Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження його прав строком на 6 місяців у вигляді заборони [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що [PERSON] є її сином, який проживає разом із нею у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Протягом останнього року [PERSON] зловживаючи алкогольними напоями застосовує до своєї матері словесні образи, погрози, приниження, залякування, проявляє агресію та бажає їй смерті. Заявник неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, але це не дало жодного результату. 17.03.2021 працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] про вчинення ним відносно своєї матері [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру. Того ж дня винесено терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] про заборону в будь який спосіб контактувати з [PERSON] строком на 5 діб. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.03.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 170 гривень. Після притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] не змінив своєї поведінки та продовжував вчиняти насильство у сім`ї. 05.12.2021 [PERSON] звернулася до поліції з приводу висловлювань з боку [PERSON] в її сторону нецензурними словами, приниження її честі та гідності. Поведінка [PERSON] негативно впливає на стан здоров`я заявника. Заявниця переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, тому просить застосувати обмежувальний припис, оскільки попередні заходи вжитті органами Національної поліції та судом виявилися неефективними. Ухвалою суду від 01.02.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 03.02.2022 за правилами окремого провадження. У зв`язку із неявкою в судове засідання заінтересованої особи, [PERSON] , який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, розгляд справи відкладено на 08.02.2022. У судовому засіданні заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] заяву підтримали з підстав викладених у ній та просили задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив. Пояснив, що словесні конфлікти із заявником на побутовому ґрунті виникають часто, але винуватцем таких вважає саме заявника. Він і сам не хотів би жити із заявником, але іншого житла немає. Просив відмовити у задоволенні заяви. Заслухавши пояснення заявниці, її представника, заінтересованої особи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15.04.1976). Як пояснила заявник, прізвище змінено на [PERSON] після укладення шлюбу. Заінтересована особа [PERSON] дану обставину визнав. 17.03.2021 поліцейським роти №4 батальйону УПП в Тернопільській області Пелешок П.А. винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №137171, згідно якого [PERSON] , у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру, що полягало у висловлюваннях в сторону постраждалої особи нецензурними словами, заборонено в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] протягом 5 діб з 19 год. 40 хв. 17.03.2021 до 19 год. 40 хв. 22.03.2021. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.03.2021 у справі №607/4882/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні 17.03.2021 близько 18.30 год. за адресою [ADDRESS] домашнього насильства психологічного характеру відносно його матері [PERSON] , що полягало у висловлюваннях в її сторону нецензурними словами, принижуванні її честі та гідності, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психічному здоров`ю. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 170 гривень. Як вбачається з відповіді Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області №Р-272аз від 23.12.2021, звернення [PERSON] від 05.12.2021 про те, що її син [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння вчиняє конфлікт, прийнято та зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Тернопільського РУ поліції за №49296 від 05.12.2021. Вказаний матеріал перебуває на розгляді у дільничних офіцерів поліції. Також судом встановлено, що згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.08.2021 у справі №607/14897/21 24.08.2021 близько 10.00 год. [PERSON] за місцем спільного проживання вчинила домашнє насильство відносно свого сина [PERSON] психологічного характеру, а саме ображала нецензурними словами, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психічному здоров`ю, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 статті 173-2 КУпАП. На підставі статті 22 КУпАП (малозначність правопорушення) [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Заявник та заінтересована особа є співвласниками квартири [ADDRESS] , де зареєстровані та проживають. Дана обставина визнається ними, а в частині реєстрації місця проживання також доведена копіями їх паспортів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.11.2018 по справі №756/2072/18. Крім того, у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З пояснень як заявниці, так і заінтересованої особи слідує, що вони періодично конфліктують на побутовому ґрунті. В матеріалах справи на підтвердження вимоги заявника щодо необхідності видачі судом обмежувального припису міститься терміновий заборонний припис поліцейського від 17.03.2021, постанова в справі про адміністративне правопорушення від 19.03.2021 щодо тієї ж події, яка мала місце 17.03.2021, а також відповідь Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області від 23.12.2021 стосовно того, що 05.12.2021 [PERSON] зверталась до поліції про те, що її син [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння вчиняє конфлікт. Інших доказів немає. Проаналізувавши дані докази судом встановлено, що доведеним є лише один факт вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, який мав місце 17.03.2021, тобто більш, ніж за 10 місяців до подання заявником до суду заяви про видачу обмежувального припису. Звернення заявника до поліції 05.12.2021 судом не береться до уваги, так як за наслідками цього звернення не встановлено будь-яких винних дій заінтересованої особи. Інших доказів того, що заінтересована особа вчиняла чи мала намір вчинити дії щодо заявника, які могли б бути кваліфіковані як домашнє насильство, судом не здобуто. Водночас, матеріали справи містять постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.08.2021 про вчинення 24.08.2021 заявником домашнього насильства відносно заінтересованої особи, яке відбулось значно пізніше, від аналогічного правопорушення заінтересованої особи. Заявником не доведено та не встановлено судом існування ризику вчинення заінтересованою особою щодо заявника сімейного насильства у майбутньому. Достатньою підставою для задоволення заяви про видачу обмежувального припису могло бути існування обґрунтованого побоювання вчинення насильства зі сторони заінтересованої особи у майбутньому, яке б підтверджувалось достатньою доказовою базою, чого у цій справі встановлено не було. З часу вчинення заінтересованою особою єдиного доведеного у цій справі факту сімейного насильства щодо заявника минуло більш, ніж 10 місяців. Після цього подібні факти не фіксувались, тому суд вважає, що відсутні обґрунтовані підстави для видачі обмежувального припису, оскільки наявні докази та надані в судовому засіданні пояснення свідчать про наявність спору (побутових конфліктів) між заявником та її сином щодо спільного проживання в одній квартирі, ведення домашнього господарства, а тому підстав для задоволення заяви суд не вбачає. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису відносяться за рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed