Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] 19.11.2021 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, який уточнив в поданій до суду 02.12.2021 заяві. \~ \~ \~ \~Позовна заява обґрунтована тим, що 26.06.1993 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , за час перебування в шлюбі набуто майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 1086 кв.м. в [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (1000 кв.м.), та для ведення садівництва площею 86 кв.м. \~ \~ \~ \~Позивач вказував, що між ним та відповідачем не досягнуто домовленостей щодо поділу майна та визначення його часток. В уточненій позовній заяві просив визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок загальною площею 236,5 кв.м. в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 1086 кв.м. за адресою [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та з цільовим призначенням для садівництва. Просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 236,5 кв.м. в [ADDRESS] ; 1/2 земельної ділянки площею 1000 кв.м. за адресою [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 1/2 земельної ділянки площею 86 кв.м. з цільовим призначенням для садівництва. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02.12.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Відповідачем [PERSON] 17.01.2022 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що визнає в повному обсязі дійсність фактів, викладених в позовній заяві [PERSON] , позовні вимоги просить задовольнити. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18.01.2022 закрито підготовче провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. Сторони в судове засіданні не з`явилися, подавши до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 26.06.1993 перебувають в зареєстрованому шлюбі. Також встановлено, що [PERSON] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№415160 на підставі рішення виконкому Київської районної в м. Полтаві ради від 25.10.2005 № 511 є власником земельної дільники площею 1086 кв.м. по [ADDRESS] з цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 1000 кв.м., для ведення садівництва 86 кв.м.) (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.10.2015 (а.с. 15, 16, 68-70) відповідач [PERSON] є власником житлового будинку в [ADDRESS] загальною площею 236,5 кв.м., житловою площею 94,1 кв.м. Відповідно до ст. ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Як встановлено судом, житловий будинок в [ADDRESS] набутий подружжям [PERSON] та [PERSON] за час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість твердження позивача про те, що таке майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Будь-які підстави вважати, що спірне майно було придбане виключно за особисті кошти, що на спірне майно (житловий будинок) не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя відповідно до норм ст. 57 СК України, відсутні. Тому суд приходить до висновку, що житловий будинок по [ADDRESS] в розумінні норм ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК є об`єктом спільної сумісної власності сторін по справі, як подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. На підставі викладеного, оскільки спірне майно набуте під час перебування у зареєстрованому шлюбі, частки майна дружини та чоловіка є рівними, суд приходить до висновку, про необхідність визнання за позивачем право власності на 1/2 частину жилого будинку з господарськими будівлям і спорудами за адресою [ADDRESS] , як на частку в спільній сумісній власності подружжя. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині поділу житлового будинку є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні питання про визнання земельних ділянок спільною сумісною власністю подружжя та їх поділ суд виходить з такого. Як встановлено судом, земельні ділянки загальною площею 1086 кв.м. по [ADDRESS] з цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 1000 кв.м., для ведення садівництва 86 кв.м.) набуті відповідачем [PERSON] в порядку приватизації. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Отже, набута одним з подружжя під час шлюбу в порядку приватизації земельна ділянки, є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу між подружжям. Враховуючи час виникнення прав на спірну земельну ділянку норми Закону України №2913-VІ від 11 січня 2011 року, який набрав чинності 08 лютого 2011 року, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18), від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18), від 24 квітня 2020 року в справі № 622/999/16-ц (провадження № 61-1260св19, ЄДРСРУ № 88951940) та від 12 серпня 2020 року у справі № 626/4/17 (провадження № 61-29004св18, ЄДРСРУ № 91037301). Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.\~ Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України в редакції станом на час вирішення справи судом, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. На підставі викладеного, враховуючи те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 1000 кв.м. за адресою [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Щодо земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , площею 86 кв.м. з цільовим призначенням для садівництва, суд приходить до висновку, що вказана земельна ділянка набута одним з подружжя, а саме [PERSON] під час шлюбу, але в порядку приватизації, тому є її особистою приватною власністю та не підлягає поділу між подружжям, на неї не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя. Тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню. В даній справі як позивач, так і відповідач є особами з інвалідністю другої групи, звільнені від сплати судового збору, тому судовий збір за розгляд справи судом необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: partial