Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Мотор Січ» про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків та у зв`язку із настанням нещасного випадку на виробництві у розмірі 25000,00 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 12.09.2017 року працював в ТПУ ПАТ «Мотор Січ» водієм автотранспортних засобів 2 класу автобусу в ТПУ. 01.02.2019 року був переведений водієм автотранспортних засобів 2 класу автомобіля легкового в ТПУ. 01.03.2020 року переведений автотранспортних засобів 2 класу автобусу в ТПУ. Працював до 07.01.2021 року, про що свідчить запис в трудовій книжці. З 07.01.2021 року працевлаштований на інше підприємство, де й працює до теперішнього часу. 18.05.2018 року на підприємстві стався нещасний випадок, про що свідчить Акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 18.05.2018 року о 10 год. 30 хв. на ПАТ «Мотор Січ», який був затверджений технічним директором «Мотор Січ» Жеманюк П.Д. від 27.07. 2018 року (форма Н -5). Також був складений Акт 15-1 від 27.07.2018 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Позивач був госпіталізований та з 22.06 по 02.07 2018 року проходив лікування в клініці ПАТ «Мотор Січ» з діагнозом закритий перелам другої плюснової кості, клиновидної кості правої стопи без зміщення. СДА з вираженим больовим синдромом. Позивач тривалий час пересувався на ходунах, не міг самостійно ходити. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 149683 останній огляд комісією МСЕК було проведено 18.11.2021 року, група інвалідності не встановлена, огляд повторний, ступень втрати професійної працездатності у відсотках складає 15%. Тобто, майже 3 роки, [PERSON] проходить щорічну медичну комісію, яка підтверджує його ступень втрати професійної працездатності у відсотках, що складає 15% з дати первинного проходження МСЕК. Кожний рік, [PERSON] потребує лікування, постійно звертається до лікарів за допомогою, оскільки йому рекомендовано амбулаторне і стаціонарне лікування у травматолога. Після обстеження у лікарів та призначення йому лікування несе суттєві витрати щодо придбання ліків, оскільки його здоров`я суттєво похитнулося, про що свідчить довідка МСЕК, оскільки наступний огляд щодо його стану здоров`я становить 2023 рік, що говорить про те, що комісія провела обстеження та призначила дату наступного обстеження через два роки, що говорить про стійкий розлад здоров`я позивача. Таким чином, працюючи на підприємстві [PERSON] отримав травму, яка позбавила його на 15% працездатності та похитнула здоров`я. Крім того, у зв`язку з настанням нещасного випадку на виробництві зазнав моральних переживань, та страждань. Розмір пенсії, який йому сплачує соцстрах є незначним (1000,00 грн.), тому останній самостійно за кошти, які виплачують у зв`язку зі втратою здоров`я не може лікуватися та придбати ліки у зв`язку з набутими травмами, які він отримав на підприємстві виконуючи трудові обов`язки. Ліки коштують не малих грошей. За весь час роботи на підприємстві Відповідач не запропонував лікування у санаторіях Підприємства щодо відновлення стану здоров`я. Жодної компенсації щодо втрати здоров`я виплачено не було. Порушення прав, [PERSON] викликало у нього відчуття незахищеності від протиправних посягань, і спричинило і продовжує спричиняти йому, моральну (немайнову) шкоду. З часу отримання травми та по сьогоднішній день, вина особа жодного разу не звернулася та не поцікавилася про його стан здоров`я, про його самопочуття, тощо... У зв`язку з набутою травмою, Позивач позбавлений можливості придбати собі взуття в магазині, взуття має замовляти на замовлення, оскільки травмована нога розчавлена, і одна нога (стопа) більше іншої, що чинить як незручності так і значних грошових коштів на придбання такого взуття. З урахуванням викладеного, просить стягнути з ПАТ «Мотор Січ» на його користь відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків та у зв`язку із настанням нещасного випадку на виробництві у розмірі 25000,00 гривень, без врахування податків та зборів від цієї суми та понесені судові витрати на правову допомогу в зв`язку із розглядом справи у розмірі 2500,00 гривень. Ухвалою від 24.11.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, позивач подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. 02.02.2021 року позивачем подано відповідь на відзив. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 17.12.2021 року надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.Згідно до приписів статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відповідно до норми статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] з 12.09.2017 працював в ТПУ ПАТ «Мотор Січ» водієм автотранспортних засобів 2 класу автобусу в ТПУ. 01.02.2019 року був переведений водієм автотранспортних засобів 2 класу автомобіля легкового в ТПУ. 01.03.2020 року переведений автотранспортних засобів 2 класу автобусу в ТПУ. Працював до 07.01.2021 року, про що свідчить запис в трудовій книжці. 18.05.2018 року на підприємстві з позивачем стався нещасний випадок. [PERSON] був госпіталізований до клініки ПАТ «Мотор Січ» та проходив лікування з 22.06 по 02.07 2018 року з діагнозом закритий перелам другої плюснової кості, клиновидної кості правої стопи без зміщення. СДА з вираженим больовим синдромом. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 149683 останній огляд комісією МСЕК було проведено 18.11.2021 року, група інвалідності не встановлена, огляд повторний, ступень втрати професійної працездатності у відсотках складає 15%. [PERSON] проходить щорічну медичну комісію, яка підтверджує його ступень втрати професійної працездатності у відсотках, що складає 15% з дати первинного проходження МСЕК. За результатами розслідування нещасного випадку 27.07.2018 року відповідною комісією був складений та підписаний Акт № 15-1 про нещасний випадок, пов`язаний виробництвом (форма Н -1). Пунктом 10 вказаного Акту встановлені особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, або орган, що проводить розслідування: [PERSON] , водій автотранспортних засобів ТВУ АТ «Мотор Січ», який не виконав вимоги пункту 3.2.2 мовою оригіналу «Инструкции по охране труда для всех работающих на предприятии» ИОТ-0373, затвердженої технічним директором ОТ «Мотор Січ» від 17.06.2013 року; [PERSON] начальник автомобільної колони ТВУ АТ «Мотор Січ», який не виконав вимоги пункту 11.5.6 посадової інструкції начальника колони автомобільної СТП 549.341.1-2017. Підприємством було виділено [PERSON] : у квітні 2018 року матеріальну допомогу до відпустки у розмірі 500,00 гривень, у липні 2018 року нецільову благодійну допомогу у розмірі 2000,00 гривень, у квітні 2019 року матеріальну допомогу до відпустки у розмірі 1000,00 гривень, у травні 2019 року разову премію у розмірі 3300,00 гривень на купівлю путівки до ОК «Маяк» на 24 календарних дні, що підтверджується розрахунками заробітної плати [PERSON] . Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування вiд нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які причинили втрату працездатності» передбачає відшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової шкоди i є одним з способів захисту особистих немайнових прав працівника. Спеціальним законом,яким урегульовано питання відшкодування працівникові (застрахованій особi) за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України моральної шкоди в разі нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання, якi призвели до втрати працівником працездатності, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування вiд нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, якi спричинили втрату працездатності". Оскільки вiддiлення Фонду соціального страхування вiд нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на час виникнення спірних правовідносин у зв`язку зi зміною спеціального закону не має вiдповiдати за завдану моральну шкоду, то в разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період він набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, установлених законом. Частиною 1 ст. 237-1 КзпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Виходячи з положень ст.ст. 153, 158 КЗпП України обов`язок по забезпеченню безпечних і нешкідливих умов праці, у тому числі обов`язок вжити заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіту з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань, тощо, покладено на роботодавця. Відповідно до роз`яснень,що містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р.№ 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працiвника у сферi трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя i здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язкiв чи вимагає вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вiдповiдно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслiдок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,членів її ciм`ї чи близьких родичiв;у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв`язку iз знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженнi честi та гiдностi фiзичної особи, а також дiлової репутацiї фiзичної або юридичної особи. Моральна шкода вiдшкодовується грiшми, iншим майном або в iнший спосiб. Розмiр грошового вiдшкодування моральної шкоди визначається судом залежно вiд характеру правопорушення, глибини фiзичних та душевних страждань, погiршення здiбностей потерпiлого або позбавлення його можливостi їх реалiзацiї, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є пiдставою для вiдшкодування, а також з урахуванням iнших обставин, якi мають iстотне значення. При визначеннi розмiру вiдшкодування враховуються вимоги розумностi i справедливостi. Відповідач в повній мірі не забезпечив нешкідливих безпечних умов праці, що призвело до настання нещасного випадку на виробництві. Зазначені обставини спричинили позивачу моральні страждання, оскільки він втратив здоров`я, потребує підтримки здоров`я, купує ліки та лікується внаслідок отриманої травми. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України: «Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.» Європейський суд з прав людини у винесених рішеннях неодноразово, зокрема у справах „Атлан проти Сполученого Королівства" від 19.06.2001 року, „Перна проти Італії" від 25.07.2001 року, тощо, визнавав в резолютивній частині рішення, що виходячи з обставин справи, самий факт правопорушення, вчиненого відносно потерпілого, становить спосіб захисту порушеного права і може становити достатньо справедливу компенсацію моральної шкоди. [PERSON] вважає, що сума у розмірі 25 000, 00 грн. 00 коп. буде достатньою для відшкодування спричиненої йому моральної шкоди і відновлення його психологічного, фізичного та духовного стану. Цих грошових коштів має вистачити на лікування та підтримання організму в цілому. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з пунктом 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Отже, зважаючи на те, що сторони перебували у трудових правовідносинах, професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, тому наявні підстави, передбачені статтями 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди. Відповідних висновків щодо застосування положень статей 153, 237-1 КЗпП України, 1167 ЦК України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Верховний Суд також дійшов у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 219/9095/16-ц (касаційне провадження № 61-4772св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 265/379/16 (касаційне провадження № 61-5393св18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 210/4786/16 (касаційне провадження № 61-8717св18), від 31 жовтня 2018 року № 592/3565/17 (касаційне провадження № 61-14410св18), від 05 грудня № 212/4799/17 (касаційне провадження № 61-36931св18) від 19 грудня 2018 року у справі № 219/5501/17 (касаційне провадження № 61-1431св18), виклавши позицію про покладення обов`язку відшкодування моральної шкоди на роботодавця, з яким позивач перебував у трудових правовідносинах, з огляду на те, що професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, суттєвість вимушених змін у житті. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, Позивач просить суд врахувати конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, а також суд враховує, що основною причиною нещасного випадку є порушення позивачем вимог з охорони праці, які призвели до нещасного випадку, що було встановлено актом про розслідування нещасного випадку від 27.07. 2018 року. З урахуванням викладеного, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 15000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що зазнав та зазнає позивач у зв`язку з трудовим каліцтвом. Відповідно до п. п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, в частині суми, що перевищує 26000,00 гривень підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Згідно Податкового кодексу України грошові кошти у розмірі 15000,00 гривень, які сплачені за рішенням суду не оподатковуються. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, ст.ст. 5, 4 Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при звернення до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Outcome: partial