Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

До Коростишівського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява АТ КБ «Приватбанк», в обґрунтування якої вказано, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 19.04.2011 року. Позивач зазначає, що при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, так відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду про те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Вказує на порушення відповідачем зобов`язань за вказаним договором, які викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, вказаний кредитний рахунок позивачем був відкритий, однак зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту відповідач не виконує, як наслідок, станом на 11.07.2021 року виникла заборгованість у розмірі 14102,35 грн., яка складається з: 11100,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3001,55 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами в розмірі 2270,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками отримав 20.10.2021 року, про що свідчить відмітка працівника пошти в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Станом на день розгляду справи відзив до суду відповідач не направила. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідив матеріали справи, надані докази та приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.04.2011 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідно до Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку зазначена можливість нарахування відсотків за користування кредитом. Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Тарифи та Умови були надані відповідачу для ознайомлення та були погоджені ним при підписанні анкети-заяви. З виписки по картковому рахунку [PERSON] № б/н станом на 14.07.2021 вбачається, що відповідач користувався кредитними картками, знімав та поповнював готівку, здійснював переказ коштів, тобто реалізував своє право на користування кредитними коштами. В паспорті споживчого кредиту, який підписаний 12.02.2021 року та зберігає чинність та є актуальним до 27.02.2021 року [PERSON] , міститься загальна інформація про споживчий кредит, зокрема про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Крім того позивач надав розрахунки заборгованості з користування кредитними коштами станом на 01.04.2015, 30.09.2019 та 11.07.2021 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] , довідку про термін дії та перелік виданих [PERSON] кредитних карток. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Заява-анкета про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 19.04.2011 р. не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, які надані позивачем є тими самими умовами, з якими ознайомилась [PERSON] і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Тому суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19. Зі змісту паспорту споживчого кредиту вбачається, що інформація зазначена у ньому надана споживачу 12.02.2021 року і зберігає чинність та є актуальною до 27.02.2021 року. Проте зазначений паспорт споживчого кредиту не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними грошима. Оскільки, в анкеті-заяві позичальника не міститься інформація щодо банківського продукту, який надається позичальнику яку саме банківську картку отримує позичальник, в той час як паспорт споживчого кредиту зазначає інформацію різних типів карток та містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту за різними кредитними картками та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог банку, а саме в розмірі 11100,80 грн.- заборгованість за тілом кредита, а в частині стягення 3001,55 грн. - заборгованість за простроченими відсотками відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача судові витрати в розмірі 1786,85 грн.

Outcome: partial