Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

У грудні 2021 року до суду звернувся заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», із вказаним позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину. Позов обґрунтований тим, що 14.04.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 1202017009001304 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.04.2020 року близько 14 год. 00 хв. між [PERSON] та його матір`ю [PERSON] виникла сварка, під час якої відповідач наніс один удар ножем в область передньої черевної стінки [PERSON] , в результаті чого, остання отримала тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани передньої черевної стінки тіла шлунку. Вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука від 14.05.2020 року затверджено угоду про визнання винуватості від 30.04.2020 року, укладену між прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури Магдою В.Л. та обвинуваченим [PERSON] [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 14.04.2020 року по 21.04.2020 року. На її лікування витрачено з бюджету кошти у розмірі 5 616 грн 92 коп. Представник позивача прокурор Анюховська Я. позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник Департаменту охорони здоров`я виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у судове засідання не з`явився, про дату слухання справи повідомлявся належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомляв. Представник Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» у судове засідання не з`явився, про дату слухання справи повідомлявся належним чином, на адресу суду направив клопотання про слухання справи без його участі. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позов суду не направив. Дослідивши матеріали справи, суд установив такі фактичні обставини справи: 14.04.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 1202017009001304 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.04.2020 року близько 14 год. 00 хв. між [PERSON] та його матір`ю [PERSON] виникла сварка, під час якої відповідач наніс один удар ножем в область передньої черевної стінки [PERSON] , в результаті чого, остання отримала тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани передньої черевної стінки тіла шлунку. Вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука від 14.05.2020 року затверджено угоду про визнання винуватості від 30.04.2020 року, укладену між прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури Магдою В.Л. та обвинуваченим [PERSON] ; визнано винним [PERSON] за ч. 1 ст. 121 КК України, призначено йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30.04.2020 року покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. Згідно відповіді Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» № 01-16/2362 від 16.12.2021 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 14.04.2020 року по 21.04.2020 року. На її лікування витрачено з бюджету кошти у розмірі 5 616 грн 92 коп. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного: Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Як роз`яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). В усіх інших випадках, передбачених ч. 4 ст. 93-1 КПК, таке відшкодування провадиться в порядку цивільного судочинства. Аналіз положень глави 9 цього Кодексу дає підстави для висновку про те, що обвинувачений у кримінальному проваджені звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 129 КПК України). За загальним правилом для покладення на особу відповідальності за шкоду, завдану неправомірними діями, суду необхідно встановити склад цивільного делікту (правопорушення): неправомірні дії (бездіяльність) особи, шкода, її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між ними. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. П. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року вказує, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано доказів того, що відповідачем відшкодовано кошти, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] . Винна особа зобов`язана відшкодовувати витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину особи, тому невідшкодування [PERSON] до бюджету, витрачених на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] є порушенням інтересів держави щодо надходження належних коштів до бюджетів всіх рівнів з метою їх подальшого використання для забезпечення завдань і функцій держави та місцевого самоврядування. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду прокурор не сплачував судовий збір, так як звільнений від його сплати, тому необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved