Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Представник позивача-адвокат Руднєва І.С., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 22,7 кв.м., житловою площею 12,7 кв. м., належну [PERSON] на підставі договору міни квартир від 16.09.2011 року спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ,здійснити поділ цього майна, визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності на Ѕ частину за кожним на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона проживала у зареєстрованому шлюбі з 11.06.2011 року, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з позивачем. На теперішній час сімейні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Під час перебування у шлюбі ними було набуто нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 22,7 кв.м., житловою площею 12,7 кв. м., на підставі договору міни квартир, посвідченого державним нотаріусом Третьої горлівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3680, який був оформлений на ім`я відповідача. В період шлюбу між позивачем та відповідачем стали виникати сварки, що змусило позивача виїхати з спільного майна подружжя - квартири та переїхати на орендовану квартиру. В добровільному порядку поділити квартиру відповідач відмовляється. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом, і виходячи з підстав визначених ст.ст.60,63,69,70 СК України просила суд ухвалити рішення про задоволення позову, визначивши набутий ними під час шлюбу вище вказану квартиру об`єктом спільної сумісної власності подружжя, здійснивши його поділ, визнавши за кожним право власності на Ѕ частку квартири. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче судове засідання на 20 вересня 2021 року. Ухвалами Артемівського міськрайонного суду Донецької області підготовче провадження у цивільній справі відкладалось на 07.10.2021 року, 29.10.2021 року, 24.11.2021 року, 08.12.2021 року у зв`язку з неявкою відповідача, витребування документів. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08.12.2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 17 січня 2022 року. 17 січня 2022 року судове засідання відкладено за клопотанням відповідача на 31 січня 2022 року. 31 січня 2022 року судове засідання відкладено у зв`язку із неявкою відповідача на 18.02.2022 року. В судове засідання представник позивача Руднєва І.С. та позивач [PERSON] не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без їх участі, в якій зазначено, що представник позивача та позивач позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити у повному обсязі, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві від 12.01.2022 року позовні вимоги [PERSON] не визнає повністю, оскільки вважає квартиру своєю власністю та у випадку розподілу квартири будуть порушені його права, просить суд справу розглянути у його відсутність. 18.02.2022 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив в 2 примірниках, в якому він також позов не визнає, стверджує що спірна квартира належить йому на праві особистої власності. Однак, в порушення п.2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, не надає документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Крім того, в ухвалі суду від 18 серпня 2021 року відповідачу було визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач мав право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи, чого відповідачем зроблено не було. Також відповідачем у відзиві не пояснюються поважність причин, по яким відзив не було подано у строк. Судом відкладалося слухання справи за клопотанням відповідача для звернення за юридичною допомогою, однак відповідачем не було реалізоване таке право. А також, відповідач у своїй заяві від 12.01.2022 року повідомляв суд про перебування у відрядженні у м. Києві, однак відзив відповідачем відправлено на адресу суду з м. Бахмут. Таку поведінку відповідача суд розцінює як спробу суд ввести в оману та таку, що призводить до затягування розгляду справи. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд не бере до уваги відзив, поданий відповідачем 18.02.2022 року, як такий, що подано з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, заочно у відповідності до вимог ст. ст. 280-281 ЦПК України, проти чого позивач та його представник не заперечують. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована [ADDRESS] ( а.с.5-7). Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 11.06.2011 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний запис № 173. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу- [PERSON] , на час розгляду справи шлюб не розірвано (а.с.12). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] , його батьком записаний [PERSON] ( а.с.11). За Договором міни квартир від 16.09.2011 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 22,7 кв.м., житловою площею 12,7 кв. м. Даний договір від 16.09.2011 року посвідчений державним нотаріусом Третьої горлівської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1-3680 ( а.с.13-14), Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів від 16.09.2011 року та відповідно до витягу про державну реєстрацію прав КП «Артемівське БТІ» від 25.10.2011 року, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.10.2021 року [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 22,7 кв. м, житловою площею 12,7 кв. м, частка власності складає 1/1 (а.с. 14-15, 36-37). Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, а законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Оскільки під час розгляду справи ніким із подружжя презумпція спільності права власності подружжя на майно не спростована, відповідачем не подано відзиву на заявлений позов, суд приходить до висновку, що у даній справі одним із подружжя в період шлюбу 16.09.2011 року оформлено та зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , та в силу ст.60 СК України дана квартира являється спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що сторони по справі, перебуваючи у шлюбі, набули право власності на квартиру, який відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України є майном, набутим подружжям за час шлюбу і належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відтак, хоча відповідач і зазначений як титульний власник у правовстановлюючих документах на спірну квартиру та на ім`я відповідача здійснена реєстрація прав власності на нерухоме майно, з моменту придбання цього майна воно є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя повністю, виходячи з принципу рівності часток кожного з колишнього подружжя. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved