Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому зазначила, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 28 вересня 1999 року належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі з 07 березня 1978 року зареєстрований відповідач [PERSON] , який не перебуває з нею в родинних стосунках, фактично в квартирі з моменту придбання не проживає, участі в утриманні житла та сплаті комунальних платежів не приймає. Реєстрація відповідача в належній позивачці квартирі має наслідком порушення її прав як власниці, у зв`язку з чим [PERSON] просить визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені і в позовній заяві; не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Свідок [PERSON] пояснила, що мешкає в будинку [ADDRESS] з 2002 року і жодного разу не бачила [PERSON] в належній [PERSON] квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . З`ясувавши позицію позивачки, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 28 вересня 1999 року (а.с.7), що також підтверджується довідкою КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» № 1149 від 25 листопада 2021 року (а.с.10). Згідно довідки КП «Служба єдиного замовника» від 15 вересня 2021 року, [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] (а.с.8), проте, як вбачається з акту перевірки паспортного режиму від 15 вересня 2021 року, з 1999 року за вказаною адресою не мешкає (а.с.9). Частиною 1\~статті 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України\~ власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення\~ перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом із ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що відповідає правовій позиції, висловленій 16 листопада 2016 року Верховним Судом України у постанові № 6-709цс16. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що [PERSON] членом сім`ї позивачки по справі не являється, не зважаючи на реєстрацію, фактично в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] з 1999 року не мешкає. \~ \~ Приймаючи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідача по справі. На підставі ст.150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України,

Outcome: approved