Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 4728 від 12.09.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 630100670 від 20.02.2014 року за період з 16.01.2019 року по 14.08.2019 року у розмірі 45945,12 грн., яка складається з 27077,06 грн. - простроченої заборгованості за сумою кредиту, 7818,08 грн. - строкової заборгованості по несплаченим відсоткам, 11049,98 грн. - строкової заборгованості за штрафами і пенями, а також 650,00 грн. за вчинення виконавчого напису, на загальну суму 46 595,12 грн. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 20.02.2014 року між нею та АТ «Альфа-Банк» був укладений Кредитний договір № 630100670. 26.12.2018 року правонаступником усіх прав та обов`язків за Кредитним договором № 630100670 від 20.02.2014 року стало ТОВ «Фінансова компанія «Веста», а з 16.01.2019 року - ТОВ «Вердикт Капітал», згідно із Договором відступлення прав вимоги боргових зобов`язань № 16-01/19/1. 12.09.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. було вчинено виконавчий напис № 4728 про стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за період з 16.01.2019 року по 14.08.2019 року у розмірі 45 945,12 грн. 25.09.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Клітченко О.А. було відкрито виконавче провадження № 60150135 на підставі виконавчого напису № 4728 від 12.09.2019 року та 19.01.2021 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена за місцем праці позивача в ТОВ «Виробничо-торгівельне підприємство «Тритон». Позивач не погоджується з вчиненим виконавчим написом, вказаним розміром заборгованості, вважає його перебільшеним, нарахованим з порушенням умов Кредитного договору, що вимоги до неї пред`явлені після спливу строку позовної давності, у зв`язку з чим вчинення виконавчого напису нотаріусом - незаконним, яке порушує законодавство України, Ухвалою суду від 20.01.2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача - адвокат Малюк О.П. у судове засідання не з`явилась, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надавав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою про отримання /а.с.40/, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надавав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Гамзатова А.А., в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням /а.с.42/, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надала, причини неявки не повідомила. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням /а.с.41/. На виконання ухвали суду про витребування доказів від 20.01.2022 року надіслала на адресу суду належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи по вчиненню виконавчого напису /а.с. 43-99/. На підставі ст. ст. 211, ст. 247 ЦПК України, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. У судовому засіданні встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 12.09.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. було вчинено виконавчий напис № 4728 про стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за період з 16.01.2019 року по 14.08.2019 року у розмірі 45 945,12 грн. /а.с.48-49/. На підставі заяви представника ТОВ «Вердикт капітал» /а.с. 45/, 25.09.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Клітченко О.А., згідно виконавчий напис № 4728 від 12.09.2019 року, було відкрито виконавче провадження № 60150135 та винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди /а.с.51, 55/. 17.10.2019 року, 19.01.2021 року та 08.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Клітченко О.А. у виконавчому провадженні № 60150135 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника /а.с.57, 61-62, 74/. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 вказаний Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Так, зазначена постанова КМУ № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вказаний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 р. у справі № 910/10374/17. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат») Пунктом 10 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» роз`яснено, належним чином вручене повідомлення боржника про вчинення виконавчого напису впливає на правильне вирішення справи. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Також, положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16. Крім того, Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168,банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь(ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Є очевидною та обставина, що крім заборгованості за кредитом та відсотками, до оспорюваного виконавчого напису нотаріуса було включено також строкову заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 7818,08 грн. та 11049,98 грн. - строкова заборгованість за штрафами і пенями. Тому, враховуючи наведені правові висновки, суд приходить до висновку, що заборгованість по несплаченим відсоткам, штрафами і пенями є необґрунтованою, оскільки банк не мав права встановлювати такий платіж у кредитному договорі, за дії, які банк вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за комісією. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Гамзатова А.А. при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився про відсутність на час пред`явлення вимоги спору, чим порушив п. 2.3 пункту 2, пункту 3 глави 16 розділу II Порядку, ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», отже виконавчий напис нотаріуса має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1488,60 грн. за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved