Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що йому належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі, зокрема зареєстровані відповідач та їх спільний син [PERSON] . Відповідачі спірному житлі не проживають з 2016 року, не здійснюють оплату за комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житла. Добровільно знятися з реєстрації не бажають. Через вказані обставини позивач несе зайві витрати по утриманню власності та позбавлений можливості в повній мірі розпоряджатися належним йому майном. Тому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача підтримала. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, [PERSON] подала письмову заяву в якій заперечує проти позовних вимог. Зазначила, що дійсно з сином не проживає у спірному житлі, але іншого житла не має, просить в позові відмовити. Представник третьої особи підтримав наданий висновок служби. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 липня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 13 вересня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 13 вересня 2021 року відкладено підготовче судове засідання за клопотанням представника позивача до 13 жовтня 2021 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 жовтня 2021 року призначено справу до судового розгляду на 19 листопада 2021 року. 19 листопада 2021 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному до 17 січня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 17 січня 2022 року оголошено перерву в судовому засіданні до 9 лютого 2022 року за клопотанням третьої особи. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивачу на праві приватної власності належить житлове приміщення [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового приміщення та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.6,7). У спірній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №14.03-08/82495 від 12.07.2021 року (а.с.8). В процесі розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] та її син [PERSON] у спірній квартирі не проживають з 2016 року, перешкод в користуванні житлом їм ніхто не чинить, їх особисті речі в квартирі відсутні. Участі у проведенні оплати комунальних послуг та утриманні житла відповідач не приймає. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] . Вирішити проблему в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості, оскільки відповідач добровільно знятися з реєстрації не бажає. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушується та підлягає захисту. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції). Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки неповнолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. [PERSON] не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт його не проживання у спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітній [PERSON] набув право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це є його процесуальним обов`язком. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 755/16152/16-ц. Представник управління «Служба в справах дітей» Сумської міської ради, надав суду висновок, відповідно до якого вважає, що позов в частині визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житлом не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] задовольнити, а в частині вимог щодо неповнолітньої [PERSON] відмовити з вищенаведених підстав. На підставі викладеного,

Outcome: partial