Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

22.10.2021 представник позивача - адвокат Андрікевич Ю.В. звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що позивач у справі [PERSON] являється батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 07.05.2010 року по справі № 2-360/2010 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21.09.1996 року в Багриновецькій сільській раді Літинського району Вінницької області, актовий запис № 6. Даним рішенням суду місце проживання дітей не визначено за жодним із батьків. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 24.06.2010 року по справі № 2-369/10 із [PERSON] вирішено стягувати на користь [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи із 27 квітня 2010 року, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Представник позивача зазначає, що син позивача - [PERSON] , [INFO] з народження хворіє на аутизм є дитиною з інвалідністю та має особливі освітні потреби. Після розірвання у 2010 році шлюбу із [PERSON] , син позивача вимушено залишився проживати за місцем проживання його матері в [ADDRESS] . У зв`язку із особливостями його захворювання, йому не рекомендувалося змінювати колективи та оточення, до яких він звик, а школа, в якій він навчався, знаходилася за місцем проживання матері у с. Багринівці. Разом із ним залишилася проживати за місцем проживання матері і дочка позивача - [PERSON] , [INFO] .. Із часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, позивач сплачував аліменти на користь колишньої дружини [PERSON] на утримання дітей. Окрім цього самостійно утримував своїх дітей. Після досягнення повноліття дочка позивача відмовилася від отримання аліментів, так як знала, що ці кошти її мати використовувала не за цільовим призначенням і не в інтересах дітей. Тому у 2016 році за наполяганням дочки відповідач відмовилася від виплати (отримання) аліментів на своє ім`я. Після досягнення дочкою повноліття і її відмови від офіційного отримання аліментів на ім`я матері, з 2016 року позивач, як батько, все ж продовжував утримувати своїх дітей. У 2020 році з часу запровадження загальнодержавного карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 та припинення навчання у школі, син позивача увесь цей час карантинних обмежень та усі вихідні дні і канікули (весняні, літні, осінні та зимові) проживав разом із батьком за адресою: [ADDRESS] та перебував на його повному утриманні. Також із часу закінчення 9-ти класів ОЗЗСО І-ІІІ ст. ст. с. Багринівці син позивача проживає разом із ним по теперішній час та перебуває на його повному утриманні. У зв`язку із його особливими освітніми потребами, він не може продовжити навчання у своїй школі та бути переведеним до 10 класу школи в с. Багринівці, а за наявної можливості має продовжити навчання у спеціалізованому навчальному закладі за наявності сприятливих для нього умов. Однак, незважаючи на вищевказані обставини, 09.07.2021 відповідач звернулася із заявою про примусове виконання, в якій просила Літинський районний відділ ДВС розпочати стягнення з [PERSON] на її користь аліменти, починаючи із 01.01.2020. 12.07.2021 року Постановою Літинського районного відділу ДВС відкрито виконавче провадження № 66051534 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи із 27.04.2010, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Стягнення аліментів почати з 01.01.2020 року. Також позивача повідомлено, що станом на 19.08.2021 у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 01.08.2021 за період з 01.01.2020 по 01.08.2021 становить 26 309,56 грн. і що в рамках виконавчого провадження відомості щодо нього внесені до Єдиного реєстру боржників. Сторона позивача вважає дані обставини несправедливими та протиправними оскільки: дочка позивача досягла повноліття, вийшла заміж та проживає окремою родиною; син позивача із 2020 року перебуває повністю на утриманні свого батька та більшість часу проживав зі ним, а не із відповідачкою, досі проживає із позивачем та перебуває на його повному забезпеченні. За наведених обставин представник позивача вважає, що позивач має право на звільнення від сплати аліментів та на звільнення від сплати заборгованості за аліментами, адже після набрання законної сили рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 24.06.2010 року по справі № 2-369/10, яким із нього стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання дітей, суттєво змінились обставини справи. Таким чином просив суд: зупинити виконавче провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей; звільнити [PERSON] від сплати аліментів на утримання дітей; звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами на утримання дітей; стягнути із [PERSON] судові витрати. 22.11.2021 відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів (а.с. 104-109 том 1). Зустрічний позов мотивує захистом прав та законних інтересів свого неповнолітнього сина [PERSON] , а також своїх прав та інтересів. [PERSON] змушена звернутись до суду із зазначеним позовом, адже відповідач, розпочав судовий спір коли [PERSON] звернулася в Літинський районний відділ ДВС із заявою про примусове виконання від 09.07.2021. Вважає, що відповідач керується лише своїм меркантильним і корисливим інтересом, аби не сплачувати заборгованість по аліментам, так як до цього моменту він не цікавився життям сина, не переймався його потребами та умовами проживання, не виказував бажання взяти дитину під свою опіку. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] стверджує, що після розірвання шлюбу [PERSON] став проживати окремо та категорично відмовився надавати їй допомогу на утримання дітей та повідомив, що і в майбутньому він не має наміру сплачувати їй кошти на утримання дітей, навіть з урахуванням того, що на її утриманні знаходився хворий син із особливими потребами. У зв`язку з чим, вона змушена звернутися до суду про стягнення з відповідача аліментів. З 2010 року за рішенням суду [PERSON] почала отримувати матеріальну допомогу на дітей від відповідача по квітень 2016 року. У квітні 2016 року відповідач за зустрічним позовом [PERSON] звільнився та позивачка перестала отримувати аліменти від відповідача і вказує, що не отримує їх до теперішнього часу оскільки [PERSON] з 01.05.2016 злісно ухиляється від утримання неповнолітнього сина. Матеріальної допомоги ні їй, ні дитині не надає. На неодноразові її звернення не реагував і не реагує. Оскільки відповідач не сплачував аліменти, призначені йому законним рішенням суду, злісно ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню сина на протязі тривалого часу, не переймався проблемами сина просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 140646,57 грн. на утримання дітей та неустойку зі сплати аліментів розмірі 20446,66 грн на утримання доньки, 1201138,01 грн. на утримання сина. Також просила покласти на відповідача судові витрати пов`язані з розглядом справи. 07.12.2021 представником відповідача за зустрічним позовом адвокатом Андрікевичем Ю.В. подано відзив на зустрічний позов, котрим вказує, що із зустрічним позовом сторона відповідача за зустрічним позовом не погоджується у зв`язку із його необгрунтованістю. Спростовує твердження про те, що [PERSON] з 01.05.2016 злісно ухиляється від утримання неповнолітнього сина [PERSON] , не надає матеріального допомоги ні матері, ні дитині, та не реагує на звернення матері дитини. Спростовує розмір заборгованості за період із січня 2020 року по вересень 2021 року, адже аліменти не сплачується з 01.05.2016. Зазначає, що позивач за зустрічним позовом здійснила необґрунтованій розрахунок неустойки (пені) що перевищує суму гіпотетичного боргу зі сплати аліментів, та на суму боргу, яка виходить за межі періоду стягнення, що вказаний [PERSON] у її заяві від 09.07.2021 про примусове виконання. Також спростовує ту обставину, що відповідач за зустрічним позовом обманним шляхом відібрав у неї дитину, порушує її законне право на побачення із дитиною та дитина проживає із чужими для неї людьми (а.с. 176-182 том 1). Процесуальні дії 29.10.2021 задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено до розгляду судом по суті цивільної справи № 137/1197/21 виконавче провадження ВП №66051534, відкрите 12 липня 2021 відносно [PERSON] (а.с. 85-86 том 1). 23.11.2021 прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Літинський відділ ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Хмельницький), про стягнення заборгованості по сплати аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (а.с. 159-160 том 1) Судовий розгляд Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним адвокат Андрікевич Ю.В. просив задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову, адже матеріалами справи доводиться, що борг його довірителя зі сплати аліментів сформований за заявою [PERSON] про примусове виконання від 09.07.2021 починаючи з 01.01.2020 за період часу, коли дитина більшість часу проживала з батьком, а не з матір`ю та перебувала на повному утриманні батька. Відтак із посиланням на положенян ст. 197 СК України вважає, що [PERSON] має право на звільнення від сплати аліментів та на звільнення від сплати заборгованості за аліментами, адже після набрання законної сили рішенням суду, котрим стягнуто аліменти, суттєво змінились обставини справи та з`явились інші обставини, що мають істотне значення, зокрема: дочка позивача [PERSON] , досягла повноліття, уклала шлюб та живе окремою сім`єю; син позивача майже весь 2020-2021 роки проживав у батька та перебував на його повному утриманні. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, адже його довіритель постійно працював, що доводиться матеріалами справи. Також стороною відповідача за зустрічним позовом не доведено, що [PERSON] ухилявся від утримання дітей. У судових дебатах позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] свій позов підтримав та просив його задовольнити. Заперечив проти задоволення зустрічного позову [PERSON] , оскільки з першого дня утримував, годував, одягав навчав дітей, опалював будинок в якому вони проживали. Після розірвання шлюбу залишив колишній дружині. Не розуміє, причину заборгованості аліментів, якщо син [PERSON] проживає спільно з ним, а також він допомагає дочці. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - адвокат Габрук М.А. просив відмовити у задоволенні первісного позову, оскільки вважає обставини зазначені стороною позивача за первісним позовом у позовній заяві та зазначені в ході судового розгляду недостатніми. Зауважив, що в [PERSON] відсутні істотні обставини передбаченні ст.ст. 197, 273 СК України для звільнення від сплати та звільнення від заборгованості зі сплати аліментів. Надав критичну оцінку письмовим показанням свідків, котрі містяться в матеріалах справи та твердження в первісному позові про зловживання [PERSON] алкоголем. Як на підставу для відмови у задоволенні зустрічного позову вказав на ту обставину, що теперішня співмешканка [PERSON] (відповідно мачуха [PERSON] ) свого часу була позбавлення батьківських прав відносно своєї дитини. Відтак просив відмовити у задоволені первісного позову. Зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] не погодилась із первісним позовом. Підтримала позицію свого представника. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу та покази свідків, оцінивши докази в їх сукупності та надавши їм оцінку, суд дійшов наступних висновків. Стороною позивача за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом надано наступні докази Так, відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 11 том 1) батьками [PERSON] , [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 07.05.2010 (а.с. 14 том 1) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішення набрало законної сили 18.05.2010. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 24.06.2010 (а.с. 15 том 1) вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини його доходів, щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи із 27.04.2010, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. 24.06.2010 видано виконавчий лист для виконання зазначеного рішення суду. Строк пред`явлення зазначеного листа до виконання - до 24.06.2013 (а.с. 16-17 том 1). Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 18 том 1) 21.07.2017 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Заявою від 09.07.2021 відповідач [PERSON] звернулась до Літинського відділу ДВС та просить стягнути з [PERSON] аліменти з 01.01.2020 (а.с. 19 том 1). Постановою від 12.07.2021 (а.с. 20 том 1) відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі ј частнги доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 01.01.2020. 19.08.2021 [PERSON] внесено до Єдиного реєстру боржників (а.с. 21 том 1). Розрахунком (а.с. 23 том 1) зазначається заборгованість [PERSON] , зі сплати аліментів, котра станом на 01.10.2021 складає 24621,30 грн. У відповідності до довідки Літинської селищної ради за № 237 від 10.08.2021 (а.с. 24 том 1) [PERSON] проживає зареєстрованим по [ADDRESS] . До виконавчого комітету стосовного [PERSON] негативних відгуків не надходило. Згідно довідки ТОВ «Поділля-Трансбудсервіс» за № 41 від 16.09.2021 (а.с. 25 том 1) [PERSON] працює на посаді водія автотранспортних засобів з 27.04.2021 . За період роботи зарекомендував себе дисциплінованим та кваліфікованим працівником, користується повагою та авторитетом у працівників підприємства, про поведінку в побуті та суспільних місцях зауважень не виявлено. Згідно довідки Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 242 від 17.08.2021 [PERSON] проживає по [ADDRESS] . Спільно із ним проживають: [PERSON] голова домогосподарства; [PERSON] дочка; [PERSON] співмешканець дочки; [PERSON] син [PERSON] (а.с. 26 том 1). Актом обстеження умов проживання (а.с. 27 том 1) [PERSON] , [INFO] проживає спільно із батьком [PERSON] , [INFO] . Умови проживання хороші та достатні. В будинку дотримано санітарно-гігієнічні норми, сухо, чисто, комфортно. До будинку проведена вода, є санвузол та душова кабінка. В будинку світло. До будинку проведено інтернет. Будинок опалюється. Є необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку у дитини є власна кімната. У дитини є ноутбук та смартфон. Кімната дитини облаштована місцем для навчання. Стосунки у сім`ї доброзичливі. Дитина виявляє бажання проживати із батьком. Дитина має хороші стосунки із мачухою та довіряє їй. За результатами перевірки комісія вважає, що дитина може проживати та виховуватися у цьому помешканні, для дитини забезпеченя необхідні умови для проживання. Довідкою (а.с. 28 том 1) зазначається розмір доходу позивача за період з квітня по липень 2021 року. Згідно довідки за № 143 від 16.08.2021 (а.с. 29 том 1) [PERSON] навчався в опорному закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів с. Багринівці в 9 класі. Випущений зі шкоди 09.06.2021. Зазначена інформація також підтверджується свідоцтвом про здобуття базової середньої освіти (а.с. 30 том 1). Листом Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації за № 4578 від 02.08.2021 надано відповідь про те, що [PERSON] , [INFO] отримує в управлінні з 30.04.2013 державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, а також надбавку по догляду за дитиною з інвалідністю віком від 6 до 18 років на сина [PERSON] , [INFO] . З 01.07.2021 [PERSON] отримує виплати в розмірі 2552,80 грн щомісячно. Підставою для виплати являється та обставина, що [PERSON] , [INFO] являється дитиною з інвалідністю. Відповіддю Відділу освіти, культури, молоді та спорту Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 01-30/811 від 03.08.2021 (а.с. 33 том 1) зазначається, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку в Літинському інклюзивному-ресурсному центрі Літинської селищної ради з 22.03.2013 за заявою батьків і відповідних медичних висновків. Статус та особливі освітні потреби визначені протоколом № 52 від 27.12.2017 Лікарсько-консультативної комісії Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка та медичним висновком № 10 від 26.01.2018. Довідкою за № 06 від 15.09.2021 (а.с. 41 том 1) зазначається, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Літинському інклюзивно-ресурсному центрі Літинської селищної ради з 22.03.2019 за заявою батьків. За результатами комплексної психолого-педадогічної оцінки визначено, що дитина має особливі освітні потреби та потребує супроводу асистентом учителя. У 2021 році дитина не була влаштована на навчання у відповідний спеціалізований навчальний заклад, так як зі зілів батька, умови навчального закладу не відповідають потребам дитини (він не може проживати у гуртожитку, без підтримки батьків). Без даних умов та постійного стороннього нагляду неповнолітній [PERSON] , [INFO] , самостійно не може навчатись та дотримуватись розпорядку дня. На даний час [PERSON] , продовжує відвідувати корекційно-розвиткові заняття у «Літинському інклюзивно-ресурсному центрі». На заняття дитину привозить його батько [PERSON] , або мачуха - [PERSON] .. Рішенням виконавчого комітету Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 315 від 17.11.2021 визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] по [ADDRESS] . відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 185-188 том 1) зазначається про звільнення [PERSON] з роботи 18.04.2016 та прийняття на роботу 01.08.2018. Стороною відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом надано наступні докази на підтвердження своїх вимог. Свідоцтво про народження, рішення суду та виконавчий лист наданий стороною відповідача за первісним позовом вже були предметом дослідження (а.с. 112-117 том 1) . Розрахунком (а.с. 118-121 том 1) [PERSON] зазначає, що заборгованість боржника по сплаті аліментів та пені на утримання дітей становить 1201138,01 грн. та 20446,66 грн. відповідно. Довідкою за № 216 від 04.11.2021 (а.с. 126 том 1) [PERSON] навчалась в СЗШ І-ІІІ ст. с. Багринівці з 01.09.2004 по 30.05.2015 і отримала атестат про повну загальну середню освіту. Довідкою за № 217 від 04.11.2021 (а.с. 127 том 1) зазначається, що [PERSON] закінчив 9 класів Опорного закладу загальної освіти 1-2 степенів с. Багринівці в 2021 році. Довідкою за № 769 від 04.11.2021 зазначається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] . Характеристикою Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 173 від 04.11.2021 (а.с. 129 том 1) [PERSON] , [INFO] , яка проживає та зареєстрована по [ADDRESS] . Син [PERSON] , [INFO] , за яким здійснює догляд , як за особою з інвалідністю з дитинства на даний час проживає з батьком. Компрометуючих матеріалів на неї немає. Медичним висновком за № 10від 26.01.2018 (а.с. 173 том 1) зазначається, що [PERSON] [INFO] , являється дитиною-інвалідом. В ході розгляду справи стороною позивача за первісним позовом надано лист-роз`яснення Літинського відділу ДВС (а.с. 183 том 1), відповідно до якого Літинський Відділ державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) повідомляє, шо згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень (спеціальний розділ) виконавчий лист №2-369/2010 виданий 24.06.2010 Літинським районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його доходів, щомісячно, на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи із 27.04.2010 р., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, надійшов на виконання вперше 24.06.2010 в Літинський районний відділ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, виконавче провадження № 1998132. 25.06.2010 державним виконавцем з виконання виконавчого провадження № «1998132 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 29.06.2010 виконавчий документ передано на виконання в Дочірне підприємство «Райагроліс» за адресою: смт. Літин, вул. Сосонське шосе, 10, де працював боржник [PERSON] . 28.10.2011 виконавче провадження закінчено на підставі ст.39 п. 10 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено на подальше виконання у віддділ державної виконавчої служби Хмільницького МРУЮ Вінницької області, в звязку з тим, що боржник [PERSON] працює в ДП "Хмліьницький лісгосп". В період з 24.06.2010 по 26.11.2021 вищезазначений виконавчим документ перебував на виконанні в органі ДВС Літинського району двічі. Згідно відмітки у виконавчому документі заборгованість по аліментам станом на квітень місяць 2016 року, відсутня. Стягнення аліментів здійснюється з дати зазначеної в заяві [PERSON] , а саме з 01.01.2020. Станом на 03.11.2021 заборгованість по аліментам становить - 34242 (тридцять чотири тисячі двісті сорок дві) гривні 94 копійки. Згідно відповіді Хмільницького відділу ДВС за № 183/-31/50408 від 01.12.2021 (а.с. 225 том 1) згідно даних АСВП виконавчий лист № 369/2010 виданий 24.06.2010 Літинським районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей на виконання за період з 28.10.2011 по 01.12.2021 взагалі не надходив. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що являється кумою сторонам та хресною мамою [PERSON] .. Вказала, що не спілкується із [PERSON] з певного часу. З родиною знайома з моменту шлюбу, а дитину знає з дитинства та знає, що дитина має певні особливості у навчанні. З 2018 року навчався в інклюзивному класі та у дитини був особистий вчитель. Коли батько хотів забрати дитину до себе ще у 4-5 класі, то йому цього не вдалось зробити, оскільки у класі було належне розуміння до хвороби дитини та його було ризиковано переводити до іншого класу. Тому заради інтересів дитини було вирішено його залишити. У 2020 році дитина систематично відвідувала школу. З понеділка по четвер увечері батько його забирав з обіду до себе, а у п`ятницю возили його до інклюзивного центру. У понеділок зранку привозив до школи. У святкові, вихідні дні та канікули дитина перебувала у батька в с. Українка. Свідку це відомо, адже це казала сама дитина, приходила до школи та хвалилась тим, що батько йому купував. Свідчила, що батько приймав активну участь в утриманні дитини. Вказала обставини, за яких дитина не хотіла повертатись до матері, однак погоджувався повертатись до батька. Також свідок [PERSON] , як директор школи, повідомила, що у навчальному закладі існує інклюзивний клас лише до 9 класу. Із посиланням на законодавство зазначила, що подальше навчання здійснюється у спеціалізованих закладах. Свідок [PERSON] повідомила суду, що являється асистентом вчителя та прийшла до суду захищати інтереси дитини. Знаходилась із [PERSON] протягом трьох років з ранку до вечора. Вказала, що з понеділка по четвер дитина була у школі, а кожну п`ятницю його забирав батько. Повідомила суду, що батько з особистої ініціативи залишав їй кошти для купівлі їжі дитині, а не віддавав їх матері. Зранку дитина приходила до школи спантеличена, а у вечері не хотів йти додому, тому приходила мама і забирала його. Відомо зі спілкування з дитиною, що [PERSON] всі вихідні та канікули був у батька, виходив від батька на зв`язок, адже в останнього є особистий телефон, котрий, зі слів дитини, купив йому батько із дочкою. Підтвердила, що письмові пояснення, котрі містяться в матеріалах справи були записані адвокатом з її слів, про що вона і підписалась. Свідок [PERSON] повідомив, що знайомий зі сторонами давно від їх одруження та був багато разів в них вдома. Свідку відомо, що дочка не хотіла до мами. Також зазначив обставини про те, як [PERSON] піклувався сином возив його по лікарнях та магазинах. Коли бачив дитину в с. Українка, то [PERSON] був доглянутий. Під-час карантину та канікул був постійно в батька. Коли приїжджала мама, то син кричав, плакав, не хотів з нею їхати. Свідок [PERSON] повідомила, що являється сусідкою та кумою [PERSON] .. [PERSON] знає з дитинства. Знає, що батько забрав останнього до себе, коли почався карантин. Возив його в інклюзивний центр в смт. Літин. На канікулах дитина постійно перебувала у батька. До мами їздив на пару днів. Свідчила про те, як батько возив дитину на море чи у Вінницю в зоопарк, купував йому речі, давав гроші. Свідок [PERSON] зазначила, що являється сусідкою [PERSON] та знає його з дитинства. Запевнила, що [PERSON] проживає із [PERSON] давно. Постійно у батька на канікулах чи вихідних. Також до батька та брата приїжджає і його сестра (старша дочка позивача) - [PERSON] . Вони втрьох спільно ходять по гриби. Запевнила, що позивач забезпечував дітей всім необхідним, все купував, возив на відпочинок. Свідок [PERSON] повідомила, що сторони у справі являються її батьками, а [PERSON] її брат. З часу розлучення батьків проживала з братом та мамою. Батько кожні вихідні приїжджав та возив по магазинах., давав кошти. Вказала, що стосунки із батьком у неї кращі. Зазначила, що мати зловживала алкоголем та не дбала про дітей, так як мала дбати. З 2015 року [PERSON] поїхала на навчання та майже не спілкувалась з матір`ю. Домовилась з батьком, щоб він забрав [PERSON] до себе. На запитання адвоката свідок повідомила, що вона водила брата у садочок та школу, займалась з братом. Взував та одягав їх батько, але вона не бачила, щоб мати їм щось купляла, натомість вона купляла все собі за батькові кошти. Вказала про те, що у 2016 році мати самостійно відмовилась від аліментів. З 10 класу свідок отримувала аліменти від батька на свою власну картку. Всі канікули чи вихідні брат був тільки у батька. Свідок [PERSON] , директор інклюзивного центру, свідчила, що знає [PERSON] з 2018 року, адже вона привезла дитину до інклюзивного центру. Потім дитину возив батько. коли дитину провозила мати чи баба дитина була знервована та не хотіла вчитись, а коли привозив батько чи мачуха все було добре. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , котра являється матір`ю, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] - являється її онуком. Неодноразово зазначила, що вона доклала багато зусиль до здоров`я свого онука, завжди були з ним у лікарнях. Ствердила, що її зять та батько онука [PERSON] жодного разу не телефонував, гроші на лікування не давав. Зазначила про епізод у 2020 році, за якого її не допустили до онука, коли в того були приступи. Хоче, щоб її онук [PERSON] жив з мамою. Вважає, що у її дочки є всі необхідні умови для забезпечення належних умов для життя дитини, адже вона утримує бичка, корову та отримує допомогу на дитину інваліда. Свідок [PERSON] повідомила, що знає сім`ю [PERSON] 10 років, адже проживає з ними по сусідству. Свідку відомо, що [PERSON] наразі проживає спільно із [PERSON] .. Свідок особисто не бачила, щоб мати купувала [PERSON] речі, однак бачила, що останній ходив доглянутим. Зі слів [PERSON] стало відомо, що батько забрав сина до себе та не повертає його матері, вигонив [PERSON] з будинку, не пускав до сина. Не бачила, щоб [PERSON] зловживала алкоголем. Знає, що остання не працює, бо доглядає за дитиною. Також свідку зі слів [PERSON] відомо, що сина на вихідні забирав батько [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначив, що сім`ю [PERSON] знає давно, та раніше з [PERSON] часто зустрічався. Відомо, що [PERSON] проживала із сином та дочкою. Розповів про те, що [PERSON] користувався у нього інтернетом, був охайно одягнутим та доглянутим. Свідку не відомо, хто та що купляв дитині. Знає, що з літа 2020 року дитина проживає спільно із батьком. Щодо первісних позовних вимог про звільнення [PERSON] від сплати аліментів на утримання дітей Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 181 Сімейного Кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення право відношення, а також його анулювання. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога диктується положеннями статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Звільнення від сплати заборгованості по аліментам на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках. Оскільки законодавчо визначеною обставиною для отримання одним з батьків аліментів на утримання дитини є фактичне проживання дитини із тим з батьків, який претендує на отримання аліментів, зміна місця проживання дитини з іншим із батьків є підставою, яка вказує на необхідність звільнення платника аліментів від сплати таких періодичних платежів, адже у такому випадку той з батьків із ким проживає дитина набуває право на отримання аліментів, а в іншого з батьків таке право припиняється, що відповідає встановленому ст. 141 СК України принципу рівності прав та обов`язків батьків стосовно своєї дитини. Судом встановлено, що діти сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] не проживають разом з матір`ю, зокрема [PERSON] повнолітня, зареєструвала шлюб, а [PERSON] з 2020 року проживає разом із [PERSON] , перебуває на його утриманні, (вказаний факт не заперечує й відповідач за первісним позовом), а тому відпали законні підстави для примусового стягнення з батька на користь матері, з яким діти припинили проживати, аліментів на утримання дітей, відтак суд вважає за необхідне припинити їх стягнення. Факт проживання сина разом з батьком підтверджується доказами долученими до матеріалів справи, показаннями свідків та сторін даних у судовому засіданні. Також [PERSON] будучи допитана у судовому засіданні самостійно підтвердила, що проживає окремо власною сім`єю. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що первісний позов в частині звільнення [PERSON] від сплати аліментів підлягає до задоволення. Щодо первісних позовних вимог про звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами на утримання дітей Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. У даній справі, позивач за первісним позовом посилався, як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, на те, що син змінив місце проживання та перебуває на утриманні батька. Аліментний обов`язок позивача був заснований на факті проживання дітей разом із матір`ю. Відтак, зміну місця проживання [PERSON] , [PERSON] та її шлюбу, суд вважає обставинами, що мають істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України, і відповідно, є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. Щодо зустрічної позовної вимоги про стягнення із [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів та неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплат Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При зверненні до суду стороною позивача за зустрічним позовом не надано доказів та не доведено у судовому засіданні, що [PERSON] ухилявся від участі в утриманні дітей, як в грошовій так і в натуральній формі. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи висновки за результатом розгляду первісних позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про стягнення із [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів та неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів, Оскільки судове рішення повинно бути не тільки формально законним, а й справедливим за своєю суттю, відтак суд вважає за необхідне також дати відповідь на аргументи оголошені у судових дебатах, аби сторони не вважали, що судом проігноровано їхні доводи. Доводи учасників справи котрі не стосувались предмету доказування в межах спірних правовідносин не приймались до уваги. Перш за все необхідно зазначити, що предметом даної справи являється обов`язок батьків щодо утримання дітей, а не визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] .. Заяви про те, що дитина розлучена із матір`ю не відповідають дійсності, адже поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю "визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Також прозвучало твердження, що дитина була викрадена у матері. Втім суду не надано будь-яких доказів, що матір не допускають до дитини. Також не надано доказів звернення з відповідними скаргами чи заявами до правоохоронних органів, чи рішень органу опіки та піклування, судових рішень з питання визначення місця проживання дитини, порядку спілкування з дитиною. Звичайно, що предметом розгляду даної справи не є визначення місця проживання дитини. Однак стороною позивача за зустрічним позовом доводилось необхідність визначення місця приживання дитини разом з матір`ю. Задля попередження можливих майбутніх судових спорів суд наголошує на рівність та спільну батьківську відповідальність, гендерну рівність, адже на практиці твердження про рівність згадується лише при вирішенні питання про стягнення аліментів з чоловіка на користь дружини. Твердження, що [PERSON] знаходиться під опікую мачухи, яка була позбавлена батьківських прав відносно своєї дитини, не стосується предмету даного розгляду. Також не зазначено про наявність позитивних чи негативних тенденцій в самосвідомості вказаної особи після позбавлення її батьківських прав. Стороною відповідача за первісним позовом критично оцінювались письмові пояснення свідків. Однак свідки підтвердили свої письмові покази у судовому засіданні, а сторони не були позбавлені можливості надати їм запитання в ході їх допиту. Разом з тим, стороною відповідача за зустрічним позовом вказано, що показання свідків позивача за зустрічним позовом не можна брати до уваги, адже вони зацікавлені в результатах розгляду справи. Зокрема свідок сторони відповідача за первісним позовом [PERSON] являється матір`ю [PERSON] та бабою [PERSON] , а відтак вона також може бути зацікавлена в результатах розгляду справи. Зокрема покази цього свідка дані у судовому засіданні суперечать показами решти свідків, щодо виконання [PERSON] батьківських обов`язків, участі в утриманні дітей як в грошовій так і натуральній формі. Ст. 141 СК України зазначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому законодавцем не зазначається спосіб цього утримання. Стороною відповідача за первісним позовом не заперечено оголошене [PERSON] твердження, що він залишив дружині та дітям будинок, привозив дрова для обігріву будинку та купував дітям речі, тобто приймав участь в утриманні дітей в натуральній формі. Твердження озвучене в судовому засіданні на те що [PERSON] являється дитиною з особливостями (діагноз: аутизм) та не може самостійно обирати місце проживання, приймати рішення, спростовується тієї обставиною, що останній не визнаний недієздатним у встановленому законом порядку. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі«Олссон проти Швеції» від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). Щодо судових витрат Згідно з п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються відповідача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1362,00 грн. (908,00 грн. - за подання позовної заяви (а.с. 1 том 1) та 454,00 грн. - за подання заяви про забезпечення позову(а.с. 62 том 1). Як вбачається з письмових матеріалів справи захист інтересів позивача за первісним позовом у суді здійснював адвокат Адндрікевич Ю.В. відповідно до ордеру серії АВ № 1016970 від 26.07.2021 Відповідно до додатку до договору, квитанції гонорару (а.с. 43, 44) винагорода за надану професійну правничу допомогу адвокатом становить 8 000,00 грн. Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Outcome: approved