Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, посвідченого 17 березня 2009 року від імені [PERSON] секретарем виконавчого комітету Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, зареєстрованого в реєстрі за №9. На обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить належна спадкодавцеві земельна ділянка, площею 6,26 га. Вона (позивач), а також дружина батька [PERSON] , та інші діти померлого [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом. В лютому 2020 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, від якого дізналася про наявність заповіту, який складений батьком 17 березня 2009 року, яким він заповідав належну земельну ділянку [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району, зареєстрований в реєстрі за №9. Позивач вважає, що вказаний заповіт складено та посвідчено з порушенням вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, а тому має бути визнаний недійсним. Позивач зазначає, що вказаний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету сільської ради як не уповноваженою особою, оскільки повноваження на вчинення нотаріальних дій відповідно до Інструкції про вчинення нотаріальних дій, яка діяла станом на час посвідчення заповіту, мали посадові особи, на яких рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Позивач стверджує, що виконавчим комітетом Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району не приймалося рішення про уповноваження секретаря виконавчого комітету на вчинення нотаріальних дій, а тому він посвідчений в порушення встановленого порядку та має бути визнаний недійсним. Ухвалою суду від 08.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, встановлено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. До участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] , [PERSON] , Кетрисанівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області, приватного нотаріуса Бобринецького нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кіріченка Геннадія Миколайовича. За клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Бобринецького нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кіріченка Геннадія Миколайовича копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 06.01 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат Ковальов А.І. позовні вимоги підтримав. Зазначив, що відсутність рішення виконкому про покладення на секретаря виконкому повноважень вчиняти нотаріальні дії свідчить, що заповіт посвідчений не у встановленому законом порядку. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог, вказавши на безпідставність заявлених вимог. Треті особи в судове засідання не з`явилися, пи сьмових пояснень на позов не надавали. Дослідивши надані докази та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступні обставини. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис за № 10 Миколо-Бабанською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області, 18.02.2020 року видане повторне свідоцтво про смерть Петрівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.18). За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів належну йому земельну ділянку площею 6,26 га. згідно державного акту, виданого Бобринецькою райдержадміністрацією 29.03.2002 року серії VI-КР №012087 [PERSON] . Заповіт посвідчений 17 березня 2009 року секретарем виконавчого комітету Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області Кучерюк З.В., зареєстровано в реєстрі за №9 (а.с.24). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Бобринецького нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кіріченком Геннадієм Миколайовичем заведена спадкова справа 19.02.2020 року за № 7/2020 (а.с.56). За даними спадкової справи [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області 17 березня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №9. Спадщина складається з земельної ділянки, площею 6,2575 га, розташована на території Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.109- зворот). За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 1257 ЦК України\~передбачений вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним. Відповідно до частин першої вказаної норми, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, а також положеннями Закону України «Про нотаріат». За загальним правилом заповіт посвідчується нотаріусом. За змістом частини першої статті 37 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на дату посвідчення спірного заповіту, у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, нотаріальні дії, зокрема посвідчення заповітів, вчиняють уповноважені посадові особи відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до підпункту 5 пункту "б" частини першої статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану належить виконавчим органам сільських, селищних, міських рад. Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України» від 25 серпня 1994 року № 22/5 визначені загальні правила та порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад. Згідно з пунктом 1 розділу 1 Інструкції у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, відповідно до статті 37 Закону України «Про нотаріат», мають право посвідчувати заповіти. Відповідно до пункту 2 розділу 1 зазначеної Інструкції, нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (частина перша статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відповідно до ч.6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) рад в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітеті і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Відповідно до ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.1,2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалася на те, що рішення виконавчого комітету Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району, яким секретар виконкому була уповноважена на вчинення нотаріальних дій, відсутнє (не приймалося). На підтвердження цього послався на відповідь сільського голови Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району від 05.01.2021 року № 1.1-24/3, згідно якої на адвокатський запит повідомлено, що протоколи сесій Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, включно по 2019 рік, передано до архівного відділу Бобринецької районної державної адміністрації (а.с.23). Крім того, представник позивача вказав, що не отримав відповіді за адвокатський запит, адресований архівному відділу Бобринецької районної державної адміністрації про надання копії рішення про уповноваження посадової особи на вчинення нотаріальних дій, тому розцінює це як відсутність такого рішення взагалі. З приводу запиту на отримання відповідного доказу, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. В підготовчому судовому засіданні 21.12.2021 року представником позивача було заявлене клопотання про витребування доказів з архівного відділу Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області копії рішення, яким секретаря Миколо-Бабанської сільської ради було уповноважено вчиняти нотаріальні дії. Під час обговорення вказаного клопотання було звернуто увагу представника позивача на не, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року здійснено реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 р. № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів», шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених зазначеною постановою. Наголошено на тому, що діяльність Бобринецької РДА припинена у зв`язку з ліквідацією Бобринецького району, тому запит про надання рішення сільської ради не може бути адресований до цієї установи. Рекомендовано вчинити дії по збиранню доказів у належний спосіб та у належного суб`єкта, або надати до суду клопотання про витребування доказів від належного суб`єкта. Судом було оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні для вчинення вказаних дій. 06.01.2022 року до суду надійшла заява від представника позивача про проведення підготовчого судового засідання без участі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Клопотань про надання додаткових доказів чи їх витребування не заявлялося. За змістом ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми відповідно до 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Зважаючи на заявлені підстави звернення до суду з позовом, у даній справі суд має оцінити докази щодо прийняття чи неприйняття рішення відповідного органу (виконавчого комітету Миколо-Бабанської сільської ради) про надання секретарю виконавчого комітету повноважень на вчинення нотаріальних дій. Таких доказів (неприйняття відповідного рішення) суду надано не було. Відсутність рішення сільської ради у зв`язку з передачею їх до архівів районної державної адміністрації не можна розцінювати як відсутність такого рішення взагалі, його неприйняття. Відповідно до ч.5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Неподання належних та допустимих доказів на підтвердження обставин позову вказує на недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови у позові. Щодо належного способу захисту суд звертає увагу на наступне. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, та призводить до їх відновлення. Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, у статті 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо). Статтею 1257 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним. Відповідно до частин першої вказаної норми, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду №673/1431/18 від 20.01.2021 року. Відповідно до правового висновку, сформованого Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 94, 95 постанови від 04 квітня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є ефективним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставини нікчемності правочину. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) дійшла висновку про те, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним заповіту з підстав його нікчемності, позивач не вказує про наявність спору та не заявляє вимог про застосування правових наслідків недійсного правочину, не наводить відповідних обґрунтувань та доводів, відтак суд приходить до висновку, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту, що в сукупності з наведеними раніше у рішенні мотивами є підставою відмови у позові. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed