Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

31.01.2022 року від представника відповідача - адвоката Тимошенка М.І. надійшла заяву про ухвалення додаткового рішення, яку було направлено до суду поштою 29.01.2022 р. Вказує, що за рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 27 січня 2022 року було повністю відмовлено в задоволенні позову. Проте, при винесенні рішення не вирішено питання щодо судових витрат - оплати витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 10000 гривень, про стягнення яких він просив у своєму відзиві від 18.08.2021 р. Вважає, що договір про надання правової допомоги, в якому зафіксовано юридичний факт сплати клієнтом гонорару адвокату у визначеному розмірі, є належним та допустимим доказом, як факту понесених витрат на професійну правничу допомогу, так і розміру таких витрат. Зазначив, що з огляду на передбачений договором фіксований розмір гонорару, відповідач не зобов`язаний подавати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. (а.с. 147-149, 151). 09.02.2022 р. до суду від представника позивача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в який просила відмовити у задоволенні вказаної заяви, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, а саме сплати коштів у розмірі 10000 грн., не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку (а.с. 159-161). У судове засідання учасники справи не з`явилися, представники позивача та відповідача надали заяви, в яких просили розглянути заяву за їх відсутності (а.с. 164, 171). З урахуванням положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, оскільки їх неприбуття не перешкоджає розгляду вказаної заяви. За рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 27 січня 2022 року в позові Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВГАЗ» до [PERSON] про стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об'єму природного газу було повністю відмовлено (а.с. 141-146). Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 08 серпня 2021 року між [PERSON] та адвокатом Тимошенком М.І. було укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 67). На підставі вказаного договору на ім`я адвоката Тимошенка М.І. оформлено ордер на надання правничої (правової) допомоги, за якими він здійснював представництво інтересів відповідача та складав процесуальні документи (а.с. 65, 66). У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 20.08.2022 р. представником відповідача було зазначено, що попередня сума судових витрат, які відповідач поніс у зв`язку з розглядом зазначеної справи, складає 10000 грн. - витрати на професійну правничу допомогу, сплачені відповідачем відповідно до п. 4.1 Договору про надання правової допомоги від 08.08.2021 р., які він просив покласти на позивача. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України cудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц. При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Згідно п. 4.1. Договору про надання правової допомоги за надання правової допомоги - послуг, зазначених у п. 2.1 Договору [PERSON] сплатила в момент підписання цього договору адвокату Тимошенку М.І. гонорар, розмір якого становить 10000 грн. У випадку несплати гонорару у повному обсязі адвокат має право розірвати Договір в односторонньому порядку (п. 4.2 Договору). Аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Крім того, статтею 134 КАС України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 (провадження № К/9901/32645/19). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Договір про надання правової допомоги, в якому вказано про сплату в момент його підписання адвокату Тимошенку М.І. гонорару у розмірі 10000 грн., має всі обов'язкові реквізити, підписаний його сторонами, які підтвердили факт сплати таких коштів відповідачем та їх отримання адвокатом Тимошенком М.І., який представляв інтереси відповідача в суді, що також свідчить про сплату гонорару у повному обсязі, оскільки у протилежному випадку адвокат міг би розірвати Договір в односторонньому порядку. Доказів протилежного суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу, витрачені відповідачем, оскільки вони є фактично понесеними та документально підтвердженими. В ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Згідно п. 1.1. Договору про надання правової допомоги адвокат Тимошенко М.І. зобов'язався надати [PERSON] правову допомогу у формі представництва її у Балаклійському районному суді Харківської області у даній цивільній справі. При визначенні суми витрат на правничу допомогу, яка підлягає розподілу, суд враховує, що представником відповідача складені та підписані наступні документи: відзив на позовну заяву на 8 арк., письмові пояснення, заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, клопотання про долучення доказів, адвокатські запити, заява про ухвалення додаткового рішення, вивчалися обставини спірних правовідносин, надані копії документів завірені представником відповідача. Також представник відповідача брав участь у судових засіданнях 06.09.2021 року та 16.12.2021 року. Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах відповідача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн. є реальними, співмірними зі складністю цієї справи, підтвердженими матеріалами справи, відповідають критерію розумності їхнього розміру, підстав для зменшення розміру суми цих витрат у суду немає. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/20 (провадження № К/9901/27657/20). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд також враховує, що клопотань щодо зменшення витрат на правничу допомогу не надходило. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне ухвалити у даній цивільній справі додаткове рішення та стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved