Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване в м. Мелітополі про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, просив стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 62500 (шістдесят дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп. у відшкодування майнової шкоди та 300 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилався на те, що вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 25.01.2021 року, залишеним без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19.04.2021 року, його визнано невинуватим у пред`явленому в рамках кримінального провадження № 42019080370000042 від 02.05.2019 року обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діянні даного складу злочину. Указував, що йому завдано значної майнової (матеріальної) і моральної (немайнової) шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуків, незаконного накладення арешту на належне йому майно, незаконного внесення відомостей до оперативно-довідкового обліку ДІАЗ МВС України про притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного втручання у його особисте життя внаслідок проведення відносно нього негласних слідчих (розшукових) дій. Зазначав, що моральна шкода полягає, в тому числі, і у душевних стражданнях, які позивач зазнав протягом усього часу досудового розслідування та судового розгляду кримінального правопорушення (23 місяці 9 днів), що зумовило погіршення відносин з оточуючими, знайомими та друзями, приниженння його честі, гідності та ділової репутації і як фізичної особи, і як військовослужбовця. Просив стягнути на його користь 300000 грн моральної шкоди, а також 62500 грн, сплачених за надання йому правничої (юридичної) допомоги адвокатами АО «ЛЕГЕСІ» у кримінальному провадженні. Ухвалою суду від 17 вересня 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням справи в підготовче судове засідання в порядку спрощеного провадження. 06.10.2021 року представником відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване в м. Мелітополі надано до суду відзив на позовні заяву /а.с. 156-165/, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнав повністю, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказує, що є неналежним відповідачем у справі, оскілкьи ніяких позовних вимог до них позивачем не заявлено, не обґрунтовано та недоведено яку саме шкоду спричинено та в чому протиправність дій саме даного відповідача. Спричинення моральної шкоди не доведено, не надано розрахунку та його огбгрунтування. Щодо стягнення витрат на правову допомогу також не доведено належними доказами. 11.10.2021 року представником відповідача Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону надано до суду відзив на позовні заяву /а.с. 169-173а/, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнав повністю, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказує, що не обґрунтовано та недоведено розмір моральної шкоди, не підтверджено її заподіяння. Щодо стягнення витрат на правову допомогу також не доведено належними доказами та їх розмір необгрунтований. 23.10.2021 року представником позивача надано відповіді на відзив відповідачів /а.с. 184-191/, згідно яких вважає доводи представників відповідачів безпідставними та необґрунтованими, оскільки позов доведено належними доказами та вимоги ґрунтуються на законі. Ухвалою суду від 03.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні пітримав позов просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністб просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вивчивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02.05.2019 року було розпочате кримінальне провадження відносно позивача військовою прокуратурою Запорізького гарнізону Південного регіону України шляхом внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42019080370000042 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України /а.с. 22/. 03.05.2019 року ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно [PERSON] , а саме візуального спостереження особи, аудіо-, відео контролю особи/а.с. 114-116/. 08.05.2019 року відповідно до постанови прокурора досудове розслідування доручено слідчому управлінню ТУ ДБР у м. Мелітополі. 10.05.2019 року о 14.30 годин слідчим ТУ ДБР у м. Мелітополі було затримано позивача в порядку ст. 208 КПК України /а.с. 23-27/. Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.05.2019 року позивачу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Одночасно позивачу було визначено альтернативний запобіжний захід - заставу /а.с.98-101/. 11.05.2019 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України /а.с. 28-35/. 13.05.2019 року дружиною позивача було сплачено заставу та 15.15 годин позивач був звільнений з ІТТ Мелітопольского ВП ГУНП України в Запорізькій області /а.с. 35а/. 15.05.2019 року ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області [PERSON] відсторонено від посади на два місяці /а.с. 102-105. 16.05.2019 року ухвалами слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області накладено арешти на квартиру позивача, мобільний телефон та військовий жетон /а.с. 106-113/. 20.09.2019 року було змінено підозру позивачу на ч.1 ст. 368 КК України та того ж дня складено обвинувальний акт та скеровано до Токмацького районного суду Запорізької області для розгляду. Під час до судового розслідування проводилися негласні слідчі 9розшукові дії0, освідування, обшуки за місцем мешкання та роботи. Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 25.01.2021 року /а.с. 36-74/, залишеним без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19.04.2021 року /а.с. 75-97/, його визнано невинуватим у пред`явленому в рамках кримінального провадження № 42019080370000042 від 02.05.2019 року обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діянні даного складу злочину. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (ч. 7 ст. 1176 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону). Відповідно до пунктів 4, 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону). Згідно із ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. При визначенні розміру відшкодування необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Судом встановлено, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 25.01.2021 року, залишеним без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19.04.2021 року. Як свідчать матеріали справи, позивач у період з 10.05.2019 року по 19.04.2021 року перебував під слідством та судом, тобто 23 місяців 9 днів. Посилання відповідачів на те, що [PERSON] не доведено факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок перебування під слідством та судом, є безпідставними, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право особи на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На думку суду, розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, ухвалений з дотриманням принципу співмірності та справедливості з урахуванням конкретних обставин справи та тривалістю завдання моральної шкоди позивачу. Заявлені позивачем вимоги по стягненню моральної шкоди не відповідають обсягу заподіяної позивачу шкоди та засадам розумності, виваженості і справедливості з огляду на обставини даної справи. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). У справі не встановлено і за доводами позову не наведено виключних обставин, які б свідчили про необхідність відступити при вирішенні даного спору від визначеного Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» мінімального розміру моральної шкоди, гарантованого державою. Так, позивач не скаржився на надмірну тривалість досудового слідства або суду, перебував під вартою, не надав судових рішень щодо неправомірності дій органів досудового слідства під час кримінального провадження щодо нього, тощо. При вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди на користь позивача суд виходить з того, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на час розгляду справи судом. Отже, розмір мінімальної заробітної плати, з якої при здійсненні розрахунків виходить суд, становить 6 000 грн (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»). При визначенні розміру моральної шкоди суд вважає за необхідне здійснити розрахунок, виходячи з розміру, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеному законодавством за кожен місяць перебування позивача під слідством та судом, що відповідає ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Суд вбачає підстави для визначення моральної шкоди у розмірі більшому, ніж гарантовано державою, оскільки позивач утримувався під вартою, був позбавлений протягом 2 років виконання своїх професійних обов`язків, пов`язаних із захистом держави, наявні негативні наслідки для нормальних сімейних та родинних відносин, в зв`язку з чим позивач вимушений був змінити місце служби перевівшись на нижчу посаду /а.с. 131-135/. Враховуючіи вищезазначене суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди 150000 буде достатнім для відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості з огляду на обставини даної справи. Такий розмір моральної шкоди, на думку суду, відповідає характеру і обсягу страждань, яких зазнав позивач внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, тривалості і тяжкості вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступеню зниження репутації за час перебування під слідством і судом, а також вимогам розумності, виваженості і справедливості. Крім цього, на підставі п. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», [PERSON] належить відшкодувати майнову шкоду у розмірі 62500 грн., яка складається з сум, сплачених ним у зв`язку з наданням у правової (юридичної) допомоги Адвокатського об`єднання «ЛЕГЕСІ» за участь у кримінальному провадженні, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 13.05.2019 року /а.с. 136-138/, додатковою угодою від 13.05.2019 року до договору про надання правової допомоги від 13.05.2019 року /а.с. 139-140/, актами прийому-передачі наданих послуг від 20.09.2019 року, 25.01.2021 року, 19.04.2021 року /а.с. 141-143/, квитанціями до прибуткового касового ордеру /а.с. 144-146/. Суд погоджується з тим, що матеріалами справи підтверджено надання позивачу Адвокатським об`єднанням послуг, які свідчать про те, що, починаючи з 13.05.2019 року захист інтересів [PERSON] здійснювали адвокати Адвокатського об`єднання «ЛЕГЕСІ», надаючи клієнту консультації, знайомилися з матеріалами кримінального провадження, подавали заяви і клопотання, складали адвокатські запити і отримували відповіді на них, а також брав участь у судових засіданнях, здійснюючи правовий супровід підзахисного. Водночас суд враховує, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню безпосередньо з Державного бюджету України, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст. 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відшкодована відповідачем. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 428/3277/20, від 10 листопада 2021 року у справі № 583/5399/19. Ураховуючи обставини справи та мотиви, наведені вище, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 62500 грн. у відшкодування майнової шкоди та 150 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК). З урахуванням того, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів на користь держави пропорційно в рівних частках належить стягнути 1 072,50 грн. судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: partial