Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

28.10.2021 р. представник [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що позивачу на праві приватної власності належить трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі зареєстровані донька позивача - [PERSON] та колишній зять - [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 19.09.2009 р. та розірвано 20.06.2020 р. Ще до розірвання шлюбу [PERSON] зібрав всі свої речі та покинув квартиру, в якій є зареєстрованим. Відповідно до довідки № 27 від 27.09.2021 р., у квартирі зареєстрований, але з 16.03.2020 р. не проживає [PERSON] . На цей час донька позивача - [PERSON] уклала новий шлюб, вона мешкає разом з матір`ю та своїм чоловіком - [PERSON] . Місце перебування відповідача позивачу не відомо, а його реєстрація в житлі порушує права позивача, як власника. За позовом представник позивача, посилаючись на ст.ст.16, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Ухвалою від 10.11.2020 р. відкрито провадження та призначено судове засідання на 18.01.2022 р. 18.01.2022 р. розгляд справи відкладено на 22.02.2022 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України для повторного виклику відповідача. Представник позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та за відсутності позивача, позов підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Розгляд справи за відсутності учасника процесу узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, віззиву на позов не подавав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові документи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22.07.2020 р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10). У вказаній квартирі, окрім власника, зареєстровані її донька - [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.16), колишній чоловік [PERSON] , який в квартирі не мешкає з 16.03.2020 р., про що надано копію акту на підтвердження факту непроживання від 27.09.2021 р. (а.с.17). Відповідно до ст.. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Ст..383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. З огляду на надані позивачем докази в обгрунтування позовних вимог, враховуючи, що позов [PERSON] ґрунтується на положеннях діючого законодавства, суд постановляє рішення про його задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн.

Outcome: approved