Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 1,10 га, яка складається з двох земельних ділянок: площею 0,28 га з кадастровим номером 5121483000:01:004:1193 та площею 0,82 га з кадастровим номером 5121483000:01:001:0782, що розташовані на території Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 366555, виданий Болградською районною державною адміністрацією 20 червня 2006 року на ім`я [PERSON] . Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010651802226), як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , але право власності на названі земельні ділянки в органах Державної реєстрації не зареєстрував. Свої вимоги мотивує тим, що вона звернулась до нотаріуса з метою оформлення свої спадкових прав, однак їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на вищезазначені земельні ділянки за спадкодавцем [PERSON] . Позивач до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, написану власноручно, якою підтримала позовні вимоги та розгляд справи просила здійснити у її відсутність (а.с.81). Представник відповідача - Городненської сільської ради Болградського району Одеської області - до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщалася відповідно до чинного законодавства. Заявою від 24.01.2022 року позовні вимоги визнали у повному обсязі, та справу просили розглянути у відсутність представника (а.с.79). Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи. Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , виданим на підставі запису акту про смерть № 31 від 09.10.2004 року, складеним Дмитрівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.8). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої окрім іншого майна також входила і земельна ділянка загальною площею 1.10 га у межах згідно з планом, яка складається з двох земельних ділянок, розташована на території Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області, яка належала померлій на підставі державного акту серії ЯА №366555 (а.с.11). Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] був її брат [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданим 08.05.1965 року Болградським Райбюро ЗАГС на підставі актового запису № 35 (а.с.12) та копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського району Одеської області на підставі актового запису № 181 (а.с.13). [PERSON] звернувся 29.05.2007 року з заявою до державного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. про прийняття спадщини, та було заведено спадкову справу за № 336/07 (а.с.52-73). У подальшому нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.05.2007 року під реєстровим номером № 2784 на земельну ділянку розміром 1.10 га у межах згідно з планом розташовану на території Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.10,64). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , виданим на підставі запису акту про смерть №42 від 24.10.2012 року, складеним Дмитрівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.9). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої окрім іншого майна також входить і земельна ділянка загальною площею 1.10 га у межах згідно з планом, що складається з двох земельних ділянок: з земельної ділянки площею 0.28 га, з кадастровим номером 5121483000:01:004:1193 та земельної ділянки площею 0.82 га, з кадастровим номером 5121483000:01:001:0782, що розташовані на території Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.11). Зазначену земельну ділянку, що складається з двох земельних ділянок, [PERSON] успадкував після смерті своєї сестри [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.10). Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його донька, позивачка [PERSON] , [INFO] . Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , актовий запис № 87 від 04.11.1964 року та свідоцтвом про її шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 52 від 19.07.1985 року (а.с.15). Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області за №368 від 10.05.2018 року, на момент смерті [PERSON] [INFO] його донька, позивачка [PERSON] , була зареєстрована та проживала разом з ним в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , (а.с.31). З копії спадкової справи № 81/2018, заведеної Станєвою В.Б. приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася позивачка [PERSON] , [INFO] (а.с.28-45). Однак нотаріус відмовила спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв`язку з тим, що померлий після оформлення спадщини після смерті його сестри не зареєстрував право власності на цю земельну ділянку на своє ім`я у встановленому законом порядку (а.с.18). Правовідносини з приводу спадщини регулюються відповідними нормами книги 6 ЦК України. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відтак, суд приходить до висновку, спадкодавець [PERSON] за життя набув право на земельну ділянку розміром 1.10 га, що складається з двох земельних ділянок: з земельної ділянки площею 0.28 га, з кадастровим номером 5121483000:01:004:1193 та земельної ділянки площею 0.82 га, з кадастровим номером 5121483000:01:001:0782, що розташовані на території Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. А позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , яка скористалася своїм правом прийняття та оформлення спадщини, що відкрилася після смерті батька. Разом з цим її право порушено, вона позбавлена можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіє всіма необхідними законними підставами для цього, оскільки за час свого життя батько не зареєстрував набуте ним право на земельну ділянку розміром 1.10 га. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 ЦК України передбачено один із способів такого захисту - визнання права. З огляду на зазначене, позивач згідно вимог чинного законодавства успадкувала дане право, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності на вказане майно в порядку спадкування. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. За викладених обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.328, 373, 1216-1218, 1223, 1235, 1261, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved