Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Короткий виклад обставин справи: [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28.12.2021 року, просить: визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із його батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою його місця проживання; припинити стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 всіх його доходів щомісячно у відповідності до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 грудня 2013 року у справі №308/16042/13-ц. Позов обґрунтовано тим, що 10 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30 грудня 2013 року по справі №308/16042/13-ц було розірвано шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , вирішено залишити малолітнього сина [PERSON] , [INFO] на вихованні матері та щомісячно стягувати з позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від всіх доходів починаючи з 16 вересня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Протягом вересня 2021 року між позивачем та відповідачем відбулась розмова, щодо виховання малолітнього сина [PERSON] ., в ході якої відповідач надала згоду щодо проживання її малолітнього сина [PERSON] , разом з позивачем (батьком) за місцем його проживання. Після зазначеної розмови малолітній [PERSON] , з 21.09.2021 по теперішній час проживає разом з позивачем (батьком) за місцем його проживання. В жовтні 2021 року, позивач звернувся до органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради із заявою, з метою визначення місця проживання дитини його малолітнього сина [PERSON] - [INFO] , разом з позивачем, за його місцем проживання. 02.11.2022 вищевказане питання, було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому, на якому було заслухано позивача та відповідача. В ході заслуховування відповідач не заперечувала та не заперечує, щодо визначення місця проживання її малолітнього сина [PERSON] - [INFO] , разом з позивачем (батьком). Враховуючи розглянуті наявні матеріали, інтереси малолітнього [PERSON] - [INFO] , та той факт, що позивач належно виконує свої батьківські обов`язки, органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому встановлено, що доцільно визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з його батьком [PERSON] - [INFO] , за адресою його місця проживання. Просить врахувати, що малолітній [PERSON] , [INFO] , з 21.09.2021 року фактично проживає з позивачем (батьком) за місцем його проживання. Процесуальні дії по справі: Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2021 року позовну заяву залишено без руху (а.с.30-32). 28.12.2021 року позивач усунув зазначені в ухвалі недоліки Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.01.2022 року відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи (а.с.64-65). Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, при цьому, 17.01.2022 року подав заяву, в якій просить розгляд справи провести у підготовчому судовому засіданні у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання. 20.01.2022 року та 25.01.2022 року від відповідача на адресу суду надійшли заяви, згідно яких просить розгляд справи провести в підготовчому судовому засіданні у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує відносно задоволення позову. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради у підготовче судове засідання не з`явився. При цьому, 24.01.2022 року від представника третьої особи Шатрова В.В. (діє на підставі довіреності №03-18/57 від 19.01.2022 року) надійшло клопотання, згідно якого просить розглянути справу без їхньої участі, підтримує позовні вимоги позивача в межах їхнього висновку. До клопотання долучено висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 15.11.2021 року за №1260/23/02-14. Враховуючи вимоги ч.3 ст.211 ЦПК України суд ухвалив, справу розглядати без участі сторін, які подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 грудня 2013 року у справі №308/16042/13-ц, шлюб, укладений 10.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції, за актовим записом №359 розірвано. Малолітню дитину [PERSON] , [INFO] залишено на вихованні матері - [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх доходів [PERSON] щомісячно починаючи з 16 вересня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення суду набрало законної сили 10.01.2014 року (а.с.4-6). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.7). З висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 15.11.2021 року №1260/23/02-14 слідує, що органом опіки та піклування було встановлено, що батько дитини гр. [PERSON] , [INFO] , фактично проживає на підставі договору найму за адресою: [ADDRESS] . Акт обстеження проведений за даною адресою 29.10.2021 року вказує на те, що умови проживання у двохкімнатній квартирі знаходяться у доброму стані, у квартирі є всі комунальні зручності, електричне опалення, квартира облаштована сучасними меблями та побутовою технікою. Санітарно-гігієнічний помешкання перебуває на належному рівні. За даною адресою з [PERSON] проживає його теперішня дружина [PERSON] та син [PERSON] , [INFO] . В результаті бесіди з батьком було з`ясовано, що малолітній син проживає разом з ним, оскільки не бажає проживати разом з мамою. Мама, зі слів батька, не заперечує проти того, щоб дитина з ним проживала, оскільки у них існує домовленість щодо проживання дитини з батьком. Згідно акту оцінки потреб від 29.10.2021 року, проведено фахівцем соціальної роботи Ужгородського міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, батьківський потенціал гр. [PERSON] знаходиться на належному рівні. Гр. [PERSON] , [INFO] , є матеріально забезпеченим, працює на посаді начальника групи проведення службових розслідувань Ужгородського зонального відділу Військової служби правопорядку. Його дохід за період з січня 2021 року по вересень 2021 року становив 164 871 грн. 62коп., що підтверджується відповідною довідкою. По місцю роботи гр. [PERSON] характеризується позитивно. [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 04.10.2021 року №01-27/307 Ужгородської ЗОШ 1-3 ступенів №20 - ліцей «Лідер» малолітній [PERSON] навчається в 4-Г класі даної школи, згідно з характеристикою батьки приділяють належну увагу вихованню сина, відкликаються на прохання класного керівника,регулярно відвідують школу, допомагають вчителю. Розглянувши наявні матеріали, заслухавши думку обох батьків дитини, взявши до уваги те, що мати не заперечувала щодо визначення місця проживання її сина разом з батьком та насамперед враховуючи інтереси [PERSON] , [INFO] , та той факт, що батько малолітнього належно виконує свої батьківські обов`язки, органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому встановлено, що доцільним буде визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з його батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою його місця проживання (а.с.8-10). Згідно службової характеристики від 15.12.2021 року, виданої начальником Ужгородського зонального відділу Військової служби правопорядку підполковником О.Зима, [PERSON] обіймає посаду Начальника групи проведення службових розслідувань Ужгородського зонального відділу Військової служби правопорядку. За час проходження служби на займаній посаді зарекомендував себе з позитивної сторони, до виконання службових обов`язків відноситься сумлінно, користується діловим авторитетом серед колег, вимогливий до себе, постійно наполегливо працює над підвищенням рівня професійної майстерності та глибоко вивчає питання теорії та практики військової справи. Має певний досвід і використовує його під час виконання службових обов`язків, вміє визначати головний напрям в роботі, на критику реагує вірно. Дорожить честю і гідністю офіцера. Також характеризується такими якостями як дисциплінований, відповідальний, комунікабельний, морально стійкий, врівноважений та тактовний офіцер, неодноразово виконував завдання в зоні проведення антитерористичної операції та операції об`єднаних сил. (а.с.11). З довідки виданої начальником Ужгородського зонального відділу Військової служби правопорядку підполковником О.Зима від 23.11.2021 року №7/4155 вбачається, що на утриманні в [PERSON] дійсно знаходиться сім`я у складі: дружини - [PERSON] , 1989 року народження та сина - [PERSON] , 2011 року народження (а.с.12). Судом було досліджено відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 17.12.2021 року, виданих [PERSON] за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року, у яких містяться відомості про джерела отриманого доходу та суму отриманого доходу, та Звіти про здійснення відрахування та виплат Ужгородським зональним відділом Військової служби правопорядку щодо [PERSON] (а.с.13-19). До матеріалів справи долучено письмову заяву [PERSON] від 15.12.2021 року, згідно якої вона не заперечує щодо зміни місця реєстрації проживання її сина [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації проживання разом із його батьком - [PERSON] , [INFO] . Справжність підпису [PERSON] на даній заяві засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Колотуха Л.С. та зареєстровано в реєстрі за №1177 (а.с.26). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосоване судом законодавство та висновки суду: Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч.2 ст.160 СК України). Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. З матеріалів справи встановлено, що на даний час дитина [PERSON] . проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини, її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи встановлені обставини, те, що відповідач позов визнав, наявні у справі докази дозволяють встановити, що позивач має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерела існування, створює всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини, з урахуванням висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини разом із батьком не суперечитиме інтересам дитини, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини. Зі змісту ст.181 СК вбачається, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та підставами припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Верховний Суд у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), зробив висновок, відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. З аналізу статей 267 - 271 Сімейного Кодексу України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Врахувавши, що судом визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із його батьком [PERSON] , та те, що сторонами не заперечувалося, що їх спільний син із 21.09.2021 року фактично проживає з батьком - позивачем по справі та знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача, суд вважає за необхідне припинити стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 грудня 2013 року у справі №308/16042/13-ц. Припинення стягнення з [PERSON] аліментів буде відповідати інтересам його малолітнього сина [PERSON] , з огляду на те, що останній проживає разом з батьком, який, відповідно, здійснює догляд за ним та виховання, і вказані кошти будуть витрачатись на його матеріальне забезпечення, лікування, потреби, догляд тощо. Щодо дати, з якої позивач підлягає звільненню від сплати аліментів, то суд бере до уваги роз`яснення, викладені у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» згідно яких, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, припинити стягнення з позивача на користь відповідача аліментів слід з дня набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні до суду даної позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 816,00 грн. (згідно квитанції №27 від 21.12.2021 року було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. та згідно квитанції №15 від 28.12.2021 року сплачено судовий збір у розмірі 908 грн.) Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позов, про що подала відповідну письмову заяву, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у сумі 908,00 грн., сплаченого ним при поданні позову. Витрати зі сплати інших 50 відсотків судового збору у розмірі 908,00 грн. покладаються на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved