Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

В грудні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» моральну шкоду, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоров`я, у розмірі 13 000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що з ДП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля», позивач перебувала у трудових відносинах з 18.07.2017 року в якості машиніста крана поверху, 4 розряду. З 16.12.2021 звільнена за станом здоров`я згідно висновку ЛКК за п.2 ст. 40 КЗпП\~України. 03.06.2021 року, перебуваючи\~\~\~на роботі на шахті «Центральна» ДП «Торецьквугілля» позивач отримала трудове каліцтво закрита травма грудної клітини, закритий перелом 7 ребра ліворуч, забій поперекового відділу хребта, таза, забій, садна лівої кисті, лівого ліктьового суглобу, лівої гомілки, забій обох колінних суглобів. Внаслідок отримання трудового каліцтва стан позивача погіршився (біль у грудях, слабкість, рясне потовиділення, стомлюваність, біль у хребті, головний біль), що потребує додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, систематичного проведення курсів лікування. Зазначене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво, у розмірі 13000,00 грн. Позивач до судового засідання не прибула, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача, якого повідомлено належним чином про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Надав письмовий відзив на позов, позовні вимоги не визнає. В задоволенні позову просить відмовити з тих підстав, що позивачем не обгрунтовано визначено розмір моральної шкоди у 13000,00 гривень, та не наведено у позові будь-яких розрахунків на підтвердження такої суми. Відповідно до ч. 2\~\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. З ДП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля», позивач перебував у трудових відносинах з 18.07.2017 року в якості машиніста крану поверхні, 4 розряду. З 16.12.2021 звільнена за станом здоров`я згідно висновку ЛКК по п. 2 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1/П) від 25.06.2021 року, затвердженого директором ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля», 03.06.2021 року, перебуваючи\~\~на роботі на лісовому складі, розташованому у південній частині промислового майданчика ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля», [PERSON] отримала трудове каліцтво - закрита травма грудної клітини, закритий перелом 7 ребра ліворуч, забій поперекового відділу хребта, таза, забій, садна лівої кисті, лівого ліктьового суглобу, лівої гомілки, забій обох колінних суглобів. Страховий випадок був зареєстрований роботодавцем. Відповідно до акту розслідування нещасного випадку форми Н-1/П від 25.06.2021 року, нещасний випадок є таким, що зв`язаний з виробництвом (а.с.11-25). Відповідно до довідки серії 12ААА №106286 від 10.12.2021 року Обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК м.Слов`янськ позивачу встановлено 25% втрати працездатності з 08.12.2021 по 01.01.2024. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно з якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В рішенні Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року зазначено, що ст.\~1167\~ЦК\~України та ст.\~237-1\~КЗпП\~України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано довідку МСЕК від 10.12.2021, згідно з якою їй встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25% первинно з 08.12.2021 по 01.01.2024, із медикаментозним лікуванням, реабілітаційне лікування в умовах санаторію. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ст. ст. 6, 13 Закону України «Про охорону праці», безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Враховуючи зазначені вище положення Конституції України та КЗпП України, підприємство мало створити позивачу, як і іншим працівникам, належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я були неможливими. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1\~цього\~Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 303/5205/18. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду дійти висновку про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження № 14-463цс18. Необхідно зазначити при цьому, що моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю, спокою. Отже, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням та матиме суто умовний вираз. Тобто, при визначенні розміру моральної шкоди суди повинні керуватися вимогами розумності та справедливості, на чому наголошує Верховний Суд в постановах від 14.02.2018 року у справі № 686/10520/15-ц, від 08.05.2018 року у справі № 638/9035/16-ц, від 14.11.2018 року у справі № 487/2120/16. Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що визначення розміру моральної шкоди позивачем 13000,00 грн. є необґрунтованим та виходить за рамки будь-яких методик розрахунку, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки діючим законодавством не передбачено будь-яких методик розрахунку при визначенні розміру моральної шкоди. Розмір визначається у кожному конкретному випадку окремо. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: approved