Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Вказує про те, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2012 року стала власником вищезазначеного будинку. При укладенні договору продавець [PERSON] гарантувала, що всі зареєстровані у вищевказаному будинку особи знімуться з реєстрації місця проживання. Однак до цього часу відповідач так і залишається зареєстрованим у спірному будинку, хоча за вказаною адресою фактично не проживає. Своїми діями відповідач порушує права позивача, як власника будинку, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Позивач надала письмову заяву про підтримку позову, просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 34). Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 27), однак на пошту за отриманням судової повістки, копії позовної заяви з доданими до неї документами і в судове засідання не з`явився (а.с. 32, 33), причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачається. Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача в розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 04.07.2012 р. (а.с. 13-16). Згідно договору купівлі-продажу земельних ділянок від 04.07.2012 р. позивач [PERSON] є власником земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-19). Як вбачається з копії домової книги та відповіді виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 22.03.2005 року (а.с. 20-22, 27). Згідно до акту-обстеження від 27.10.2021 р. відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, однак там не проживає та ніколи не проживав, що підтверджено свідками: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23). Таким чином, член сім`ї попереднього власник вказаного будинку залишається зареєстрованим у ньому, хоча зі слів позивача під час укладення договору купівлі-продажу продавець гарантувала зняття з реєстрації місця проживання відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суд, захищаючи права власності позивача, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно п. 33, 34, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідач [PERSON] не є членом сім`ї [PERSON] , а є членом сім`ї попереднього власника житла [PERSON] , яка розпорядилась своєю власністю, продавши її позивачу. [PERSON] на даний час є законним власником спірного житла. Право користування цим житлом у відповідача є похідним від права власності на це житло попереднього власника житла. Відносно нового власника будинку [PERSON] відповідач [PERSON] є сторонньою особою, який втратив право користування цим житлом та реєстрація його в будинку порушує права власника. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved