Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути на свою користь з Моторного (транспортного) страхового бюро України грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн як страхове відшкодування; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.01.2015 об 11:35 годині по вулиці В. Житомирській, у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Лексус», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Фольксваген», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яку постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2015 було визнано винною у вчиненні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП автомобіль, яким керував позивач, зазнав механічних пошкоджень. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за полісом ОСЦПВ серії АІ-5559575 у ПрАТ «СК «Україна». 13.02.2015 позивач подав до ПрАТ «СК «Україна» усі документи, які відповідно до законодавства вимагаються від потерпілої особи для отримання страхового відшкодування, а тому кінцевий строк для його виплати збіг 13.05.2015, однак страхова компанія свої зобов`язання не виконала. На відновлення пошкодженого транспортного засобу позивачем загалом було витрачено 57 800,00 грн, однак ліміт відповідальності страховика за вказаним полісом становить 50 000,00 грн. Рішенням суду від 15.06.2018 [PERSON] визнаний конкурсним кредитором ПрАТ «СК «Україна». Господарським судом м. Києва по справі № 910/842/18 винесено ухвалу від 17.07.2019, якою затверджений звіт ліквідатора, затверджений ліквідаційний баланс ПрАТ «СК «Україна», як банкрута станом на 17.07.2019, та ухвалено рішення про ліквідацію ПрАТ «СК «Україна» у зв`язку з банкрутством. Обов`язки страховика за договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2020 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідачем було отримано 09.02.2021. 24.02.2021 до суду від представника відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України - Гусєва П.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні, оскільки вважає, що позивачем не надано доказів звернення до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, із поданого позивачем рахунку-фактури неможливо встановити розмір завданого автомобілю матеріального збитку, внаслідок ДТП, що сталася 18.01.2015. Оскільки власником автомобіля «Лексус» є [PERSON] , позивачем не надано повноважень на отримання ним страхового відшкодування. 05.03.2021 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій доводи відзиву не визнає та проти них заперечує. Просить врахувати позицію Верховного Суду про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, та у цьому випадку позивачем було витрачено 57 800,00 грн, що підтверджується рахунком-фактурою, актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) та квитанцією до прибуткового ордеру. Питання правомірності стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «СК «Україна» на користь позивача у розмірі 50 000,00 грн вже вирішувалось Господарським судом м. Києва по справі № 910/842/18 та його рішення має преюдиційне значення у цій справі. Щодо своєчасності звернення позивача до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, то відповідно докази долучені до позову. Крім того, позивачем було направлено відповідачу досудове попередження від 13.03.2019, копія якого додається. У своїх запереченнях, що надійшли до суду 17.03.2021, представник відповідача наполягає на відмові у задоволенні позову, з підстав, що були викладені ним у відзиві на позовну заяву. Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надійшло. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2015 по справі № 761/2701/15-ц [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн (а.с. 9-10). Вказаною постановою судом встановлено, що 18.01.2015 о 11 год. 35 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , на вул. В. Житомирська у м. Києві, не врахувала стану проїжджої частини та не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем марки «Лексус», д.н.з. [NUMBER] , який у свою чергу допустив зіткнення з автомобілем марки «Рено», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдання матеріальної шкоди. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п. 13.1 ПДР, тобто вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Станом на день розгляду справи вказана постанова Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/2701/15-ц набрала законної сили. За нормою ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Власником автомобіля марки «Лексус», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 5). Довіреністю від 10.02.2015, посвідченою приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу, Ільченко Л.І., [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси з питань, які будуть стосуватися експлуатації нею та розпорядження від її імені та в її інтересах належним їй транспортним засобом марки «Лексус», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 6, 7). На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , була забезпечена ПрАТ «Страхова компанія «Україна» на підставі полісу ОСЦПВ № АІ/005559575 з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну 50 000,00 грн. (а.с. 11). 19.01.2015 [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» з письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля марки «Лексус», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] (а.с. 12-13). 13.02.2015 [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування за наслідками страхового випадку, що відбувся 18.01.2015 за участю транспортного засобу «Лексус», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 14). За даними Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.03.2018 [PERSON] сплачено за відновлювальний ремонт транспортного засобу «Лексус», д.н.з. [NUMBER] , 57 800,00 грн, що підтверджено Рахунком-фактурою від 29.03.2018 та квитанцією до прибуткового ордера № 60 від 31.03.2018 (а.с. 16, 17, 21). 07.09.2018 постановою Господарського суду м. Києва у справі № 910/842/18 припинено процедуру розпорядження майном Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42-Г; ідентифікаційний код 30636550); припинено повноваження розпорядника майна Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» арбітражного керуючого Тищенко О.І.; визнано Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» арбітражного керуючого Тищенко О.І.; постановлено строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважати таким, що настав з 07.09.2018, ліквідатору провести ліквідаційну процедуру та подати суду на затвердження звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута (а.с. 23-26). Положеннями ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»). У відповідності до ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Статтею 6 Закону № 1961-IV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За нормою п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. За вимог п.п. 33.1.4 п. 33.1. ст. 33 Закону № 1961-IV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. ПрАТ «СК «Україна» в порушення умов Договору (полісу) № АІ/005559575 та діючого законодавства не здійснило на користь [PERSON] виплату грошового зобов`язання. Відповідно до пп. 39.1, 39.2.1 п. 39,2 ст. 39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, основним завданням якого є, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.06.2018 у справі № 910/842/18 визнано конкурсним кредитором Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», зокрема, [PERSON] першої черги на суму 53 524,00 грн, четвертої черги на суму 22 554,27 грн, шостої черги на суму 13 857,53 грн, загальна сума 89 935,80 грн (а.с. 27-55). Вказаним судовим рішенням судом встановлено, що заявлені кредитором вимоги на суму 50 000, 00 грн підтверджені доданими до заяви про визнання грошових вимоги до боржника копіями первинних документів, а саме: актом здачі-приймання робіт (надання послуг), рахунком-фактурою, квитанцією про оплату за ремонт автомобіля, заявою про виплату страхового відшкодування, повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, постановою про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності, полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Постановою Господарського суду м. Києва від 07.09.2018 у справі № 910/842/18, припинено процедуру розпорядження майном Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42-Г; ідентифікаційний код 30636550). Припинено повноваження розпорядника майна Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» арбітражного керуючого Тищенко Оксани Іванівни. Визнано Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42-Г; ідентифікаційний код 30636550) банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру (а.с. 23-26). 17.07.2019 ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 910/842/18 ліквідовано банкрута - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42-Г; ідентифікаційний код 30636550) як юридичну особу в зв`язку з банкрутством (а.с. 61-72). На час виникнення спірних правовідносин, правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення були врегульовані Законом № 1961-IV та Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2343-XII 14.05.1992. За загальним правилом, викладеним в п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Норми ст. 87 Закону № 2343-XII 14.05.1992, відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство ПрАТ «Страхова компанія «Україна», не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів в процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма ч. 5 ст. 45 вказаного Закону встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. Натомість спеціальні норми Закону № 1961-IV встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика через недостатність майна страховика. Зокрема, відповідно до пункту 20.3 ст. 20 Закону № 1961-IV, у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Згідно з пп. «ґ» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі. Таким чином, у спірних правовідносинах відбувся перехід до МТСБУ обов`язків за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховика, який ліквідований, що передбачено положеннями пункту 20.3 статті 20 та статтею 41 Закону № 1961-IV. Судом встановлено, що позивач в установленому законом порядку подав заяву про страхове відшкодування, проте страховик не провів оцінку завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди і страхове відшкодування не виплатив. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.03.2018, рахунок-фактуру від 29.03.2018 та квитанцію до прибуткового ордера № 60 від 31.03.2018, відповідно до яких вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 57 800,00 грн. Жодних доказів, які б спростовували дані вищевказаних документів, суду не надано, а тому суд вважає їх належним і допустимим доказом розміру завданих позивачу збитків та покладає їх в обґрунтування свого рішення. Зважаючи на викладене, суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги [PERSON] до МТСБУ про стягнення страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика в розмірі 50 000,00 грн. У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved