Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

25.10.2021\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~Спеціалізованої прокуратури\~ у\~військовій та\~оборонній сфері\~Південного регіону\~та Державної\~казначейської служби\~України з\~позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Свій позов мотивував наступним. 03 листопада 2015 року за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] , слідчими слідчого відділу слідчого управління військової прокуратури Південного регіону України (на теперішній час це Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону) проведено незаконний обшук у ході якого безпідставно було вилучено належне йому майно та грошові кошти. За наслідком проведення вказаної слідчої дії складено протокол огляду місця події. У подальшому 04.11.2015 року слідчими слідчого відділу слідчого управління військової прокуратури Південного регіону України Коломійцю С.Д. було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КПК України. За клопотанням органу досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси безпідставно було накладено арешт на майно належне йому та його сім`ї. Прокурором у кримінальному провадженні - начальником відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу військової прокуратури Південного регіону України Яровим С.О. було затверджено обвинувальний акт та спрямовано до суду для розгляду по суті висунутого обвинувачення. Вироком Бериславського районного суду Херсонської області (справа № 668/14933/15-к) від 27.03.2018 року [PERSON] за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17.12.2020 року апеляційну скаргу прокурора відділу військової прокуратури Південного регіону України Курсова О.В. залишено без задоволення, а вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 27.03.2018 щодо виправдання [PERSON] - залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 25.08.2021 року вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 27.03.2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 17.12.2020 року залишено без змін, касаційну скаргу прокурора Курсова О.В. - без задоволення. Позивач вказав, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного перебування під слідством та судом, порушення недоторканості житла (при незаконному обшуку), порушення права на володіння та користування майном, яке було вилучено при проведенні обшуку, необхідності явки на допити, судові засідання, звернення за правовою допомогою - він зазнав моральних страждань, які виразилися зокрема в тому, що в ЗМІ була поширена інформація про те, що він є членом злочинного угрупування, що вплинуло на його діяльність як начальника Головного управління ветеринарної медицини Херсонської області, підірвало його авторитет та ділову репутацію, викликало негативне ставлення з боку суспільства. У результаті вказаних дій у липні 2016 року позивач був змушений звільнитися із займаної посади, а тому був позбавлений можливості працювати, не міг дбати про сім`ю. Незаконні дії органів досудового слідства негативно вплинули на його стосунки з оточуючими людьми, позивачзмушений докладати значних зусиль для їх відновлення та поновлення свої порушених прав. Розмір заподіяної моральної шкоди, в уточнених позовних вимогах, позивач оцінив в 390000 грн., яка складається з: 6500 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 60 (кількість місяців перебування під слідством та судом). В судовому засіданні: Позивач надав суду заяви, в яких позов, з урахуванням збільшення позовних вимог, підтримав в повному обсязі, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача 1 Бескровний М.О. в судовому засіданні викладене у відзиві на позовну заяву підтримав повністю. Суду показав, що на думку відповідача 1 позов [PERSON] не вмотивований та не містить доказів понесення позивачем моральних страждань, а їх міра не доведена належними доказами, як-то відповідною психолого-психіатричною експертизою. Крім того на думку представника відповідача 1, належним відповідачем у справі має бути Держава. Представник відповідача 2 Гордик Н. в судове засідання не з`явилася, подала до суду відзив на позовну заяву, в якій просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, позивачем не доведена наявність у нього моральної шкоди. Оскільки відповідач 2 ніяким чином не порушував прав позивача, тому і не може бути відповідачем у справі та з нього не може бути стягнуто кошти. Крім того відповідач 2 вважає, що постановлення виправдувального вироку відносно [PERSON] надало позивачу лише право ставити питання про відшкодування шкоди, відповідно до вимог Закону з Держави. Процесуальні дії під час розгляду справи: Згідно ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 03\~листопада 2021\~року у вказаній справі було відкрито провадження призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Згідно ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 21 листопада 2021 року допущено участь представника відповідача-1 [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою сервісу «EASYCON». Згідно ухвали\~Білозерського районного\~суду Херсонської\~області від\~22\~грудня 2021\~рокупідготовче провадження\~у справі\~було закрито\~та\~ призначено\~справу\~до\~судового розгляду\~по\~суті у відкритому судовому засіданні. Вислухавши пояснення учасників справи, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав позову, дослідивши матеріали справи та надавши правову оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України. За змістом положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п.1 ч.1. ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Судом встановлено, що: Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №42015160690000063 від 07.12.2015 року та реєстру матеріалів до нього, [PERSON] 03.11.2015 року за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] , проведено обшук. 04.11.2015 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КПК України. 06.11.2015 року за клопотанням органу досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку. 19.02.2016 року прокурором було затверджено обвинувальний акт та спрямовано до суду для розгляду по суті висунутого обвинувачення. Вироком Бериславського районного суду Херсонської області (справа № 668/14933/15-к) від 27.03.2018 року [PERSON] за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17.12.2020 року апеляційну скаргу прокурора відділу військової прокуратури Південного регіону України Курсова О.В. залишено без задоволення, а вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 27.03.2018 щодо виправдання [PERSON] - залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 25.08.2021 року вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 27.03.2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 17.12.2020 року залишено без змін, касаційну скаргу прокурора - без задоволення. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Дані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. У разі відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, відповідно до якої така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону). Відповідно до п.2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Статтею 11 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. За змістом положень частини 1 статті 12 зазначеного Закону розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Згідно зі статтею 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Єдиним таким законом є Закон № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі і на осіб, кримінальне провадження відносно яких закрите. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР. Тобто заперечення\~Відповідача 1\~в частині\~того,\~що позов\~має бути\~поданий не\~до Спеціалізованої\~прокуратури у\~військовій та\~оборонній сфері\~Південного регіону,\~а до\~Держави Україна\~є хибним\~та таким,\~що не\~відповідає вимогам\~вищевказаного Закону,\~ст.\~1176\~ЦК України,\~ст.\~130\~КПК України. Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з пунктом четвертим даного Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. У пунктах 3, 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) у тому числі шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 1176 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Тож, виходячи з вищенаведеного суд вважає, що заперечення Відповідача 2 в частині того, що стягнення шкоди з Державної казначейської служби України не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права, є хибним. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Вступивши до Ради Європи (1995 р.) і ратифікувавши 17 липня 1997 р. зазначену Конвенцію та ряд Протоколів до неї (Перший протокол і Протоколи №№ 2, 4. 7 та 11), Україна визнала її чинність у національній правовій системі та обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. У відповідності до пункту 5 статті 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах. Таким чином, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені у вироку суду про визнання позивача невинним в інкримінованих йому злочинах, який набрав законної сили, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного проведення в ході розслідування кримінальної справи обшуку, незаконного накладення арешту на майно, порушеної кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, що призвели до погіршення стану здоров`я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зав`язків. Порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до статей 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У відповідності до ч. 4 ст. 17 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", якщо для з`ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі. Відповідно до положення ч. 5 ст. 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Мотивуючи заподіяну шкоду позивач зазначив, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного перебування під слідством та судом, порушення недоторканості житла (при незаконному обшуку), порушення права на володіння та користування майном, яке було вилучено при проведенні обшуку, необхідності явки на допити, судові засідання, звернення за правовою допомогою - він зазнав моральних страждань, які виразилися зокрема в тому, що в ЗМІ була поширена інформація про те, що він є членом злочинного угрупування, що вплинуло на його діяльність як начальника Головного управління ветеринарної медицини Херсонської області, підірвало його авторитет та ділову репутацію, викликало негативне ставлення з боку суспільства. У результаті вказаних дій у липні 2016 року він був змушений звільнитися із займаної посади, а тому був позбавлений можливості працювати, не міг дбати про сім`ю. Незаконні дії органів досудового слідства негативно вплинули на його стосунки з оточуючими людьми, він змушений докладати значних зусиль для їх відновлення та поновлення свої порушених прав. Розмір заподіяної моральної шкоди, в уточнених позовних вимогах, позивач оцінив в 390000 грн., яка складається з: 6500 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 60 (кількість місяців перебування під слідством та судом). Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з 1.00.2022 року, тобто на час розгляду справи в суді, мінімальна заробітна плата становить 6500 грн. Початок перебігу строку перебування під слідством суд рахує (виходячи з позовних вимог) з моменту проведення незаконного обшуку 03.11.2015 року по 17.12.2020 року (набрання чинності виправдувальним вироком, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду), а тому на думку суду загальний строк складає повних 60 місяці. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Вищевикладене дає підстави суду вважати доведеним факт наявності у позивача моральної шкоди у вказаному в позові розмірі 390000,00 грн., згідно розрахунку: 6500 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 60 (кількість місяців перебування під слідством та судом). Позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, тому, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає що відшкодування в розмірі 390000,00 грн. відповідатиме розміру шкоди заподіяної позивачу. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. З огляду на викладене, суд вважає за можливе зобов`язати Державну казначейську службу України виплатити з рахунку державного бюджету позивачу в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 39000,00 грн. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved