Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт капітал" звернулося до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором № 648-07-ПК від 01.11.2007. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.11.2007 між ВАТ "Банк "Фінанси та кредит" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 648-07-ПК, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 218655 грн зі сплатою 16% річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. 03.10.2018 року між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та [PERSON] . Однак, відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 09.12.2020 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 79951,07 грн, яка складається з: 16538,84 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту; 30935,65 грн - пеня; 32476,58 грн - інфляційні витрати банку за прострочення сплати кредиту за період з листопада 2017 року по жовтень 2020 року. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 79951,07 грн, а також понесені судові витрати: судовий збір в сумі 2102 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позову, та просила їх задовольнити. Відповідач в судові засідання 03.11.2021, 29.11.2021, 16.12.2021, 17.01.2022, 10.02.2022 не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та Законів України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. 29.11.2021 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.11.2007 між ВАТ "Банк "Фінанси та кредит" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 648-07-ПК, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 218655 грн зі сплатою 16% річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався на придбання автомобіля. Згідно п.3.2.1 Договору позичальник здійснює погашення кредиту до десятого числа кожного місяця в розмірі 3644,25 грн. Остаточний термін повернення кредиту 01.11.2012 року (т.1 а.с. 8-14). 03.10.2018 року між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та [PERSON] (т. 1 а.с. 21-24). Згідно ст. 1054 ЦК України „за кредитним договором банк ... зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти". Відповідно до ст. 629 ЦК України Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 09.12.2020 за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 79951,07 грн, яка складається з: 16538,84 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту; 30935,65 грн - пеня; 32476,58 грн - інфляційні витрати банку за прострочення сплати кредиту за період з листопада 2017 року по жовтень 2020 року (т.1 а.с. 15-18). Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18. Станом на 09.12.2021 доказів того, що заборгованість за кредитним договором сплачена, суду не надано. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 16538,84 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту; 30935,65 грн - пеня та 32476,58 грн - інфляційні витрати банку за прострочення сплати кредиту за період з листопада 2017 року по жовтень 2020 року підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за пенею в розмірі 30935,65 грн, то суд бере до уваги вимоги ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до яких на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО). Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м.Луганськ входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Як вбачається з матеріалів справи, останнє зареєстроване місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Отже, на відповідача розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій із зобов`язань за кредитними договорами у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з розрахунку заборгованості заборгованість за пенею та комісією позивачем були нараховані з 2017 року по 2020 рік. Таким чином, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року. За таких обставин, вимоги про стягнення з [PERSON] пені не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в сумі 49015,42 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1391,74 грн - понесені витрати на судовий збір, сплачені останнім при подачі позову до суду. Крім того, позивачем у позовній заяві ставиться питання про покладення на відповідача понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу у розмірі 20000 грн, відповідно до договору №21-12/2019 про надання правової допомоги, укладеної між позивачем та адвокатським об`єднанням "Вердикт" 21.12.2019 (т. 1 а.с. 40). Відповідачем не заявлено про зменшення вказаної суми. Виходячи зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, який передбачає покладення судових витрат, до яких відносяться витрати на правову допомогу, у разі задоволення позову на відповідача, з урахуванням доведеності розміру цих витрат та відповідність їх критерію розумності, і за умови, що відшкодуванню підлягають витрати, які сторона понесла або має понести (ч. 8 ст. 141 ЦПК України), суд вважає за необхідне стягнути вказані витрати в розмірі 12262 грн з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial