Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що проживає у власному будинку [ADDRESS] , який успадкував за заповітом від [PERSON] . За вказаною адресою, крім нього, зареєстровані та проживають його дружина, [PERSON] , доньки [PERSON] та [PERSON] . Крім вищевказаних осіб, за вказаною адресою, в тому числі, зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що згідно доданої до позовної заяви копії Будинкової книги, реєстрація місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою місця знаходження житлового будинку позивача була здійснена 17.06.2003 року. У жовтні 2021 року позивач вирішив продати належний йому житловий будинок [ADDRESS] та знайшов потенційного покупця. Однією з умов купівлі житлового будинку майбутнім покупцем - є зняття з реєстрації місця проживання всіх осіб за даною адресою. У разі ж неможливості його здійснення - майбутній покупець будинку відмовляється від укладення вищевказаного договору. Позивач та його дружина не заперечують щодо добровільного зняття з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою. Також, у разі продажу вказаного будинку його діти будуть забезпечені житлом, а місце їх проживання зареєстроване. Щодо ж бажання чи небажання [PERSON] у добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання за адресою знаходження належного їй житлового будинку - йому нічого не відомо. На даний час [PERSON] не знає місце фактичного проживання відповідача та не має засобів зв`язку із ним. Зазначає, що у жовтні 2021 року звернувся до Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області з метою зняття з реєстрації проживання [PERSON] за вищевказаною адресою, але останньому було пояснено, що згідно ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, у тому числі, на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тож, зважаючи на вище викладене, позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою судді Онуфріївського районного суду Кіровоградської області Шульженко В.В. від 10.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче засідання. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 10.01.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Додатково пояснив, що з [PERSON] у 2003 році поїхали на заробітки в Російську Федерацію, повернувся із заробіток він сам, а [PERSON] залишився в РФ, після приїзду обіцяв виписатися, але так і не приїхав в смт Онуфріївку, щоб вивписатися. Відповідач для позивача не є родичем, а лише знайомим на момент 2003 року. При від`їзді на заробітки їм необхідна була наявність реєстрації місця проживання, і оскільки такої не було у відповідача, то бабуся позивача без відома інших прописала відповідача у своєму будинку, про що позивач дізнався після повернення із заробіток. Останні раз із відповідачем мав переписку в Контакті у 2010 році, останній пообіцяв приїхати та виписатися, але так і не приїхав, на подальші письмові електронні повідомлення не відповідав. Зареєстроване місце проживання відповідача у будинку позивача перешкоджає останньому у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, у тому числі щодо оформлення субсидії на оплату комунальних послуг та інше. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву до суду не подав. Заяви та клопотання від відповідача до суду не надходили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що із позивачем є сусідами, відповідача у справі ніколи не бачив на території домоволодіння позивача, такий там не проживає, а за адресою [ADDRESS] проживає лише позивач із сім`єю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що із позивачем є сусідами, більше 30-ти років проживає за адресою [ADDRESS] , відповідача на території домоволодіння позивача ніколи не бачила. Заслухавши позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. За положеннями ч.3 ст.12 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до виданої Онуфріївською селищною радою довідки зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18.10.2021 року №943 вбачається, що дана довідка видана уповноваженому власнику (співвласнику, наймачу) житлового приміщення (будинку), членові житлово - будівельного кооперативу [PERSON] адреса: [ADDRESS] про те, що до складу зареєстрованих осіб входять: [PERSON] , уповноважений власник, [INFO] ; [PERSON] , дружина, [INFO] ; [PERSON] , донька, [INFO] ; [PERSON] , донька [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною довідкою /а.с. 11/. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Онуфріївської селищної ради від 18.10.2021 року №938 вбачається, що гр. [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрований та не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується вказаною довідкою /а.с. 12/. Згідно доданої до позовної заяви копії [ADDRESS] ), реєстрація місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою місця знаходження житлового будинку позивача була здійснена 17.06.2003 року, що підтверджується копією будинкової книги /а.с. 13-16/. Вказаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] позивач успадкував за заповітом від [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1764 /а.с. 20/. Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником вказаного житлового будинку, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № витягу 9597213 від 18.09.2013 року серія ЕАІ № 597729 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №280634536 від 22.10.2021 року /а.с. 17-19, 21/. Згідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст. 317 ЦПК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1, ч.2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»). Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 24 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" (даний закон набрав чинності 01.12.2021 року) орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач є власником зазначеного вище будинку, реєстрація в ньому місця проживання відповідача, який фактично не проживає та не проживав в ньому, створює позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні правом власності, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved