Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 23.07.1999 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №048-П, а саме двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , яка належала останній на підставі договору дарування за реєстраційним №2312 від 29.10.1993 року, засвідченого державним нотаріусом Бериславської державної нотаріальної контори Кравцовою С.М. і зареєстрованого в Херсонському міжміському БТІ в реєстровій книзі №14 під реєстровим №3059 від 14.02.1994 року. Договір був укладений на Херсонській товарній біржі «Смарагд Південь». Жилу квартиру продано за 4\~000 грн., грошові кошти продавець отримала до підписання цього договору. Правочин сторонами повністю виконаний, відповідачем були звільненні всі приміщення, передані ключі, вона зналася з реєстрації за вказаною адресою. Позивач зазначає, що вона використовує квартиру протягом 22-охз років для постійного проживання, зареєстрована за вказаною адресою, регулярно сплачує комунальні платежі та утримує квартиру в належному санітарно-технічному стані. На час укладення договору, ні вона, ані продавець не знали, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. В зв`язку з чим, позивач просить суд визнати дійсним правочин, реальним та виконаним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 23.07.1999 року за №048-П, квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений на Херсонській товарній біржі «Смаргд Південь» між нею та [PERSON] . Ухвалою суду від 27.01.2022 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання та викликом сторін. Залучено до участі у справі товарну біржу "Смарагд-Південь", в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. В судове засідання позивач не з`явився, заявою просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, надала до сукду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Представни відповідача Бериславської міської ради в підготовче засідання не з`явився, заявою просили розглянути справу за відсутності їх представника, позов визнали, проти його задоволення не заперечували. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України, на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. 23.07.1999 року між [PERSON] та [PERSON] на Товарній біржі Смарагд-Південь був укладений договір купівлі продажу №048-П. Предметом договору є двокімнатна кварти, загальною площею 45,6 кв.м, за адресою [ADDRESS] . Сторони виконали умови договору. Згідно до п. 11 договору купівлі-продажу в подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У п. 13 договору зазначено, що четвертий екземпляр договору надається для реєстрації у бюро технічної інвентаризації, про що і було зроблено у реєстровій книзі №29 за №7597. Право власності на житловий будинок зареєстровано в КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонськеої обласної ради за [PERSON] в реєстраційній книзі №6 за реєстраційним номером 1153, від 17.12.2012 року, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №36769502. [PERSON] 12.06.1993 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після одруження « [PERSON] ». [PERSON] 29.04.2006 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». На теперішній час позивач не має можливості реалізувати своє право як власника, а саме здійснити реєстрацію права власності на вказаний будинок, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідченим. Згідно зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (1963 року), що діяв на час укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповфдно до ч.1 ст.47 ЦК України (1963 року) Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 220 нині діючого ЦК України. Відповідно до статті 1 Закону України Про, товарну біржу, товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Статтею 2 Закону України Про товарну біржу встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржою як її учасники. Згідно зі ст.15 Закону України Про товарні біржі не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Таким чином, угоди, що зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст.40 Закону України Про нотаріат, перелік яких є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про визнання угод недійсними від 28 липня 1978 року № 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15) було роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч.2 ст.47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. На час укладення договору купівлі-продажу квартири в липні 1999 року сторони правочину не були обізнані про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України Про товарну біржу, відповідно до ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, і сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеній чинним законодавством України в 1999 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена відповідним відділом бюро технічної інвентаризації. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на придбану квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово- комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни, зареєстрованих біржею. Крім того, в подальшому Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачалася підстава для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею. Відповідно до п.5 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири, сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що ними визнається і не заперечується, а після укладення договору, квартиру було передано покупцю, якою вона користується до теперішнього часу, однак, реєстрація договору на товарній біржі не може замінити його нотаріального посвідчення, проте нотаріально посвідчити угоду сторони не можуть, оскільки біржовий договір вже зареєстрований в органах технічної інвентаризації, а тому суд приходить до висновку, що порушене права позивача підлягає поновленню, шляхом визнання укладеного договору купівлі-подажу дійсними. На підставі викладеного, ст.ст. 47, 128, 153, 224, 227 ЦК України (в редакції 1963року), Закону України Про товарну біржу,

Outcome: approved