Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

08 жовтня 2021 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом в якому просила визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП ім. Леніна Великоолександрівського району Херсонської області площею 11.1 умовних кадастрових гектарів. Позовна заява мотивована тим, що з 01 липня 1997 року по 31 жовтня 2002 року вона працювала в КСП ім. Леніна, яке в подальшому було перейменовано в ТОВ «Кубань». 30 серпня 1999 року її було прийнято в члени КСП ім. Леніна, а 31 жовтня 2002 року її було звільнено у зв`язку з банкрутством та ліквідацією ТОВ «Кубань». В ході розпаювання КСП ім. Леніна станом на 01 березня 2000 року всі члени КСП ім. Леніна отримали земельну частку (пай), згідно зі списком КСП складеним до Державного акту на право колективної власності на землю. Але позивачці під час вказаного паювання не була виділена земельна частка (пай) через відсутність землі та через те, що вона не була включена у списки. З відповіді відділу Держгеокадастру у Великоолександрівському районі від 05 квітня 2021 року вона дізналася про не включення її до списку громадян-членів КСП ім. Леніна, яку вона вважає необґрунтованою. З листа архівного відділу Великоолександрівської РДА від 28 квітня 2021 року вона дізналася про прийняття щодо неї рішення на загальних зборах уповноважених членів КСП проведених 01 березня 2000 року про виділення їй земельного паю в розмірі 11,1 га із земель запасу. Незважаючи на це, рішенням шостої сесії восьмого скликання № 229 від 16 червня 2021 року їй було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної частки (паю), з посиланням на відсутність сертифікату на земельну частку (пай). З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 21 липня 2021 року на її заяву про видачу їй сертифікату на земельну частку (пай) на підставі вказаного рішення про виділення їй земельної частки (паю) її повідомили про те, що оскільки в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Леніна право на земельну частку (пай) не зареєстровано та рішення суду про визнання за нею права на земельну частку (пай) нею не надано, вона не має права на отримання відповідного сертифіката. Далі позивачка вказує, що оскільки на момент розпаювання КСП ім. Леніна Великоолександрівського району Херсонської області вона була членом КСП вона мала право на земельну частку (пай), у відповідності до пункту 2 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95. Її право на отримання земельної частки (паю) також вбачається з надання їй майнового паю як члену КСП ім. Леніна, щодо чого наявний запис в книжці пайщика виданої на ім`я її матері. Також позивачка вказала про те, що для визнання за нею права на земельну частку (пай) необхідно встановити дотримання трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, долучених до Державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. Це в свою чергу свідчить про відсутність будь-яких строків для виділення земельної ділянки в натурі. Крім того, позивачка вказала про можливість задоволення вимоги щодо земельної частки (паю) за рахунок земель резервного фонду на підставі положень пункту 7 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95, а також послалася на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривенький проти України» (заява № 43768/07, яке набуло статусу остаточного 16 травня 2017 року), яким визнано порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з позбавленням заявника права на земельну ділянку без надання будь-якої компенсації або іншого відшкодування. Крім того, позивачка 12 жовтня 2021 року подала заяву про поновлення строку на звернення до суду в якій просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) та поновити вказаний строк. В обґрунтування заяви позивачка вказала, що про порушення свого права вона дізналась лише в 2021 році, оскільки отримала офіційну відповідь про відмову їй у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної частки (паю), як члену КСП ім. Леніна, оскільки її не було включно у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). До зазначеного часу вона була впевнена, що до відповідного списку її було включено, адже про це свідчив протокол № 2 від 01 березня 2000 року, яким за нею було визнано право на земельний пай. Їй постійно повідомляли, що земельну частку їй не виділяють, оскільки немає для цього землі, однак вона була впевнена, що в будь-який час може забрати свій сертифікат та передати його до Борозенської сільської ради щоб розпочати процедуру виділення земельної частки (паю) у розмірі 11,1 га із земель резервного фонду. Наведені причини пропуску звернення до суду позивачка сприймає як непереборні, що не залежали від її волевиявлення. Її тривалий час вводили в оману, а вона вірила державним органам. У наданому суду 13 грудня 2021 року відзиві на позов сільський голова Борозенської сільської ради заперечив проти позову та просив у заявлених вимогах відмовити. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначив, що розпаювання земель КСП ім. Леніна Великоолександрівського району Херсонської області проходило в 1995 1997 роках, а землі колективної власності було поділено згідно зі списком, до якого були включені всі хто був членом КСП ім. Леніна та мав стаж роботи в КСП ім. Леніна три і більше роки. [PERSON] до вказаного списку включена не була, а згідно з пунктом 2.2 рішення ХІ сесії восьмого скликання Новокубанської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 10 березня 2000 року № 62а [PERSON] було відмовлено у виділенні земельної частки (паю) в зв`язку з прийняттям в члени КСП ім. Леніна на загальних зборах КСП ім. Леніна від 22 вересня 1999 року. Під час судового розгляду справи суд зобов`язав відповідача надати відзив на позов (ухвала Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 24 листопада 2021 року), а також прийняв рішення про витребування доказів. Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2021 року з Борозенської сільської ради Бериславського району Херсонської області витребувано інформацію про те, коли КСП ім. Леніна отримало Державний акт на право колективної власності на землю згідно наявних у них або в Новокубанській сільській раді документів, та витребувано з відділу 1 управління у Бериславському районі ГУ Держгеокадастру у Херсонській області і архівного відділу Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області інформацію про дату отримання КСП ім. Леніна Новокубанської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області Державного акту на право колективної власності на землю. Вимоги суду були виконані 29 грудня 2021 року та 17 січня 2022 року. На судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Пояснила, що вона знала про не включення її у списки осіб, які мають право на виділення земельної частки (паю), оскільки за нею спочатку 01 березня 2000 року було визнано право на земельну частку (пай), а потім рішенням сільської ради від 10 березня 2000 року їй було відмовлено у виділенні земельної частки (паю), оскільки вона не мала трирічного стажу роботи в КСП ім. Леніна. Однак вона була впевнена у тому, що вона має право на земельну частку (пай), але їй не виділяють відповідну земельну ділянку, з причини відсутності для цього землі. Також позивачка вказала, що рішення про відмову їй у виділенні земельної частки (паю) вона не оскаржувала, письмово до сільської ради та уповноважених членів КСП ім. Леніна не зверталася за поновленням своїх прав. Зазначила, що на момент видачі Державного акту, формування відповідних списків та розпаювання вона не була членом КСП ім. Леніна. На момент розгляду справи вона вважає, що повинна була бути включена у списки як особа, яку було прийнято в члени КСП ім. Леніна після проведення розпаювання. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила визнати за позивачкою право на земельну частку (пай) додатково уточнивши, що остання набула право на земельну частку (пай) як особа, яку було прийнято в члени КСП ім. Леніна після проведення розпаювання, у відповідності до пункту 7 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95. Виникнення у неї такого права вбачається з протоколу № 2 зборів уповноважених членів КСП ім. Леніна від 01 березня 2000 року відповідно до якого було вирішено передати землі резервного фонду у колективну власність для одержання сертифікатів по 11,1 га, в тому числі, [PERSON] , як такій яка має право на земельний пай. Вказала, що не заперечує того факту, що на момент розпаювання, яке відбувалось впродовж 1995 1997 року позивачка не була членом КСП та у зв`язку з чим не була включена у списки осіб, що був доданий до Державного акту. Також представник підтримала заяву про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, окремо зазначивши, що згідно з правовою позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 05 лютого 2020 року № 389/896/19 особа вважається такою, що дізналася про порушення своїх прав лише після отримання офіційної відповіді від державного органу. Представник відповідача до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Свої заперечення виклав у відзиві. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, перевіривши обставини наведені сторонами та їх представниками, суд дійшов таких висновків. Відповідно до протокол № 2 загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Леніна від 24 грудня 1992 року було прийнято рішення клопотати перед виконкомом Новокубанської сільської ради народних депутатів про видачу Державного акту на колективну власність. Відповідно до рішення прийнятого 26 січня 1994 року на ХІХ сесії Новокубанської сільської ради погоджено рішення правління КСП ім. Леніна від 13 грудня 1993 року «Про роздержавлення та приватизацію земель КСП ім. Леніна Новокубанської сільської Ради згідно науково-технічної документації». Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХС-ІV вбачається, що його видано Сільськогосподарському підприємству ім. Леніна Новокубанською сільською радою народних депутатів Великоолександрівського району Херсонської області у тому, що вказаному власнику землі передається у колективну власність 4740,9 га землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Новокубанської сільської ради народних депутатів від 26 січня 1994 року № 19. До вказаного Державного акту додається список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, працівників соціальної сфери. Відповідно до Книги реєстрації договорів, актів на право користування землею Новокубанської сільської ради вказаний Державний акт було зареєстровано 07 лютого 1994 року. Відповідно до рішення № 166 від 31 березня 1994 року Великоолександрівської районної Ради народних депутатів Херсонської області на ХІV сесії двадцять першого скликання прийняте рішення «Про роздержавлення та приватизацію земель КСП імені Леніна». Відповідно до протоколу № 1 засідання правління КСП ім. Леніна від 9 лютого 1995 року було прийнято доповнення до Статуту КСП. В розділі Статуту про земельний пай внесено вимогу про надання паю лише при загальному стажу роботи в КСП ім. Леніна не менше п`яти років та уточнення списку в Державному акті на колективну власність, при цьому викреслити з нього вибулих, померлих, виключених працівників інших сфер виробництва. Доручено правлінню КСП контролювати та корегувати список пайщиків. Відповідно до протоколу № 1 засідання правління КСП ім. Леніна від 30 січня 1997 року прийнято рішення рекомендувати загальним зборам уповноважених членів КСП затвердити списки на паювання землі із змінами і доповненнями. Самі списки відсутні. Відповідно до протоколу № 1 звітно-виборних зборів уповноважених членів КСП від 06 лютого 1997 року прийнято рішення затвердити нові списки на розпаювання землі. Самі списки відсутні. Відповідно до протоколу № 4 засідання правління КСП ім. Леніна Великоолександрівського району Херсонської області від 10 червня 1998 року прийнято рішення про передачу землі резервного фонду у колективну власність для сертифікатів по 11.1 га 19 членам КСП, які мають право на отримання земельної частки. В протоколі вказано, що список додається, в дійсності список відсутній. Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] від 05 вересня 1979 року вбачається, що позивачка [PERSON] 01 липня 1997 року була прийнята на роботу в КСП ім. Леніна, а 30 серпня 1999 року її було прийнято в члени КСП ім. Леніна. 01 березня 2000 року КСП ім. Леніна було перейменоване в ТОВ «Кубань», а 02 березня 2000 року її було переведено в ТОВ «Кубань». 31 жовтня 2002 року її було звільнено з ТОВ «Кубань» у зв`язку з ліквідацією останнього. Відповідно до протоколу засідання правління КСП ім. Леніна Новокубанської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області № 6 від 21 вересня 1999 року прийнято рішення про прийняття [PERSON] в члени КСП з 30 серпня 1999 року без права на пай. Відповідно до протоколу № 2 зборів уповноважених членів КСП ім. Леніна Великоолександрівського району Херсонської області від 01 березня 2000 року (архівна копія) було вирішено: передати землі резервного фонду у колективну власність для одержання земельних сертифікатів по 11,1 га членам КСП, які мають право на земельний пай, зокрема, [PERSON] . Відповідно до рішення ХІ сесії восьмого скликання Новокубанської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 10 березня 2000 року № 62а за результатами розгляду подання КСП ім. Леніна про зміну форми власності в зв`язку з збільшенням та прийняттям членів КСП було прийнято рішення, зокрема, щодо відмови у виділенні земельної частки (паю) [PERSON] з причини прийняттям її у члени КСП ім. Леніна на загальних зборах КСП від 22 вересня 1999 року, від 07 грудня 1999 року (відсутній трирічний стаж). Відповідно до довідки виданої відділом кадрів ТОВ «Кубань» стаж роботи [PERSON] вказаний 2 роки 8 місяців. Відповідно до протоколу № 6 зборів засновників ТОВ «Кубань» Великоолександрівського району від 07 грудня 2000 року вирішено передати земельні частки (паї) та землі резервного фонду з балансу ТОВ «Кубань» Новокубанській сільській раді в користування в розмірі 1148 га, та виділити землі резервного фонду для одержання земельних сертифікатів по 11,11 га членам колишнього КСП ім. Леніна, ТОВ «Кубань». Відповідно до листа в.о. начальника відділу у Великоолександрівському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 05 квітня 2021 року позивачці було повідомлено про те, що за наявною у відділі інформацією її не було включно до списку громадян членів КСП ім. Леніна. Відповідно до листа в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 21 липня 2021 року позивачці повідомлено, що згідно з Книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Леніна право на земельну частку (пай) за [PERSON] не зареєстровано. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] та книжки пайщика виданої ТОВ «Кубань» вбачається, що позивачці було видано майновий пай. Відповідно до архівної довідки архівного відділу Великоолександрівської РДА Херсонської області від 04 жовтня 2021 року вбачається, що КСП ім. Леніна було перейменовано в ТОВ «Кубань», а останній є правонаступником першого. Наведені докази є належними та допустимим, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечувались сторонами та не викликають сумніву в їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу права позивачки на земельну частку (пай), яке виникло у неї як члена колективного сільськогосподарського\~підприємства на підставі розпаювання земель, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до Указу Президента «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94 установлено, що приватизація земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, є невідкладним першочерговим заходом у здійсненні земельної реформи в Україні. Передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції проводити на добровільних засадах, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє. Також вказаним Указом рекомендовано місцевим Радам народних депутатів за участю Державного комітету України по земельних ресурсах ужити заходів щодо прискорення передачі відповідно до земельного законодавства безплатно у колективну власність земель колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Відповідно до Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Крім того, у пункті 7 вказаного Указу визначено, установити, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» 14 лютого 1992 року № 2114-XII (далі Закон) колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Відповідно до частини першої статті 3 Закону підприємство створюється за бажанням громадян на добровільних засадах на їх загальних зборах. Створення підприємства не обумовлюється будь-якими рішеннями державних, господарських та інших органів. Відповідно до частини першої статті 5 Закону членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Відповідно до частини першої статті 7 Закону об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Аналіз наведених правових актів та норм закону дає підстави для висновку, що в Україні після набуття державною незалежності та з метою створення ринкової економіки і підприємницької ініціативи, створення нових відносин власності на землю на основі принципів економічної самостійності та соціальної рівності, подолання економічної кризи та зростання доходів і рівня життя населення було проведено земельну реформу у сфері сільськогосподарського виробництва, яка передбачала передачу державних земель сільськогосподарського призначення у власність громадян на добровільних засадах у порядку приватизації без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Такий порядок передбачав створення колективних сільськогосподарських підприємств на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, різновидом яких є зокрема колгосп, визнанням за ними права власності на землю сільськогосподарського використання, яка перебувала у користуванні відповідного колгоспу, шляхом видачі державного акту на право колективної власності на землю, складенням списків осіб, які за законом мають право на земельну частку (пай) із подальшою видачою сертифікатів на підтвердження відповідного права. Належність громадянину права на земельну частку (пай) визначається тим фактом, чи займається або займалася особа її обробкою. Це право визначене вказаними Указами Президента України та не може бути обмежене або скасоване органом, який проводить таку приватизацію (зборами учасників), шляхом не включення у відповідні списки з власних міркувань. Відповідно до впровадженої процедури уповноважені органи мали забезпечити вказане право особи виконавши вимоги закону при цьому не перебираючи на себе повноваження Президента України у вирішенні питання про наявність або відсутність відповідного права у кожної особи, залежно від вимог встановлених на власний розсуд. Зі змісту Указів Президента України можна зрозуміти, що право на земельну частку кожної особи обумовлюється: її членством в КСП на час паювання; включенням її до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержанням колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. З наведених доказів, а також пояснень позивачки та її представника та представника відповідача (наданих у відзиві) встановлено, що на момент паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (в період з 1995 року по 1997 рік), на момент формування та затвердження списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, працівників соціальної сфери доданого до Державного акту на право колективної власності (в період з 26 січня 1994 року по 07 лютого 1994 року), та момент одержання КСП ім. Леніна Державного акту на право колективної власності (період з 07 лютого 1994 року по 1995 рік) позивачка [PERSON] не була членом КСП ім. Леніна, оскільки набула таке членство 30 серпня 1999 року. Таким чином, законодавчими актами не було передбачено жодної правової підстави для включення її у список, осіб, які набули право на земельну частку (пай) «атоматично». Натомість, під час судового розгляду представник позивача [PERSON] акцентувала увагу на тому, що у позивачки виникло право на земельну частку (пай) на підставі пункту 7 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95, як особи, яку було прийнято у члени КСП ім. Леніна після паювання. З такими доводами суд також не може погодитись, оскільки вказане положення нормативного акту закріплювало дискрецію уповноважених членів КСП ім. Леніна щодо прийняття рішення про надання (передачу) особі земельної ділянки, при реалізації якої необхідно було врахувати як наявність резервного фонду для цього, так і визначені ними умови для такого набуття зазначеними у Статуті. Крім того, вказаним пунктом Указу визначена можливість як щодо передачі земельної ділянки у приватну власність так і щодо надання земельної ділянки у користування. У якому порядку передавати (надавати) земельну ділянку члену КСП вирішував уповноважений орган і суд його не може в цьому підміняти. Тобто, стверджувати про наявність підстав для виникнення у позивачки права на земельну частку (пай) лише на підставі її прийняття в члени КСП ім. Леніна без окремого рішення уповноважених членів КСП ім. Леніна, прийнятого у встановленому законом порядку, немає підстав. Рішення зборів уповноважених членів КСП ім. Леніна Великоолександрівського району Херсонської області від 01 березня 2000 року (протокол № 2) про передачу землі резервного фонду у колективну власність для одержання земельного сертифікату на 11,1 га [PERSON] як особою, яка має право на земельний пай не підтверджує виникнення у останньої права на земельну частку (пай), оскільки фактично вказане рішення було підставою для вирішення на сесії восьмого скликання Новокубанської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області питання про виділення земельної частки (паю) [PERSON] , як особі, яка набула членство КПС ім. Леніна і за результатами розгляду якого [PERSON] було відмовлено у виділенні земельної частки (паю). Відповідне рішення органу місцевого самоврядування позивачкою не було оскаржено, а питання про не включення її до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай), шляхом оскарження нею дій або бездіяльності КСП ім. Леніна або його правонаступника, не вирішувалося. В даному провадженні позивачка також не заявляла відповідної вимоги, яка відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 10 січня 2019 року № 696/1268/16-ц попередньо має бути вирішена перед заявленням вимоги про визнання права на земельну частку (пай). Також суд зазначає, що рішення Європейського суду з прав людини, на яке послалася позивачка, до даних правовідносин не може бути застосоване, оскільки предметом спору, що вирішується судом є право особи на земельну частку (пай), а не її право на земельну ділянку, яка перебувала в її володінні на законних підставах, однак згодом була вилучена державою. Отримання позивачкою майнового паю КСП ім. Леніна також не може свідчити про виникнення у неї права на земельну частку (пай), оскільки питання щодо останнього врегульовано окремою процедурою, яка судом перевірена, та законодавець не пов`язує виникнення права на майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства із виникненням права на земельну частку (пай). Зважаючи на встановлення судом факту відсутності порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивачки, а отже відсутності необхідності у їх захисті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для з`ясування обставин щодо пропуску позивачкою строку позовної давності, визначного частиною першою статті 80 ЦК УРСР, та вирішення питання про визнання причин його пропуску поважними (частина друга статті 80 ЦК УРСР). Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачка не набула права на земельну частку (пай) як член КСП ім. Леніна у встановленому законом порядку. Ухвалюючи рішення, суд враховує, що при такому вирішенні спору буде дотриманий справедливий баланс інтересів як позивачки, у якої відсутнє право на отримання земельної ділянки (паю), так і інтереси територіальної громади, яку представлено Борозенською сільською радою, із володіння якої не матиме місце безпідставне вилучення земельної ділянки. Відповідно до статті 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Тобто, хоча держава має усіляко сприяти громадянам у реалізації ними прав на землю, а тим самим забезпеченню гідного рівня життя, але забезпечення такого права має бути не лише обґрунтоване, але й виправдане із приведенням фактів, які свідчитимуть про те, що визнання за особою права на земельну частку із земель резервного фонду не призведе до істотного дисбалансу між інтересами суспільства та інтересами заявника та не спричинить негативні наслідки. Рішення повинне бути не просто формально законним і обґрунтованим, а й справедливим за своєю суттю, для забезпечення чого суд наділений функцією роз`яснення та тлумачення положень національного закону (наприклад, рішення у справі «Озтюрк проти Туреччини» (Ozturk v. Turkey), заява № 22479/93, п. 55, ECHR 1999-VI) за умови необхідності застосування норми, яка може сприйматися неоднозначно. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 141 ЦПК України суд покладає понесені позивачкою судові витрати не неї, оскільки у задоволені позову відмовлено.

Outcome: dismissed