Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , та її законний представник [PERSON] , звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа - Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є рідною донькою [PERSON] та відповідача по справі [PERSON] . Шлюб між батьками було розірвано 05.08.2009 року, у відповідності до копії рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21.04.2011 року, визначено місце проживання позивача з [PERSON] . Більш ніж 10 років відповідач ніяким чином не піклується про неї, як про дитину, не проявляла заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, фізичним і духовним розвитком, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток її як на складову виховання; не спілкується з нею; не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею належної освіти, що в підсумку створює умови, які шкодять інтересам її, як дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні її. Окрім цього, відповідач схильна до вживання спиртних напоїв та розгульного, антисуспільного способу життя. Досить тривалий час місце її мешкання не відоме. Всі питання щодо виховання її вирішуються її батьком самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, а також вона знаходиться на повному утриманні батька. У зв`язку з цим, позивач письмово звернулася до служби у справах дітей Управління соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області з заявою щодо складання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Тому позивач просив суд позбавити відповідачку батьківських прав. Ухвалою Вільногірського міського суд Дніпропетровської області від 19.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов з доказами його обґрунтування. Копію ухвали та копію позовної заяви із додатками було надіслано відповідачу. Ухвалою Вільногірського міського суд Дніпропетровської області від 19.11.2021 року позивачку звільнено від сплати судового збору. У визначений в ухвалі строк відповідачем відзив не подано. Ухвалою Вільногірського міського суд Дніпропетровської області від 23.12.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач та її представник в судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні викладені в позовній обставини підтвердила, наполягала на тому, що позбавлення [PERSON] батьківських прав буде відповідати її інтересам. Представник позивача, її батько [PERSON] пояснив, що відповідач з трирічного віку дитини майже жодного разу не приймала заходів до налагодження стосунків із нею, , одяг та взуття вона не купувала дитині, подарунків на день народження не дарувала, вихованням дочки ніколи не займалася, станом здоров'я та лікуванням не турбувалася. Просив позбавити відповідача батьківських прав, що на його думку буде повністю відповідати інтересам дитини, яка проживає з ним і його батьками. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву, заяв, заперечень до суду не надала, у зв'язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні пояснила, що згідно рішення від 17.11.2021 року вважається доцільним позбавлення відповідача батьківських прав. [PERSON] з дитиною не спілкується, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, протягом тривалого часу не спілкувалася із дитиною. З нею проводилась бесіда з цього приводу, попереджалась про необхідність виконання батьківських обов'язків. Просить позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 01.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] , [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 05.08.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 9). Відповідно до копії рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21.04.2011 року, визначено місце проживання [PERSON] з [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до заяви [PERSON] про звернення до служби у справах дітей Управління соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 29.07.2021 року щодо складання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до рішення від 17.11.2021 року виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області вважається доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] (а.с. 52). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка є її онукою. Відповідач залишила дитину батьку коли їй було приблизно два з половиною роки. З того часу [PERSON] проживає з батьком, а також з нею та її чоловіком. Спочатку вона забирала дитину, а потім після народження сина вже не з'являлась. Не цікавилася її життям, матеріально не забезпечувала, не спілкується та не виховує. Свідок [PERSON] , який є дідом позивачки, в судовому засіданні пояснив, щоцікавилася дитиною майже 13 років, не купувала продукти, одяг, матеріально не допомагає, [PERSON] виховує батько, а також він та його дружина. Виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 141, ч.ч. 2,3 ст. 150 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, при цьому батьки зобов`язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. 15, 16 постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Отже, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. (Рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В судовому засіданні була заслухана думка [PERSON] , якій на час розгляду справи вже виповнилося 14 років і яка звернулась із позовом до суду самостійно. Згідно рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , зазначено, що вона усвідомлює факт невиконання нею батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки, у своїх письмових поясненнях вказувала, що має бажання спілкуватися із донькою, брати участь у її житті, однак своїх зобов`язань не виконує без поважних причин. Як на правову підставу для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, позивач посилається на ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). В даному випадку, згідно з наданими доказами суд доходить висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча мала би це робити, тобто з власної волі ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. При цьому, іншого, з наявних у справі доказів судом не встановлено. Досліджені у судовому засіданні докази підтверджують посилання позивачки на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дитини. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні [PERSON] її неповнолітньої дочки, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що [PERSON] намагалася виконувати батьківські обов`язки. Пояснення свідків з боку позивача суд приймає до уваги, оскільки вони послідовні, узгоджуються між собою та не протирічать матеріалам справи. Отже, приймаючи до уваги інтереси дитини, які є пріоритетом при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов`язує позбавлення батьківських прав, суд вважає, що позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з позбавленням відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. З огляду на викладене, позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дитини. При цьому, судом відзначається, що відповідно ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. За приписами ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За правилами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Щодо стягнення аліментів [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є малозабезпеченою особо, тому він не заявляв вимогу про стягнення аліментів. Позивач [PERSON] проти цього не заперечувала. Отже, суд зобов`язаний за законом вирішити питання про стягнення аліментів позбавляючи особу батьківських прав. Будь-яких виключень з цього правила наведена вище норма права не містить. Виходячи з викладеного, суд вважає, що встановленим обставинам справи, принципам розумності та справедливості, усталеній судовій практиці буде відповідати стягнення з відповідача на користь [PERSON] , аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.11.2021 року. Підстав для стягнення аліментів в іншому розмірі не вбачається. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved