не з`явився, 09.02.2022 року за вх. № 5731 судом отримано заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи уразі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Направляючи судові повістки на адресу: [ADDRESS] ( адреса проживання ) та за зареєстрованою адресою: [ADDRESS] , на адресу повернулися поштові конверти, де працівниками пошти причина повернення за адресою проживання за закінченням терміну зберігання, а за адресою реєстрації повернуто за відсутністю за вказаною адресою. У зв`язку з чим, відповідач [PERSON] була повідомлена через засоби оголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Відповідно до ч. ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Оголошення було здійснено судом після повернення на адресу суду поштового конверту з судовою повісткою, на якому працівниками пошти причина повернення зазначено, як закінчення терміну зберігання. З наявного в матеріалах справи оголошення вбачається, що воно вчинено 17.01.2022 року про виклик [PERSON] в судове засідання на 09.02.2022 року. Тобто, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України відповідач [PERSON] була належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзив на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явилася в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 09.02.2022 року суд вирішив проводити розгляд справи у заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] вбачається, що батьками останнього вказані [PERSON] та [PERSON] , про що в матеріалах справи свідчить наявне свідоцтво про народження ( а. с. 7 ). З наявної інформації від 17.03.2021 року за вих. № 21.2-33/833, виданої Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану вбачається, що відомості про батька в актовому запису про народження № 52 від 17.03.2015 року [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 СК України ( за вказівкою матері ) ( а. с. 8 ). Наказом № 9 від 22.01.2021 року Служби у справах дітей БМР Київської області взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, малолітнього [PERSON] , [INFO] , з такої підстави: дитина, яка зазнала фізичного насилля. Влаштовано малолітнього до Центу соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» ( а. с. 9 ). Крім того, заявою від 22 січня 2021 року, [PERSON] зверталася до Служби у справах дітей БМР, в якій просила сина [PERSON] , [INFO] направити до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода», з 22.01.2021 року у зв`язку із складними сімейними обставинами ( а. с. 10 ). Відповідно до інформації адміністрації закладу «Злагода» під час первинного обстеження дитини медичними працівниками було виявлено тілесні ушкодження, а саме: поодинокі синці в районі грудної клітки, гематоми на обох стегнах та відкриту рану на нижній лівій кінцівці. Походження тілесних ушкоджень не вдалося встановити. Малолітньому [PERSON] було надано першу медичну допомогу ( а. с. 12 ). З інформації адміністрації комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» 21.01.2021 року лікарем-педіатром та фахівцем із соціальної роботи було відвідано малолітнього [PERSON] за місцем його проживання: [ADDRESS] . З`ясовано, що умови для проживання дитини були незадовільні, в кімнаті було брудно та прокурено. Під час огляду було встановлено, що дитина бліда, відмічається знижена маса тіла, афтозний стоматит, застарілі синці в області грудної клітки, кінцівок невідомого походження, в ділянці лівої гомілки рана (зі слів матері, виникла внаслідок опіку). За медичною допомогою мати дитини до медичних працівників не зверталася, лікувала сина самостійно. Педіатром було надане електронне направлення до хірурга, але мати відмовлялась від огляду лікарів в медичному закладі, оскільки не вбачала серйозності травми в дитини. Тому, 21.01.2021р. дитина з матір`ю у супроводі педіатра та фахівця із соціальної роботи була транспортована в травматологічний пункт комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна дитяча лікарня № 2», де хлопчик був оглянутий та лікарем-хірургом були надані матері рекомендації щодо обробки рани та подальшого спостереження за дитиною. Адміністрація комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» дійшла до висновку, що мати не здійснює належний догляд за сином та не виконує в повному обсязі свої батьківські обов`язки. За інформацією Білоцерківського міського центру соціальних служб, родина [PERSON] з грудня 2020 року і до червня 2021 року перебувала під соціальним супроводом у зв`язку із ухиленням нею від виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] . За результатами оцінки потреб сім`ї відповідачки було встановлено, що вона потребує вирішення таких питань; працевлаштування, створення безпечних умов для проживання дитини, підписання декларації про надання медичної допомоги, інтеграція дитини в дитячий колектив, робота матері дитини з психологом з метою підвищення рівня батьківського потенціалу та дитини з метою визначення рівня розвитку та корекції поведінки, у разі відхилень пройти матері із сином медичну консультацію у дитячого психіатра. Однак, під час супроводу відповідачка жодних рекомендацій не виконала та не приклала зусиль для покращення ситуації, проявила байдужість до вирішення власних проблем та до потреб сина. Родина відповідача знята з-під супроводу через невиконання умов договору про здійснення соціального супроводу. Зі слів сусідів, відповідач переважно не виводила сина на вулицю, хлопчик просив їсти у сусідів, були випадки залишення матір`ю сина самого у нічний час. З 2019 року хлопчик не відвідував дитячий садок ( а. с. 16-20, 21 ). 04.08.2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради було розглянуто питання про соціально-правовий захист малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та прийнято рішення про доцільність підготовки та подання службою у справах дітей Білоцерківської міської ради до суду позову про позбавлення матері дитини батьківських прав ( а. с. 28 ). Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 15 грудня 2021 року за № 874, орган опіки та піклування - виконавчий комітет міської ради дійшов висновку, що [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини ( а. с. 63 ). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідач [PERSON] в свою чергу в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи, жодних заяв та клопотань від останньої на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача, тобто, саме таким чином розпорядилася своїми правами. Зазначене свідчить про байдужість відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З відповіді Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» вбачається, що з часу перебування дитини в закладі, відповідач [PERSON] провідувала свого сина рідко, не цікавилася станом його здоров`я та успіхами. Останній візит був 02.03.2021 року. Спостерігаючи за спілкуванням матері із сином адміністрація закладу дійшла до висновку, що у відповідача відсутня прив`язаність до сина. Всі наведені вище факти, як кожен окремо так в сукупності, свідчать проте, що відповідач свідомо ухиляється від покладеного на неї обов`язку по вихованню свого сина , не піклується про фізичний і духовний їх розвиток, не відвідує, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Судом було вирішено не заслуховувати у судовому засіданні дитину, з метою не допущення порушення її емоційного, психологічного стану, враховуючи вік дитини, а також запроваджений на території України карантин. Питання щодо можливості позбавлення батьківських прав вирішувалось також Верховним Судом у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 638/1496/17-ц (провадження № 61-35874св18), від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20), від 16 червня 2021 року у справі № 315/1279/19 (провадження № 61-3821св21). У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 296/7848/16-ц (провадження № 61-43695св18) зазначено, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач не намагається змінитися та зробити все від неї залежне для належного виконання батьківських обов`язків, остання свідомо ухиляється від цього, чим створює загрозу для дитини. Тому, суд приходить до переконання, що наразі змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо. Зазначене підтверджується, як матеріалами справи так і обставинами встановленими під час розгляду даної цивільної справи. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте у цій справі з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, а також із встановлених обставин на підставі досліджених та оцінених доказів у справі, які вказують на нехтування матір`ю своїм батьківським обов`язком, є всі підстави щодо позбавлення відповідачки батьківських прав. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає необхідним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючі матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідачів, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», за дітьми сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особам з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Частиною 4 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. У відповідності до ст. 18 вказаного Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ч. 3 ст. 25 вказаного Закон, у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] із своєю матір`ю [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та відповідно має право на користування вказаним майном. А тому, з урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, з метою захисту житлових прав дитини, слід накласти заборону на відчуження нерухомого майна, зокрема, будинок [ADDRESS] , у якій зареєстрований малолітній [PERSON] , [INFO] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд врахує, що за подання позову немайнового характеру особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до Закону України "Про судовий збір" , що складає 908,00 гривень та оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат щодо вимоги про стягнення аліментів з відповідачів стягуються судові витрати у розмірі судового збору визначено державою для розгляду справ даної категорії - 908 гривень, всього 1816,00 гривень з кожного з відповідачів ( 908 грн. + 908 грн.. за кожну вимогу ). Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved