Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа Станично-Луганська селищна військова-цивільна адміністрація Щастинського районну Луганської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 02.08.2021 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 06.12.2021 року підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] , цей факт підтверджується довідкою, виданою Станично-Луганською селищною радою. Проте вказана особа не мешкає в будинку позивача більше 7 років, що підтверджується актом обстеження житлового будинку від 01.07.2021 року, складеною Станично-Луганською селищною радою. Позивачка зазначає, що [PERSON] в червні 2014 року виїхала до Росії на постійне місце проживання у зв`язку з активними бойовими діями. Крім цього, позивачка просила приїхати та виписатися з місця проживання самостійно, але відповідачка зазначила, що не має можливості. Позивачка зазначає, те що відповідачка зареєстрована, але не проживає, перешкоджає її праву отримувати субсидію на сплату житлово-комунальних послуг. Тому за викладеними обставинами єдиним шляхом захисту прав є звернення до суду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до суду направила заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачка в судове\~засідання повторно\~не з`явилась,\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання повідомлялася\~належним чином,\~причини неявки\~суду не\~повідомляла,\~заяви про\~розгляд справи\~за її\~відсутності до\~суду не\~надходили.\~Відповідачка своїм\~правом на\~подачу відзиву\~не скористалася. Позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідачка відзиву не подавала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачки за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Третя особа, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи Станично-Луганської селищної військова-цивільної адміністрації Щастинського районну Луганської області направив заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали\~справи судом\~встановлено,\~що відповідно\~до копії\~договору купівлі-продажу\~ від\~ 17.12.1980\~року,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 2-3896, посвідченого Ворошиловградською державною нотаріальною конторою, [PERSON] та [PERSON] належить будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . В зазначеному\~будинку зареєстровані: [PERSON] , 1959 року народження, [PERSON] , 1956 року народження, [PERSON] , 1990 року народження, що підтверджується довідкою № 893 від 30.06.2021 року, виданою заступником селищного голови Станично-Луганської селищної ради Луганськької області В.М. Макєєв, однак відповідачка [PERSON] у будинку позивача не проживає з 2012 року, що підтверджується актом обстеження житлового будинку від 01.07.2021 року, складеним та підписаним сусідами [PERSON] , [PERSON] .. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права користування житловим приміщенням. Стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 47\~Конституції\~України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника\~житлового будинку,\~квартири визначені\~ст.\~383\~ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають понад рік, житловим будинком не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на його утримання не сплачують, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої їх реєстрації у житловому будинку позивачки наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним житловим будинком. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не заявляв вимог про стягнення з відповідачів на його користь судового збору, а тому вважає судові витрати залишити за рахунок позивача. На підставі викладеного і

Outcome: approved