Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Просив звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що нарахована за період з 27.02.2018 року по 24.02.2021 року. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що перебуває у шлюбі з [PERSON] з 19.11.2011 року, від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У березні 2014 року подружні стосунки з відповідачем погіршилися та остання разом з сином покинула місце спільного проживання за адресою: [ADDRESS] та звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 15.04.2014 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 грн. щомісячно, з 31.03.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Вказав, що до червня 2015 року аліменти ним сплачувались. З червня 2015 року подружжям відновлено фактичні шлюбні відносини, відповідач разом з сином повернулася до місця їх спільного проживання, де вони проживали разом до 06.02.2021 року. Оскільки з червня 2015 року по 06 лютого 2021 року неповнолітній син проживав спільно з ним та відповідачем і перебував на його утриманні та забезпеченні, вважав, що за цей період необхідності сплачувати аліменти на виконання вище вказаного рішення суду у нього не було. 06.02.2021 року відповідач разом з дітьми покинула місце їх спільного проживання, після чого, він одразу відновив сплату аліментів, зокрема 13.02.2021 року, 25.02.2021 року та 11.03.2021 року було здійснено переказ грошових коштів в рахунок сплати аліментів на утримання дитини з карткового рахунку матері позивача, оскільки щодо позивача винесено постанову про арешт коштів боржника в межах виконавчого провадження №64628807 з виконання виконавчого листа №636/1210/14-ц, виданого 15.04.2014 року Чугуївським міським судом Харківської області. Зазначив, що факт його спільного проживання з відповідачем та сином та факт перебування сина на його утриманні підтверджується довідкою №11, виданою 09.03.2021 року КЗ «Веденський ліцей» Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, довідкою від 09.03.2021 року, виданою директором Центру довузівської освіти Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна, квитанціями про оплату занять сина у спортивній секції. Крім того, вказав, що про факт спільного проживання свідчить і те, що [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , яка знаходиться на обліку у амбулаторії с. Тернова Чугуївського р-ну Харківської області. Зазначав, що аліменти на утримання дитини підлягають сплаті тим з батьків, який проживає окремо від дитини, а факт проживання дитини з червня 2015 року по 06.02.2021 року разом з позивачем та перебування на його утриманні є обставиною, що має істотне значення у розумінні ч.2 ст. 197 СК України, тому вважав, що позивач підлягає звільненню від сплати заборгованості за аліментами. Посилався також на ст. 273 СК України. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.06. 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та відкрито провадження у справі. 21.09.2021 року [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки, яку просила розглядати спільно з первісним позовом. Вказана позовна заява залишалася без руху, а ухвалою суду від 26.10.2021 року була повернута заявнику на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовної заяви. Представник зазначала, що позивач та відповідач з 19.11.2011 року знаходяться у шлюбі. З 2014 року подружні стосунки погіршились та фактично припинились, позивач не утримував спільну дитину, у зв`язку з чим відповідач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 15.04.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 грн. щомісячно, з 31.03.2014 року до досягнення дитиною повноліття. До травня 2015 року позивач аліменти сплачував, а з травня 2015 року подружні стосунки з позивачем поновлено, однак за період спільного проживання позивач дітей не утримував, матеріально не забезпечував. 06.02.2021 року відповідач пішла від чоловіка. Крім того, докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, а саме довідка №11 від 09.03.2021 року з КЗ «Веденський ліцей» Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, довідка сімейного лікаря №175 від 09.08.2021 року, довідка директора Центру довузівської освіти Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна від 09.03.2021 року, квитанції про оплату занять сина сторін в спортивній дитячій секції, платіжні доручення про переказ матір`ю позивача коштів відповідачу не є належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України та не підтверджують факт утримання батьком дитини. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19.11. 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області (свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] ). Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] , ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане ВК Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області 05.09.2012 року) та [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно ВДРАЦС по м. Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 23.03.2021 року). Згідно рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15.04.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 31.03.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно постанови старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Харків) Зозулі Р.В. від 24.02.2021 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №636/1210/14-ц, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 15.04.2014 року. Згідно постанов старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Харків) Зозулі Р.В. від 24.02.2021 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві полювання щодо позивача та про арешт коштів боржника, крім того, постановою старшого державного виконавця від 02.03.2021 року звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] по аліментам згідно виконавчого листа №636/1210/14-ц, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 15.04.2014 року, за період з 27.02.2018 року по 24.02.2021 року останній має заборгованість у сумі 37440, 16 грн.. Згідно довідки №11 від 09.03.2021 року, виданої в.о. директора КЗ «Введенський ліцей» Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] , [INFO] , навчався у Введенькому Навчально-виховному комплексі Чугуївської районної ради Харківської області з 31.08.2018 року по 09.02.2021 року. Згідно довідки від 09.03.2021 року, виданої директором Центру довузівської освіти Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна [PERSON] , [INFO] , у 2019-2020 навчальному році був слухачем секції «математика» Малого каразінського університету Центру довузівської освіти Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна та відвідував заняття у вересні, жовтні, грудні 2019 року та січні, лютому, квітні, травні, вересні 2020 року. Навчання здійснюється на платній основі, за вказаний період навчання було сплачено 3100 грн.. Згідно квитанцій №179404 та №179406 за період 02.10.2017 -08.12.2017 року та 11.12.2017 - 27.06.2018 року за відвідування [PERSON] дитячої секції до сплати підлягає 730 грн. та 1930 грн. відповідно. Згідно довідки сімейного лікаря №175 від 09.08.2021 року [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку в амбулаторії с. Тернова з народження по теперішній час. Згідно платіжних доручень №Р24АР24А960458760С54904 від 13.02.2021 року, №Р24АР24А993133724С19034 від 25.02.2021 року, №Р24АР24А1029869439С8781 від 11.03.2021 року [PERSON] перераховано [PERSON] з зазначенням призначення платежу перерахунок власних коштів, аліменти в розмірі 1005,03 грн., 1005,03 грн. та 2010,05 грн. відповідно. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, пояснила, що до 2014 року її невістка, відповідач у справі, проживала разом з чоловіком та сином в с. Тернова Чугуївського р-ну Харківської обл., згодом пішла із сім`ї, однак у липні 2015 року повернулася, народила у 2017 році другу дитину. Позивач неофіційно працював, утримував сім`ю, забезпечував продуктами. Вона, мати позивача, допомагала доглядати онука, оплачувала спортивну секцію, курси з математики, купувала канцелярські вироби для школи. Відповідач деякий час перебувала у декретній відпустці, потім вийшла на роботу. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] , який є дядьком позивача, пояснив, що не дуже часто приходив до будинку, де проживали сторони. Зазвичай спілкувались по телефону. Позивач працював вдома по господарству, вирощував овочі, з продажу яких мав дохід. Відповідач не працювала. Про скарги відповідача з приводу того, що позивач не утримує дітей йому не відомо. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] , яка є сусідкою сторін, пояснила, що сторони з 2018 року по 2021 рік проживали разом в с. Тернова Чугуївського р-ну Харківської обл., спілкувалась вона з позивачем та відповідачем близько одного -двох разів на тиждень. Позивач вирощував овочі, з продажу яких мав дохід, купував продукти, відвозив до школи сина. Мати позивача возила онука до спортивної секції. Відповідач не скаржилася їй на брак продуктів, сама працювала у лікарні. Зазначила, що їй відомо про рішення суду щодо стягнення з [PERSON] аліментів на дитину, однак чи сплачував він аліменти не знає. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимога або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. У ст. 3 цієї Конвенції зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до чч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно чч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. 194-197 Сімейного кодексу України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. Згідно ч. 2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливо лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.11.2018 року у справі №343/860/17, постанові від 01.08.2018 року у справі №344/12158/16-ц та постанові від 20.09.2018 року у справі №592/2683/17. Обґрунтовуючи підстави позову про звільнення від сплати заборгованості по аліментах позивач посилається на те, що з червня 2015 року по 06.02.2021 року він проживав разом з дітьми та відповідачем, а неповнолітній син знаходився на його утриманні. Зазначає також що у вказаний період у подружжя народилася ще одна дитина [PERSON] , [INFO] , що також є підтвердженням того, що сторони проживали разом, а шлюбні відносини існували. Разом з тим, зазначена позивачем обставина не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам у розумінні ч.2 ст. 197 СК України. Факт проживання позивача разом з відповідачем та дітьми в одному житловому приміщенні не доводить факту існування між сторонами спільного побуту, взаємних прав та обов`язків та не встановлює належної участі позивача у вихованні та утриманні дитини. Спільність проживання позивача разом з відповідачем та дитиною в одному будинку не є безумовною підставою вважати, що таке проживання за своєю суттю ґрунтувалося на інституті сім`ї та позивач надавав матеріальну допомогу дружині та сину (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 01.08.2018 року у справі №344/12158/16-ц). Надані позивачем докази, а саме довідка №11 від 09.03.2021 року, видана в.о. директора КЗ «Введенський ліцей» Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, довідка від 09.03.2021 року, видана директором Центру довузівської освіти Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна не є доказами на підтвердження утримання позивачем дитини в розумінні ст. 77 ЦПК України. Квитанції №179404 та №179406 за період 02.10.2017 -08.12.2017 року та 11.12.2017 - 27.06.2018 року за відвідування [PERSON] дитячої секції на суму 730 грн. та 1930 грн. відповідно, не є доказом проведення оплати за надану послугу, а відповідно також не можуть бути доказом на підтвердження утримання позивачем сина. Наявність в матеріалах справи платіжних доручень №Р24АР24А960458760С54904 від 13.02.2021 року, №Р24АР24А993133724С19034 від 25.02.2021 року, №Р24АР24А1029869439С8781 від 11.03.2021 року про перерахунок коштів у рахунок сплати аліментів може бути підставою для перерахунку суми заборгованості за аліментами державним виконавцем. При цьому в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення до державного виконавця з цим питанням. Інші доводи позивача, як то народження протягом спірного періоду ще однієї дитини також не можуть свідчити про належність матеріального забезпечення позивачем своїх дітей. Отже у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт надання позивачем матеріальної допомоги відповідачу та їх сину під час спільного проживання до лютого 2021 року, в чому полягала така допомога та який був її розмір. Таким чином, позивачем в ході судового розгляду не доведено наявності в нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення, які б надавали суду підстави для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам в порядку ч.2 ст. 197 СК України. Щодо посилання позивача на ст. 273 СК України, суд вважає його необґрунтованим, оскільки вказана норма вказує на підстави зміни розміру сплачуваних аліментів та припинення виплати аліментів, скасування їх присудження. З огляду на вказане вище, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed