Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

У жовтні 2021 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що 26.07.2021 року він дав у борг відповідачці грошові кошти в сумі 50000 грн., які остання зобов`язалась повернути до 26.08.2021 року. 16.08.2021 року відповідачка взяла у борг ще двічі по 50000 грн. та зобов`язалась повернути кошти в строк до 30.09.2021 року. Вказані факти підтверджуються трьома особистими розписками відповідачки, однак свої зобов`язання не виконала до теперішнього часу. Враховуючи, що [PERSON] отримала від позивача грошові кошти в розмірі 150000 грн., їх у строк - до 26.08.2021 року та 30.09.2021 року не повернула, позивач має право вимагати повернення відповідачем суми займу. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 150000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1500 грн. Позивач до судового засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник позивача - адвокат Гайдаров С.В., який діє на підставі ордеру нп нпдання правової допомоги серії ДН №149171 від 29.11.2021 року, у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідачка до судового засідання не з`явилась за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином - у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України: шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Тому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно розписки від 26.08.2021 року відповідачка [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 50000 грн., які зобов`язалась повернути до 26.08.2021 року, про що засвідчила особистим підписом в розписці. Згідно 2 розписок від 16.08.2021 року відповідачка [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 50000 грн. та 50000 грн. а всього 100000 грн., які зобов`язалась повернути до 30.09.2021 року, про що засвідчила особистим підписом в розписках. Позивач зазначає, що на даний час кошти йому не повернені, на неодноразові прохання повернути грошові кошти, відповідачка відповідала відмовою. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду за такої ж якості. Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Із розписки, підписаної відповідачем 26.07.2021 року, вбачається, що вона взяла на себе зобов`язання повернути позивачу грошові кошти у розмірі 50000 грн. до 26.08.2021року, а також з двох розписок від 16.08.2021 року - 50000 грн. та 50000 грн. до 30.09.2021 року. Таким чином, вказаною розпискою позивач підтвердив факт отримання відповідачем коштів у зазначеному розмірі, який зобов`язався їх повернути позивачу у вказаний строк. Отже, враховуючи, що відповідач отримав у позивача грошові кошти у розмірі 150000 грн., їх у строк - до 30.09.2021 року не повернув, позивач має право вимагати повернення відповідачем суми займу. Окрім цього, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, позивач має право заявляти вимоги про повернення боргу відповідачкою з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних. По даній справі лані вимоги не заявлені. На даний момент кошти позивачу відповідачем не повернуті. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позовні вимоги позивача є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, в порядку передбаченому ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем витрати на судовий збір у сумі 1500 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved