Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

20.12.2021 р. [PERSON] , звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування вимог заяви заявник зазначає, що йому [INFO] в квітні виповнилося 55 років, а в грудні 2021 року він звернувся до ГУ ПФ України в Івано-Франківській області із заявою щодо призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки працював за час своєї трудової діяльності на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2. Однак ГУ ПФ України в Івано-Франківській області відмовлено йому у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки, згідно документів, які подані до заяви, а саме трудова книжка [NUMBER] прізвище на першій (титульній) сторінці не відповідає паспортним даним. У рішенні ГУ ПФ України від 07.12.2021 р. зазначено, що немає можливості врахувати до його стажу роботи жоден період роботи, оскільки прізвище, зазначене у трудовій книжці не відповідає паспортним даним. В наказі № 455к від 03.08.1990 р. також прізвище зазначено не вірно. Згідно з наданими документами зарахувати до страхового стажу немає можливості періоди роботи до 01.01.2000 р., через зазначені розбіжності. Встановити приналежність правовстановлюючих документів необхідно для реалізації конституційного права на соціальний захист, а саме на визначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Згідно військового квитка [NUMBER] на ім`я [PERSON] (рос.) зазначено дата народження [INFO] , в паспорті дата народження також [INFO] , так само у трудовій книжці дата народження також [INFO] . В трудовій книжці на титульній (першій сторінці) не вірно зазначено його прізвище « [PERSON] » в подальшому його прізвище в паспорті « [PERSON] ». Просив встановити факт належності йому правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки серії [NUMBER] , на ім`я [PERSON] . Заявник [PERSON] в судове засідання 17.02.2022 р. не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Від нього до суду надійшла заява в якій заяву підтримав та просив суд заяву задовольнити, а справу розглядати без його участі (а.с.39). Представник заінтересованої особи - Головного Управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області, в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи. 02.02.2022 року на адресу суду надійшло пояснення по справі, із якого вбачається, що Головне Управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області при вирішенні даної справи не заперечує щодо встановлення факту, що має юридичне значення, та просить розглядати справу без участі представника управління (а.с.33-36). Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за\~ відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, прийшов до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , заявник має прізвище [PERSON] , [INFO] (а.с.5-7). Трудова книжка [NUMBER] , заповнена 08.08.1990 р., на прізвище « [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с.8-12). На сторінках 3 даної трудової книжки, під №1 записані дані про навчання в Одеському інженерно-будівельному інституті (диплом ТВ №817905 від 30.06.1990 р., під №2 записані дані про службу в армії (військовий білет [NUMBER] від 3.12.1990 р.) з 02.07.1984 р. по 26.05.1986 р. (а.с.8). Згідно копії диплому [NUMBER] від 30.06.1990 р., виданого Одеським інженерно-будівельним інститутом [PERSON] в 1990 році закінчив даний інститут (а.с.14). Військовий квиток [NUMBER] від 03.12.1990 р., виданий на [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Досліджені наявні письмові докази та копії особистих документів заявника, в їх сукупності дають підстави вважати, що заявлені заявником вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підлягає до задоволення, оскільки вимога заявника законна, обґрунтована та доказово підтверджена матеріалами справи. Встановлення факту належності трудової книжки має для заявника юридичне значення, так як він зможе реалізувати своє право на отримання пенсійних виплат, підтвердити свій трудовий стаж та оформити пенсію. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved