Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.08.2014 року між сторонами було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Строгою М.Д. та зареєстровано в реєстрі за №982. Відповідно до п. 1.1 Договору відповідач отримала в позику грошові кошти в розмірі, встановленому в п. 2.1 Договору, що становила 135 000,00 грн. Згідно з п.3.1 Договору, відповідач зобов`язана була повернути позику в строк не пізніше 01.05.2015 року. Позивач зазначає, що 07.05.2015 року вона отримала від відповідача грошові кошти в сумі 4 500,00 грн, а тому залишок боргу, який не повернутий позивачу становить 130 500,00 грн. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17.10.2018 року у справі №752/16573/17 вирішено стягнути з відповідача ( [PERSON] ) на користь позивача ( [PERSON] ) суму боргу в розмірі 427 346,36 грн, яка складається з 130 500,00 грн боргу, неустойки за період з 08.09.2015 року по 28.03.2018 року в розмірі 243 513,00 грн, 3% річних за період з 08.09.2015 року по 28.03.2018 року в розмірі 10 007,36 грн, суми інфляційних втрат за період з 08.09.2015 року по 28.03.2018 року в розмірі 43 326,00 грн. Однак, як зазначає позивач після винесення судового рішення відповідач так і не повернула суму боргу у розмірі 130 500,00 грн, а тому вимушена звернутись до суду. Позивач просить стягнути з відповідача 249 516,00 грн неустойки за період з 29.03.2018 року по 08.11.2020 року, 3% річних за період з 29.03.2018 року по 08.11.2020 року у розмірі 10 254,08 грн, інфляційні втрати за період з 29.03.2018 року по 08.11.2020 року у розмірі 15 046,65 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.11.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Представник позивача надав заяву про слухання справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином. На підставі ст. 280 ЦПК України та за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 30.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Строгою М.Д. та зареєстровано в реєстрі за №982. Відповідно до умов Договору позики на момент підписання цього договору Позикодавець передав Позичальнику, в позику грошові кошти в розмірі, встановленому п. 2.1 даного Договору, а Позичальник прийняв грошові кошти та зобов`язався повернути їх на умовах, визначених договором. Згідно з п. 2.1 Договору сума позики становить 1350000 гривень. Підписуючи цей Договір грошові кошти, що є предметом цього Договору, передані Позичальнику і його підписанням позичальник підтверджує факт отримання грошових коштів в сумі, вказаній в п. 2.1 (п. 2.2 Договору). На підставі ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кошти були передані відповідачу, що підтверджується безпосередньо умовами укладеного Договору, який сторони підписали. В силу положень п. 3.1 Договору позичальник зобов`язалась повернути позику в строк не пізніше 01.05.2015 р. У разі прострочення виконання зобов`язань з повернення суми позики, та/або невиконання зобов`язань у повному обсязі, Позичальник зобов`язалась сплатити неустойку в розмірі 0,2 % від суми боргу за кожний день прострочення платежу за цим Договором (п. 4.7 Договору). Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17.10.2018 року у справі №752/16573/17 вирішено стягнути з відповідача ( [PERSON] ) на користь позивача ( [PERSON] ) суму боргу в розмірі 427 346,36 грн, яка складається з 130 500,00 грн боргу, неустойки за період з 08.09.2015 року по 28.03.2018 року в розмірі 243 513,00 грн, 3% річних за період з 08.09.2015 року по 28.03.2018 року в розмірі 10 007,36 грн, суми інфляційних втрат за період з 08.09.2015 року по 28.03.2018 року в розмірі 43 326,00 грн. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України). Відповідно до положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З боку відповідача суду не надано доказів на підтвердження виконання нею своїх зобов`язань щодо повернення суми боргу в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок неустойки за невиконання договору, 3 % річних від суми боргу за Договорами позики, та інфляційних втрат, проведений позивачем за період з 29.03.2018 року по 08.11.2020 року, ґрунтується на нормах чинного законодавства щодо порядку проведення розрахунку, умовах укладеного договору. З огляду на викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази, беручи до уваги норми чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, розмір позовних вимог є доведеним, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підстав положень ст. 141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

Outcome: approved