Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

у липні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «ЛІКО-ЖИТЛОСЕРВІС» (змінена назва ТОВ «Управляюча компанія «ВЕНЕЦІЯ») у якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо здійснення нарахувань за послуги «сміття» позивачу та зобов`язати відповідача виключити з рахунку про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій статтю нарахувань «сміття» та зобов`язати відповідача виключити з рахунку про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій заборгованість за «сміття», як безпідставно нараховану, а також стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті кошти в сумі 98,75 грн за вивіз сміття, сплачені за грудень 2019 року та 3 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.12.2011 року між сторонами було укладено договір №5/16 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати послуги з утримання будинку та прибудинкової території в будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому позивач володіє квартирою [ADDRESS] . Позивач зазначає, що в подальшому в рахунках на оплату послуг з`явилась додаткова стаття «сміття», відповідно до якої договір не укладався. Вказана послуга повинна входити до послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак тариф на таку послугу підприємством не було зменшено. Позивач зазначає, що такі дії відповідача призвели до порушення її прав та законних інтересів як споживача житлово-комунальних послуг. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28.07.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. На адресу суду надійшов відзив ТОВ «ЛІКО-ЖИТЛОСЕРВІС» відповідно до якого відповідач зазначає, що здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] . З 01.05.2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року і послуга з управління багатоквартирним будинком (житлова послуга) не включає послугу з поводження з побутовими відходами. Відповідач стверджує, що жодного подвійного нарахування за послугу вивезення ТПВ чи послугу поводження з відходами позивачу не допущено, а права позивача, як мешканця, жодним чином не порушено, тобто плата за вивезення ТПВ із тарифу на житлову послугу (утримання будинку) виключена та запроваджена окрема комунальна послуга. Також відповідач посилається на те, що відповідно до акту №5056-10 від 22.09.2020 року Держспоживслужба в м. Києві в межах своїх повноважень підтвердила, що подвійне нарахування за вивезення побутових відходів відсутнє. 31.05.2021 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якій позивач виклала свої заперечення на аргументи відповідача. 01.12.2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про те, що ТОВ «ЛІКО-ЖИТЛОСЕРВІС» змінило назву на ТОВ «Управляюча компанія «ВЕНЕЦІЯ». В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову, просив його задовольнити, посилаючись на те, що відповідач незаконно нараховує плату за послуги за вивезення відходів, назвавши її «сміття», що не передбачено законом, і зазначені порушення завдають моральної шкоди позивачу, яку вона оцінює в розмірі 3000 гривень. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість, оскільки відповідно до норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» повинна була укласти окремі договори з послуги на вивезення відходів, однак в зв`язку з карантинними обмеженнями такі договори не були укладені. Однак, підприємством було відокремлена зазначена послуга в рахунках і проведено перерахунок, а отже право позивача не порушено. Крім того, з даного приводу проводились перевірки контролюючих органів та порушень не виявлено. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Судом встановлено, що ТОВ «Ліко-Житлосервіс» (нова назва ТОВ «Управляюча компанія «ВЕНЕЦІЯ») здійснює обслуговування, утримання та експлуатацію багатоповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Також, судом встановлено, що 13.12.2011 року між ТОВ «ЛІКО-ЖИТЛОСЕРВІС» та [PERSON] було укладено договір №5/16 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати послуги з утримання будинку та прибудинкової території в будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому позивач володіє квартирою [ADDRESS] . Згідно складової тарифу на послуги з утримання будинків на підставі укладеного договору ТОВ «Ліко-Житлосервіс» надавало послуги у т.ч. З вивезення побутових, великогабаритних, рідких відходів. Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках Відповідно до ст.5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ст.25 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», послуга з поводження з побутовими відходами надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. У разі запровадження роздільного збирання побутових відходів при встановленні цін/тарифів на послугу з поводження з побутовими відходами не враховується вартість операцій з поводження з роздільно зібраними (відсортованими) корисними компонентами цих відходів. В силу положень ст. 525,526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Обов`язок щодо сплати за спожиті послуги встановлений законом, не зважаючи на наявність або відсутність договірних відносин між сторонами. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що в рахунках на оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території з грудня 2019 р. включено окремою графою вартість послуг під назвою «сміття», при цьому тариф з утримання будинку не було зменшено на розмір такою послуги, яка відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є окремим видом послуг і не включається до послуг з утримання будинку . В ході розгляду справи судом встановлено, що з січня 2020 р. ТОВ «ЛІКО-Житлосервіс» виділило послугу з вивезення твердих побутових відходів окремо на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Станом на липень 2020 року така послуга була виключена із нарахувань із тарифу на житлову послугу «утримання житлового будинку» та проведено перерахунок з січня 2020 року. Крім того, судом встановлено, що Головним управлінням Держспоживслужби в м.Києві за результатами проведеної перевірки діяльності ТОВ «ЛІКО-Житлосервіс» складено акт № 5056-10 від 22.09.2020 р., відповідно до якого порушень при нарахуванні тарифу «утримання будинку» і плати за вивезення ТПВ не виявлено. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням встановлених судом обставин та досліджених судом доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання протиправними дій відповідача в частині здійснення нарахувань за послуги з вивезення сміття, оскільки будь-яких порушень прав позивача в цій частині не встановлено. Крім того, суд враховує, що під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Чинне законодавство, що регулює даний вид правовідносин не передбачає такого способу захисту як виключення з рахунків про надання послуг нарахувань за окремий вид послуг та виключення відомостей про заборгованість. У разі наявності порушень прав споживача при нарахування за спожиті послуги, останній має право на здійснення відповідного перерахунку. Крім того, є необгрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. На підставі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В ході розгляду справи судом не встановлено порушення прав позивача, як споживача послуг, а отже і вимоги про відшкодування моральної шкоди, які є взаємопов`язаними з вимогами, що стосуються порушень прав позивача, не можуть бути задоволені. Враховуючи викладене, позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підстав положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed