Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

28 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця», у якому просить визнати незаконним та скасувати наказ начальника дистанції структурного підрозділу «Покровська дистанція сигналізації та зв`язку» Акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 08.12.2021року №404-вт «Про відстороненнявід роботи старшого електромеханіка дільниці цеху з обслуговування пристроїв паркового радіозв`язку [PERSON] » та зобов`язати відповідача виплатити йому заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи. В обґрунтування позову зазначив, що\~він з 4.03.2003 року до теперішнього часу перебуває в трудових відносинах з підприємством відповідача. Працює на посаді електромеханіка дільниці в структурному підрозділі «Покровська дистанція сигналізації та зв`язку» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця». У грудні 2021 року позивач стикнувся із порушенням його конституційного права на роботу з боку відповідача, яке полягало в тому, що від нього вимагали медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та обмежили права щодо повноцінної роботи.\~ 29.11.2021 року відповідач письмово повідомив його про обов`язкове щеплення проти распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Позивач категорично відмовився від щеплення, оскільки його не було достатньо проінформовано щодо ефективності профілактичного щеплення від зазначеної хвороби та про можливі наслідки, тобто про можливі поствакцинальні ускладнення, також не було організовано медичного огляду для виявлення у працівників можливих медичних протипоказань до щеплення. При цьому, в трудовому договорі та посадовій інструкції відсутні відомості про обов`язковість проведення щеплення. Наказом від 08.12.2021 року №404-вт позивач був відсторонений від роботи з 09.12.2021 року на час відсутності щеплення проти распіратурної хвороби COVID-19 або медичного висновку про наявність постійних чи тимчасових протипоказань до вакцинації, без збереження заробітної плати, до моменту усунення причин відсторонення або закінчення карантину. 09.12.2021 року йому вручили оскаржуваний наказ про відсторонення від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. З підстав порушення вимог\~статті 43 Конституції України, статей\~2,\~21,\~147 Кодексу законів про працю України, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ відповідача\~від 08.12.2021 року № 404-вт «Про відсторонення від роботи», поновити його на посаді, зобов`язати відповідача виплатити йому заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи (а.с.2-4). Ухвалою суду від 30.12.2021 року порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді); розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с.13) 18.01.2022 року відповідачем Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає вимоги [PERSON] безпідставними, необґрунтованими та такими, що не містять доказів щодо порушення прав і законних інтересів позивача. На думку відповідача зазначене відсторонення проведено у відповідності до вимог чинного законодавства та не свідчить про порушення його трудових прав. Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України №2153 від 4 жовтня 2021 року (з урахуванням змін і доповнень) «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають…- підприємства, установи та організації включені до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83. Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ Міністерства охорони здоров`я України №2153 від 04.10.2021 року відповідає Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», зокрема статті 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України. Відповідно до постанови Кабінету міністрів України №83 від 04.03.2015 року акціонерне товариство Українська залізниця» віднесено до об`єктів державної власності, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, працівники АТ «Укрзалізниця» підлягають обов`язковй вакцинації проти COVID-19. Так як позивач є працівником АТ «Укрзалізниця» не пройшов обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, не має протипоказань до вакцинації, відповідач був зобов`язаний відсторонити позивача від роботи відповідно до діючого законодавства, що було оформлено наказом №404/вт від 08.12.2021 року. Додатково зазначено, що тимчасове відсторонення працівника від виконання ним трудових обов`язків є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трубових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працвником зберігається його робоче місце. Тому відповідач вважає, що наказ №404/вт від 08.12.2021 року про відсторонення від роботи [PERSON] оформлено та підписано у відповідності до положень чинного законодавства України і підстави для його визнання його незаконним та скасування відсутні. (а.с. 19-22) Позивач [PERSON] , його представник адвокат Малькевич Н. В.(уповноважена ордером серії АН №1002109), в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові, наполягали на їх задоволенні, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог не надали. Представник відповідача Акціонерного товариства\~«Українська залізниця»\~в особі\~регіональної філії\~«Донецька залізниця»\~АТ «Укрзалізниця»\~Малиновський М.\~А. (уповноважений\~довіреністю)\~просив відмовити\~в задоволенні\~позовних вимог\~ [PERSON] в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві, долученого до матеріалів справи. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до копіїї трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] перебуває у\~трудових відносинах\~з Акціонерним\~товариством «Українська\~залізниця» в\~особі регіональної\~філії «Донецька\~залізниця» АТ\~«Укрзалізниця» (до зміни найменування) з 04.03.2003 року по теперішній час, обіймає посаду старшого електромеханіка дільниці цеху з обслуговування пристроїв паркового радіозв`язку. (а.с.29-35). Згідно наказу начальника дистанції Акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Покровська дистанція сигналізації та зв`язку» [PERSON] №404/вт від 08.12.2021 року «Про відсторонення від роботи старшого електромеханіка дільниці цеху з обслуговування пристроїв паркового радіозв`язку Шавченка О. В.», погодженого з старшим інспектором з кадрів Бочко Н., позивача [PERSON] відсторонено з 09.12.2021 року від роботи на час відсутності щеплення проти COVID-19/медичного висновку про наявність постійних чи тимчасових протипоказань до вакцинації, без збереження заробітної плати, до моменту усунення причин відсторонення/або закінчення карантину. Підстава для відсторонення: повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення та відсторонення у випадку непроведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 від 29.11.2021 року. (а.с. 20) Згідно повідомлення від 17.11.2021 року про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, позивач [PERSON] 29.11.2021 року поставив свій підпис на листі ознайомлення з повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення та відсторонення у випадку непровдення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 (а.с.36-39). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~В наказі відповідач посилається на\~ст. 46 КЗпП України, ч. 2\~ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»,\~наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року №2153\~зі змінами, внесеними наказом МОЗ від 01.11.2021 року №2393, пункту 41-6\~постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236\~(а.с. 8). Права і свободи людини і громадянина є природними та невід`ємними, надані їй від народження, визнаються найвищою цінністю і не мають вичерпного характеру. Право на працю - це одне з фундаментальних прав людини, встановлене міжнародно-правовими актами й визнане міжнародним співтовариством. Воно належить до групи соціально-економічних прав і в загальному сенсі відбиває потребу людини створювати і здобувати джерела існування для себе та своєї сім`ї, реалізовувати власний творчий потенціал, виражати свою особистість. Згідно статті 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, ухвалений резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 2200А(ХХІ) від 16 грудня 1966 року, який набув чинності 3 січня 1976 року, який Україна ратифікувала 12 листопада 1973 року, та який є частиною національного законодавства України, держави, що беруть участь у цьому Пакті, визнають право на працю, що охоплює право кожної людини на отримання можливості заробляти на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вільно погоджується, і зроблять належні кроки для забезпечення цього права. Статтею 43 Конституції України\~кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої\~статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів\~Конституції України\~та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційною скаргою щодо відповідності\~Конституції України\~(конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019). Трудові відносини в Україні врегульовані\~КЗпП України. Так,\~статтею 21 КЗпП України\~проголошена рівність трудових прав громадян та заборонена будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема обмеження прав працівників залежно від стану їхнього здоров`я. Статтею 46 КЗпП України\~встановлено, що відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Отже, перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, який визначений статтею 46 Кодексу, не є виключним; положення цієї статті передбачають можливість його розширення, проте лише актами законодавства України. Згідно з частиною першою\~статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»\~(далі Закон\~№ 1645-III) профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Отже, дана стаття передбачає обов`язкові щеплення проти окремих видів інфекційних хвороб. При цьому в даному переліку не міститься посилання на обов`язкове щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно з частиною 2\~Закону\~№ 1645-III\~працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому\~законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Отже, цією нормою передбачено запровадження\~обов`язкових профілактичних щепленнь проти інших відповідних інфекційних хвороб, проте виключно в порядку, встановленому законом. Частинами третьою, четвертою\~статті 12 Закону\~встановлено, що в разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України. Аналіз наведених положень\~Закону\~дає підстави для висновку, що ухвалення рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень на відповідних територіях віднесено до виключної компетенції головного державного санітарного лікаря України, головного державного санітарного лікаря Автономної Республіки Крим, а також головних державних санітарних лікарів областей, міст Києва та Севастополя та за умови наявності відповідних епідемічних показань. Пунктом 41-6\~постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу (далі - Постанова КМУ № 1236), передбачено, що керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій повинні забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим\~наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153\~(далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України\~Про захист населення від інфекційних хвороб\~та частини третьої статті 5 Закону України\~Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України,частини першої статті 1 Закону України\~Про оплату праці\~тачастини третьої статті 5 Закону України\~Про державну службу; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 р. за № 1306/36928 (далі - Наказ МОЗ № 2153). Пунктом 6 Наказу МОЗ № 2153 до переліку осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 віднесено працівників\~підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. Винятком є працівники, що мають протипоказання до щеплень, визначені в Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженому МОЗ України від 16.09.2011 р. № 595 (далі - Перелік № 595). Відповідача АТ «Українська залізниця» віднесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. Конституція України\~має найвищу юридичну силу.\~Закони\~та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй. Разом з тим,\~наказом Міністерства охорони здоров`я України №2393 від 01.11.2021 року, зареєстрованого в Міністрестві юстиції України від 08.11.2021 року за №1452/37074 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», набирає законної сили 9 грудня 2021 року. Отже, наказ яким внесено зміни до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичнм щепленням проти COVID-19, затверджений наказом МОЗ від 4.10.2021 року №2153, до якого включено підприємство відповідача, набув законної сили 09.12.2021 року, тоді як оскаржуваний наказ винесено 08.12.2021 року, тобто до набрання чинності вказаним наказом. Окрім того, як встановлено в судовому засіданні, повідомленням від 29.11.2021 року встановлено строк щеплення не пізніше 08 грудня 2021 року, при цьому в повідомленні йдеться посилання на Наказ МОЗ № 2153 від 04.10.2021 року, зміни до якого, стосовно відповідача, набирають чинності лише 09 грудня 2021 року, тобто наказ\~про відсторонення винесений раніше аніж у представника відповідача виникло на це право. У справах, у яких оспорюється незаконність відсторонення від роботи, саме відповідач повинен довести, що відсторонення відбулося без порушення законодавства про працю. Позиція відповідача, щодо дії оскаржуваного наказу від 08 грудня 2021 року з 09 грудня 2021 року не ґрунтується на нормах закону. Крім того, відповідачем не надано суду доказів того, що обмежувальний захід, у виді відсторонення позивача від роботи, до якого він вдався і який мав для позивача негативні наслідки, сприяв досягненню заявленої державними органами мети - запобіганню зараженню вірусом працівників відповідача. Позивач працює старшого електромеханіка дільниці цеху з обслуговування пристроїв паркового радіозв`язку Акціонерного товариства «Українська залізниця», проте суду не надано доказів з приводу того, що існує високий ризик інфікування у зв`язку з неможливістю вибору місця і способу організації роботи позивача. Ураховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання неправомірним та скасування\~наказу начальника дистанції \~Акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Покровська дистанція сигналізації та зв`язку» Халяви В. О. №404/вт від 08.12.2021 року «Про відсторонення від роботи старшого електромеханіка дільниці цеху з обслуговування пристроїв паркового радіозв`язку Шавченка О. В.» яким позивача [PERSON] відсторонено з 09.12.2021 року від роботи на час відсутності щеплення проти COVID-19/медичного висновку про наявність постійних чи тимчасових протипоказань до вакцинації, без збереження заробітної плати, до моменту усунення причин відсторонення/або закінчення карантину. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток за весь час незаконного відсторонення від роботи на підставі наказу від 08.12.2021 року № 404-вт «Про відсторонення від роботи…», суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» якщо буде встановлено, що на порушення\~ст. 46 КЗпП\~роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП). За змістом частини другої\~статті 235 Кодексу законів про працю України\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. З метою ефективного захисту порушених прав позивача, виконуючи завдання цивільного судочинства щодо справедливого вирішення справ по суті, суд вважає необхідним\~зобов`язати відповідача\~Акціонерне товариство "Українська залізниця" нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час незаконного відсторонення від роботи на підставі наказу від 08.12.2021 року № 404-вт «Про відсторонення від роботи», з\~часу відсторонення\~09.12.2021 року по день винесення судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Згідно довідки,\~наданої Акціонерне\~товариство "Українська\~залізниця" в особі регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» №746/56 від 04.02.2022 року середня заробітна плата позивача за жовтень та листопад 2021 року склала 443,84 гривень, виходячи з розрахунку 27074,09 (нарахована заробітна плата) /61 (кількість календарних днів у разрахунковому періоді) (а. с. 47) Кулькість днів з дня відсторонення від посади до дня винесення рішення склала 41 день. Тобто сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 18197,44 гривень. Згідно з ч. 1\~ст. 430 ЦПК України,\~ст.\~235\~КЗпП України в справах про відсторонення від посади, негайного виконання судових рішень не передбачено. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при пред`явлені позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи в дохід місцевого бюджету сплачено судовий збір в сумі 908 гривень (квитанція - а.с. 1). Вимоги в цій частині задоволено повністю, тому судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача в сумі 908 гривень. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а вимоги про скасування наказу заявлені для застосування такого способу захисту порушеного права як поновлення на роботі, а отже є однією процесуальною вимогою немайнового характеру, суд відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стягує з відповідача в дохід держави судовий збір за ставками, встановленими\~Законом України «Про судовий збір». На підставі\~Конституції України,\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950\~року, Кодексу законів про працю України,\~Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»,\~Закону України «Про інформацію», відповідно до\~ст. ст. 46, 235 КЗпП України,

Outcome: approved