Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Заявниця [PERSON] , у грудні 2021 року звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис, яким вжиті наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків: -заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; -заборонити [PERSON] вести телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; -заборонити кривднику особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців. Свою заяву заявниця обґрунтовувала тим, що вона проживає в приватному будинку, який належить їй на праві приватної власності, за адресою: [ADDRESS] . Разом із заявницею у будинку проживають: -чоловік - [PERSON] ; -донька від першого шлюбу - [PERSON] , 1995 р.н.; -їх новонароджений син - [PERSON] , [INFO] ; -донька від другого шлюбу - [PERSON] , [INFO] ; -син від другого шлюбу - неповнолітній [PERSON] , [INFO] . Також у даному будинку разом із донькою [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу проживає [PERSON] . Чоловік заявниці протягом останніх кількох років почав постійно зловживати спиртними напоями, водити до будинку інших чоловіків - товаришів по чарці, розпивати з ними горілку. На зауваження він не реагує, досить часто перебуває в стані алкогольного сп`яніння, не соромлячись дітей. У стані алкогольного сп`яніння заінтересована особа б`є заявницю та наносить тілесні ушкодження. Не витримавши знущання, заявниця звернулася з позовом про розірвання шлюбу з чоловіком [PERSON] . Заявниця зазначила, що працівники поліції складали на [PERSON] протоколи про адміністративні правопорушення, але оскільки поліція не змогла забезпечити його участь у судовому засіданні, справи про адміністративні правопорушення закривались через закінчення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності. Бесіди із співробітниками поліції не вплинули на чоловіка заявниці, який продовжує постійно зловживати спиртними напоями та вчиняти домашнє насильство. Заявниця вважає, що [PERSON] вчиняє насильство щодо заявниці протягом тривалого часу, не зважаючи на заходи вжиті поліцією. Заявниця вважає себе жертвою насильства, у зв`язку з чим звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.01.2022 року відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд на 24.01.2021 року. 21.01.2022 року до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області представником заінтересованої особи подано заперечення на заяву про видачу обмежувального припису, згідно якого останній заперечив проти вимог заяви. Заперечення мотивовано тим, що між сторонами існують спірні правовідносини щодо користування майном, а тому дані відносини мають бути вирішені в порядку, передбаченому Цивільним та Сімейним кодексом України, а не шляхом застосування вказаних заявником заходів обмежувального припису. У судовому засіданні 24.01.2022 року оголошено перерву до 16.02.2022 року. У судовому засіданні заявниця та її представник заяви підтримали та просили її задовольнити, представник заінтересованої особи заперечив проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису. Заінтересована особа у судове засідання 16.02.2022 року не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечив проти задоволення заяви. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 10.02.2014 року [PERSON] є власницею житлового будинку, садибного типу за адресою: [ADDRESS] загальною площею 115,4 кв.м. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.12.2021 року позов задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 04 серпня 2002 року Києво-Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис № 159 розірвано. Як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 19.12.2021 року та пояснення від 19.12.2021 року, 19.12.2021 року близько 16:00 год. за адресою: [ADDRESS] між заявницею та заінтересованою особою виникла суперечка щодо розподілу майна. З наданого заявницею консультативного висновку лікаря загальної практики сімейної медицини від 29.06.2021 року, [PERSON] вважає себе хворою протягом 6-7 років, але погіршення стану відмічає протягом 6 міс. Згідно консультативного висновку лікаря загальної практики сімейної медицини від 10.07.2021 року, стан [PERSON] погіршився після фактів стресових в родині, консультована психіатром, призначене лікування. Відповідно до ст. 350-6 Цивільного процесуального кодексу України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування). Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особою, яка постраждала від домашнього насильства, є особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правовідношення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, принижування, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 19.12.2021 року та пояснення від 19.12.2021 року, 19.12.2021 року близько 16:00 год. за адресою: [ADDRESS] між заявницею та заінтересованою особою виникла суперечка щодо розподілу майна. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак слід зазначити, що посилання заявника про насильство з боку [PERSON] , а саме про постійні образи, погрози останнього, побиття заявниці не підтверджені належними і допустимими доказами. Суду не було надано заявником належних і допустимих доказів того, що [PERSON] наносив їй тілесні ушкодження, про наявність такого факту не зазначено в жодному із наданих заявником документах. Надані заявником докази в обґрунтування заявлених вимог вказують на обставини, зазначені зі слів самої заявниці. В матеріалах справи відсутні висновки компетентних органів, які вказували на те, що [PERSON] вчинив насильство відносно [PERSON] . Заінтересована особа пояснив, що жодного разу не наносив тілесні ушкодження заявниці. Медична документація, надана заявницею не містить даних про те, за яких обставин вона отримала описані у ній діагнози, а також чи причетна заінтересована особа до виникнення захворювання у заявниці. Крім того матеріали справи не містять листів, переписок, смс-повідомлень на підтвердження погрозливих чи образливих висловів, що могло б оцінюватись як психологічне насильство зі сторони заінтересованої особи. Фактично між заявником та заінтересованою особою існують конфліктні відносини з приводу користування будинком, а також спір щодо поділу майна. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню. По даній справі, з урахуванням зазначених вище вимог законодавства, встановлено, що безперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявниця [PERSON] до суду не надала, а тому підстав вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису немає. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed