Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Кролевецької районної держаної нотаріальної контори\~ реєстр № 1-2047 житлове приміщення за адресою [ADDRESS] належить йому на праві власності. В будинку зареєстровані за місцем проживання він, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згоду на реєстрацію надавав він.\~ Відповідачі фактично в будинку за місцем реєстрації не проживали, не проживають та ним не користуються. Вважає, що відповідачі фактично втратили право на користування житлом за вказаною адресою у зв`язку з тим, що протягом тривалого часу не користуються даним житлом, їх речі в будинку відсутні. Не знімаючись з реєстрації в належному позивачу будинку, відповідачі порушують його права як власника, оскільки він не має змоги здійснювати своє право власності на власний розсуд. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: [ADDRESS] . Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Позивач просить розгляд справи проводити без його участі (а.с. 4). Відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання (а.с. 30-32), в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подали. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про про право на спадщину за законом [PERSON] є власником житлового будинку та господарських споруд по\~ [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до довідки ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради №9532 від 21 серпня 2020 року за адресою [ADDRESS] серед інших зареєстровані [PERSON] ,\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] \~\~ (а.с.8). За змістом позовної заяви відповідачі за зареєстрованим місцем проживання - в будинку [ADDRESS] не проживають і даним житлом не користуються. Факт тривалого не проживання відповідачів в будинку\~ [ADDRESS] , понад три роки , підтверджується довідкою голови вуличного комітету (а.с.9). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі фактично за місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживають без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користуються, участі в утриманні будинку не приймають. Поважних причин непроживання відповідачів більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачами була домовленість про збереження за останніми права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідачі оспорювали виселення зі спірного житла, зверталися до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надали суду доказів, що покинули житло проти їх справжньої волі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідачі не є власниками або наймачами житла (будинку), який належить на праві власності позивачу та не проживають за адресою: [ADDRESS] більше одного року. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] \~\~\~\~ такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком по [ADDRESS] . Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved