Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

У жовтні 2021 р. позивач звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати відповідачку [PERSON] , що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] , мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є співвласником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрована відповідачка, яка фактично не проживає за даною адресою протягом багатьох років і не являється членом сім`ї. Вважає, що відповідачка втратила право користування житловим будинком як така, що не користується ним понад один рік без поважних причин. Ухвалою суду від 02.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених в позові, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідачка, в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції за місцем реєстрації, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Третя особа-1 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов просила задовольнити та ухвалити відповідне рішення. Третя особа-2 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов просила задовольнити та ухвалити відповідне рішення. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідачів, та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що позивачка є співвласником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору дарування від 11 травня 2021 року 1/6 частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Астраускас Л.Є. за реєстровим номером № 1449. Тим самим, позивач [PERSON] є співвласником 1/6 частки вищевказаного житлового будинку. Іншими співвласниками житлового будинку є [PERSON] (1/3 частки житлового будинку) та [PERSON] (1/3 частки житлового будинку). Як вбачається з матеріалів справи, в спірному житловому будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка є колишньою дружиною дядька позивачки. Позивачка посилається на те, що в зв`язку з непроживанням відповідачки в будинку протягом багатьох років, відповідачка втратила право користування спірним житловим будинком, оскільки вона не являється власником чи співвласником вищевказаного будинку. Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На підтвердження свого права власності на спірний житловий будинок, позивачка надала суду копію Договору дарування 1/6 частку житлового будинку від 05.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Астраускас Л.Є. за реєстровим номером № 1449, копію Договору дарування 1/6 частки житлового будинку від 11.05.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Астраускас Л.Є. за реєстровим номером № 523 та копію Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №40952072 реєстраційний номер нерухомого майна 335383280000. Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності позивача є непорушним. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На спростування доводів позивача відповідачем не подано жодного доказу факту не проживання у даному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що відповідачка, маючи об`єктивну можливість користування, не користується вищевказаним житлом без поважних причин більше року, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як співвласнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи її законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту. Враховуючи те, що відповідачка не проживає у спірному будинку без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, вона вважається такою, що втратила право на користування цим житлом. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідачка, маючи об`єктивну можливість проживання у будинку та не мешкаючи в ньому більше року без поважних причин, втратила право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню такою в судовому порядку. Наведене свідчить про те, що позивачка, як співвласник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки відповідачка в силу закону втратила право користування житлом. На підставі викладеного, ст.64 ЖК України, ст.319, 321, 405 ЦК України,

Outcome: approved