Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

03.11.2021 року представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача 19\~519,50 грн. заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову послався на те, що 21.05.2018р. між відповідачем та ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» був укладений кредитний договір №МФ-0661800001287 (надалі-Кредитний договір), відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 9\~998,73 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 05.06.2018 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених п. 1.3-1.7 Кредитного договору. 30.07.2018 року ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором, укладеним із відповідачем. Відповідач користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість за кредитом та процентами. Однак, відповідач допустив порушення виконання зобов`язань за договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 18.08.2021 року становить 19\~519,50 грн., а саме: 9998,73 грн. заборгованості за тілом кредиту; 0, 64 грн. заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги; 6299,16 грн. пеня; 901,53 грн. нараховані 3% річних; 2319,44 грн. втрати від інфляції. На даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором. Тому позивач просить задовольнити позов та стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати в розмірі 2270,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн. Ухвалою від 15.11.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 07.12.2021 року з повідомленням сторін, який було відкладено на 29.12.2021р. 24.12.2021 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що із позовною заявою сторона відповідача повністю не погоджується, виходячи з наступних підстав. Позивачем до позовної заяви не долучено жодного доказу отримання кредитних коштів відповідачем, окрім копії кредитного договору, розрахунку заборгованості та розхідного чеку. Посилався на вимоги ч.1 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором. А також на те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні бухгалетрські документи, оформлені згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Ними, зокрема можуть бути документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а в разі неможливості, одразу після її закінчення. В той же час, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони. Стверджував, що відповідач категорично заперечує факт отримання коштів, оскільки жодної готівки не отримував через касу, тобто даний кредитний договір вважає неукладеним, оскільки сам факт підписання договору не свідчить про отримання коштів, а договір кредиту є укладеним із моменту отримання коштів. Належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором можуть бути виписки з особових рахунків клієнтів, касовий документ - заява про видачу готівки, якщо такі відповідають вимогам первинних документів. Позивачем до позовної заяви не надано жодного документу за підписом відповідача про отримання із каси коштів за вказаним вище кредитним договором, що свідчить про безпідставність позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути із позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. Крім того, 24.12.2021 року представник відповідача подав заяву про застосування строків давності, в якій просив з врахуванням вимог ст. 256 ЦК України застосувати до даних позовних вимог строк давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. 29.12.2021 року позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що підтвердженням видачі кредиту є розхідний чек ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» на суму 9998.73 грн. від 21.05.2018 року. Форма і зміст розрахункового документу визначено Положенням про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року №13. Зокрема, згідно з п.5 розділу 1 вищевказаного Положення розрахункові документи, що створюються реєстраторами розрахункових операцій або програмними реєстраторами розрахункових операцій в паперовій та/або електронній формі можуть містити додаткові дані про проміжний підрахунок загальної суми за чеком, суму здачі та інші дані, зокрема інформацію, яка визначена технічними вимогами до спеціалізованих реєстраторів розрахункових операцій. Тому вважає, що позивачем належними доказами підтверджено видачу кредитних коштів розрахунковим документом фіскальним касовим чеком. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. 29.12.2021 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача на 07.02.2022 року. 31.01.2022 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що згідно з п. 2.1 Кредитного договору кошти видаються позичальнику після підписання договору шляхом видачі готівки з каси кредитора. Із представленого суду розхідного чеку не вбачається хто отримав кошти 21.05.2018 року, а відповідач категорично заперечує факт отримання коштів, оскільки готівки не отримував через касу, тобто даний кредитний договір вважає неукладеним, оскільки сам факт підписання договору не свідчить про отримання коштів, а договір вважається укладеним з моменту отримання коштів. Крім того, розрахунковий документ має містити обов`язково підпис позичальника, якого у даній справі немає. Також зауважив, що наданий документ по формі не відповідає Положенню про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів. В даному Кредитному договорі було передбачено, що відповідач має отримати кошти через касу, проте будь-який письмовий документ або розрахунковий документ з підписом відповідача, який би підтвердив факт отримання коштів позичальником через касу або на рахунок відсутній. Враховуючи це просив в задоволенні позовних вимог відмовити. 07.02.2022 року представник позивача подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що підтвердженням видачі кредиту із каси кредитора є розхідний чек, виданий ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» від 21.05.2018 року на суму 9998,73. Окрім цього, представник позивача надав аналогічні пояснення, які ним були зазначені у відповіді на відзив, що подана 29.12.2021 року. 07.02.2022р. сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав разом із позовною заявою письмове клопотання про розгляд справи без нього, у якому зазначив, що позовні вимоги підтримує. Відповідач та його представник в судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відтак, у відповідності до положень ст. 247, ч.5 ст.279 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи те, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.05.2018р. [PERSON] підписав заявку на отримання кредиту в сумі 9998,73 грн. (а. с. 10). 21.05.2018 року між ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» (Кредитор) та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір №МФ-0661800001287, згідно з умовами якого кредитор зобов`язується на умовах визначених цим договором на строк, визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитору кредит, у встановлений п.1.4 термін та сплатити проценти за використання кредиту, а також виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені цим договором (а. с. 8-9). Відповідно до п. 2.1 вищевказаного Кредитного договору кошти видаються позичальнику після підписання договору шляхом видачі готівки з каси Кредитора. В п. 5.3 Кредитного договору зазначено, що кредитний договір набирає чинності з моменту його укладення та видачі кредиту, а строк дії договору встановлюється до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно даного кредитного договору. 30.07.2018 року між ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір відступлення права вимоги №30-07/2018, за яким ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором №МФ-0661800001287 від 21.05.2018 року, що укладений з відповідачем (а.с.17-27). 01.08.2018р. рішенням Загальних зборів учасників ТОВ Кредекс Фінанс було перейменовано на ТОВ Вердикт капітал (а. с. 34-35) і внесено відповідні відомості до ЄДРЮО та ФОП, що підтверджується випискою (а. с. 40-41). ТОВ Вердикт капітал являється фінансовою установою, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого Національногю комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 30.08.2018р. (а с 39). Із Статуту ТОВ Вердикт капітал вбачається, що метою діяльності товариства є здійснення господарської діяльності, спрямованої на одержання прибутку, від надання фінансових послуг; предметом діяльності товариства є, серед іншого, надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (а. с. 28-32). Відповідно до ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг фінансова установа це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (ст. 1). Фінансовими вважаються послуги, зокрема, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (ст. 4). Отже, позивач, як фінансова установа, підписав з відповідачем Кредитний договір, за умовами якого кредитор зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит), а позичальник зобов`язувався повернути кредитору кредит, у встановлений п.1.4 термін та сплатити проценти за використання кредиту. Позивач стверджує, що всупереч умовам кредитного договору позичальник допустив порушення зобов`язання, оскільки не виконував його, що призвело до виникнення заборгованості. Так, згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] перед позивачем станом на 18.08.2021 року становить 19\~519,50 грн, а саме: 9998,73 грн. заборгованості за тілом кредиту; 0, 64 грн. заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги; 6299,16 грн. заборгованість з пені; 901,53 грн. нараховані 3% річних; 2319,44 грн. втрати від інфляції (а.с.14-15). Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Таким чином, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд в постанові від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц зазначив, що процесуальний обов`язком суду є належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. Звертаючись до суду з цим позовом позивач на підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів надав суду розходний чек від 21.05.2018 року на суму 9998,73 грн (а. с. 16). При цьому, як вже зазначлося вище, у п. 2.1 Кредитного договору зазначено, що кредитні кошти надаються позичальнику після підписання цього договору шляхом видачі готіки з каси кредитора. Порядок видачі готівкових коштів з каси врегульований чинним законодавством України. Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» (в редакції, яка діяла на момент видачі кредиту) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Згідно з ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до Положення\~про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління\~ Національного банку України\~ 29.12.2017 № 148 (в редакції, яка діяла на момент видачі кредиту) (надалі Положення №148) касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки (п. 23). Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки підписуються керівником і головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником. До видаткових ордерів додаються заяви на видачу готівки, розрахунки ( п. 26 Положення №148). З додатку 3 до даного Положення вбачається, що у видатковому касовому ордері мають бути зазначені, серед інших, такі реквізити: "Одержав", "Дата", "Сума", "Підпис одержувача", дані документа, що засвідчує особу отримувача. Як вбачається із розхідного чеку від 25.05.2018р., надано позивачем як доказ видачі відповідачу кредитних коштів, його зміст не відповідає вимогами закону та положення, оскільки в ньому відсутній, зокрема, особистий підпис особи чи будь-які інші дані, які б дали змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні цієї операції (в даному випадку - отрманні кредитних коштів), а отже не може бути доказом отримання відповідачем кредиту. Інших доказів отримання відповідачем кредитних коштів позивачем надано не було. Представник позивача у своїх пояснення по суті позову посилається на ЗУ Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг і стверджує, що расхоний чек є належним підтвердженням видачі кредиту із каси кредитора. Відповідно до п. 24 Положення №148 розрахункові операції, що проводяться відповідно до\~Закону про застосування реєстраторів, оформляються згідно з вимогами цього Закону. Так, відповідно до ст. 2 даного Закону реєстратор розрахункових операцій (РРО) - це пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу. Відповідно до ст. 9 даного закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються, зокрема, при виконанні банківських операцій, крім: операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, якщо такі операції виконуються не в касах уповноважених банків та операцій комерційних агентів банків та небанківських фінансових установ з приймання готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування, за винятком програмно технічних комплексів самообслуговування, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів. Відтак, із вищевикладеного випливає, що небанківські фінансові установи можуть застосовувати РРО лише для приймання готівки для подальшого її переказу чи при операціях з купівлі-продажу іноземної валюти, і аж ніяк для підтвердження видачі кредиту. Таким чином, суд дійшов висновку, що до правовідносин, які склалися між сторонами ЗУ Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг затосуванню не підлягає. Відтак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оскільки позивачем не доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів, то такий договір вважається неукладеним, і тому не тягне за собою наслідків неналежного виконання зобов`язання. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» шодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором є необгрунтованими та не підлягають до задоволення. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються судді при розглядів спорів (зокрема,\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц,\~від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц,\~від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц\~тощо). Оскільки суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, то заява про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. Окрім цього, представник відповідача просив в разі відмови в задоволенні позовних вимог стягнути з позивача в його користь витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. та додатково вказав, що докази понесених ним витрат долучить згодом. Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідних доказів на підтвердження витрат на правову допомогу представником відповідача суду надано не було. Тому таке клопотання представника відповідача залишається без розгляду. На підставі вищевикладеного і

Outcome: dismissed