Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він зареєстрував шлюб із [PERSON] 02.06.2018 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що на протязі останнього року сімейне життя подружжя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вказує, що кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, ведення спільного господарства та взаємну повагу. Зникло почуття любові. З 02.12.2021 року сумісне проживання з відповідачем припинено, а тому внаслідок різних поглядів на життя, сподіватися на поновлення та розвиток сімейних відносин не можливо. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2022 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 21.02.2022 року о 09 год. 00 хв. (а.с. 18-19). В судове засідання сторони не з`явились, до суду подали заяви у яких просять провести розгляд справи у їх відсутності. Відповідач повідомила про визнання позову. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 02.06.2018 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження Дніпровського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зроблено актовий запис № 1043 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України і законами України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом з`ясовано мотиви позивача щодо розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство, позивач просить розірвати шлюб. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, взаєморозуміння між сторонами відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. на підставі квитанції № 4865-8401-1148-4493 від 18.01.2022 року на рахунок UA478999980313141206000026005 ГУК у м. Києві/Дніпровський район/22030101, банк отримувача 899998, код отримувача 37993783 (а.с. 4). Згідно положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Враховуючи, що провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання, а заяву про визнання позову відповідачем до суду подано до відкриття судового засідання у справі, узв`язку з цим [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при подачі позову судового збору, що становить у розмірі 496,20 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 496 грн. 20 коп. (а.с. 4).

Outcome: approved