Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

До суду з відповідним позовом звернулась позивач, яка в обґрунтування вимог зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого залишилася неприйнятою спадщина - земельна частка (пай) розміром 10,07 в умовних кадастрових гектарах у землях колишнього КСП ім. Чапаєва смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, право на яку посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0039749. При виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку відповідно чинного на той час законодавства, оригінал сертифікату на земельну частку (пай) було вилучено, що позбавило її прийняти земельний пай у спадщину. Органи місцевого самоврядування почали повертати власникам або їх спадкоємцям оригінали та копії земельних сертифікатів. Вона отримала копію сертифікату. При цьому, на виділену в натурі із вказаної земельної частки (паю) земельну ділянку - ріллю, вона вже оформила свої спадкові права. Однак, відсутність оригіналу сертифікату позбавляє її можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. На підставі викладеного просить визнати за нею право на вказане спадкове майно. Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 03 грудня 2021 року відкрито провадження в даній справі. В судове засідання позивач не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи без її участі. На задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання свого представника не направили. Суду надали заяву про розгляд справи без їх участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ст. 233 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до такого. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав. У відповідності до ст. 20 ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд. Судом було встановлено, що факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №80 від 08.06.2005. Факт родинних відносин між позивачем та її померлим батьком [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.02.1957. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 30.09.1978, позивач уклала шлюб з [PERSON] , про що свідчить зміна її прізвища. Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0039749, власником земельної частки (паю) розміром 10,07 в умовних кадастрових га, що перебуває у колективній власності колишнього КСП ім. Чапаєва смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області, зареєстровано [PERSON] . На підставі рішення Троїцького районного суду Луганської області від 02.12.2005, [PERSON] отримала у власність, як спадкоємець після смерті [PERSON] , земельну ділянку згідно державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ № 081225. Позивач зазначає, що при виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку відповідно чинного на той час законодавства, оригінал сертифікату на земельну частку (пай) було вилучено, що позбавило її прийняти земельний пай у спадщину. Органи місцевого самоврядування почали повертати власникам або їх спадкоємцям оригінали та копії земельних сертифікатів. Вона отримала копію сертифікату. При цьому, на виділену в натурі із вказаної земельної частки (паю) земельну ділянку - ріллю, вона вже оформила свої спадкові права. Однак, відсутність оригіналу сертифікату позбавляє її можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» «Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ч. 1 п. «г» ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яку ратифіковано Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, в зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, її права підлягають судовому захисту. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved