Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини. 28 серпня 2021 року Оболонським районним судом м. Києва прийнято до провадження позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 21 вересня 2018 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Позивач стверджувала, що на цей час син мешкає з нею та перебуває на повному її утриманні, [PERSON] регулярної матеріальної допомоги у достатньому обсязі на утримання дитини не надає. З цих підстав позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі 18000,00 грн щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 6000,00 грн щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною трьох років. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він працював персональним тренером з фітнесу, проте через пандемію респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відвідування спортивних закладів було обмежено, унаслідок чого відповідач втратив роботу та єдине джерело доходу. У зв`язку з цим він не може сплачувати аліменти у сумі 18000,00 грн щомісячно. Також [PERSON] вказував на те, що заявлений до стягнення розмір аліментів не відповідає необхідним та розумним витратам, які необхідні для забезпечення потреб дитини. Крім цього, відповідач стверджував, що він не має змоги надавати матеріальної допомоги на утримання колишньої дружини. З цих підстав [PERSON] не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У задоволенні решти позовних вимог [PERSON] просив суд відмовити. У відповіді на відзив позивач зазначила, що розмір аліментів, які вона просить суд стягнути з відповідача на утримання їх сина, є обґрунтованими, а у [PERSON] є змога виплачувати аліменти на утримання дитини і колишньої дружини у заявленому до стягненні розмірі. У заперечені відповідач вказав на необґрунтованість доводів позивача, наведених у відповіді на відзив. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову з мотивів, наведених у відзиві та запереченні. Вислухавши вступні слова представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. 21 вересня 2018 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2554 (т. 1, а. с. 5). [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] . Батьком дитини є відповідач [PERSON] (т. 1, а. с. 6). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2021 року у справі № 756/6915/21 шлюб, укладений між сторонами, розірвано (т. 1, а. с. 11). Після розірвання шлюбу між батьками малолітній [PERSON] залишився мешкати з матір`ю. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я, доказів на підтвердження медичних протипоказань щодо працевлаштування, відповідачем суду не надано. У матеріалах справи відсутня інформація, що у відповідача є інші діти, окрім [PERSON] , також не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , суд також ураховує такі обставини. За інформацією з вебсайту Державної служби статистики України, що є загальнодоступною та знаходиться у мережі Інтернет за вебадресою: ( [INFO] ), середня заробітна плата штатних працівників у Запорізькій області, де мешкає відповідач, становила: у серпні 2021 року - 13952,00 грн, у вересні - 14044,00 грн, у жовтні - 13486,00 грн, у листопаді - 13760,00 грн, у грудні - 16867,00 грн Національним законодавством визначено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня 2022 року встановлено у розмірі 2100,00 грн (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік"). Незважаючи на те, що дія Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" поширюється на всю території України, слід враховувати, що при однаковому розмірі мінімального прожиткового мінімуму на всій території України купівельна спроможність у кожній адміністративно-територіальній одиниці різниться. Очевидним є той факт, що вартість життя в м. Києві перевищує показники в інших регіонах України, а тому кошти для належного забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, яка мешкає в м. Києві, необхідні у більшому розмірі ніж мінімально визначено законом. Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , суд виходить з того, щорозмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини за місцем її проживання (м. Київ), а також враховував розмір середньої номінальної заробітної платні у м. Запоріжжі (де мешкає відповідач). Позивач зазначала, що з листопада 2020 року до червня 2021 року відповідач добровільно надавав кошти на утримання дитини на загальну суму 141500,00 грн, тобто 17687,50 грн щомісячно. На підтвердження своїх доводів [PERSON] надала суду довідку про рух коштів на банківському рахунку від 19 липня 2021 року № QEVR-20210719-158697, яка підтверджує факт регулярного переказу грошових коштів [PERSON] (т. 1, а. с. 116). Відповідач ж стверджував, що грошові кошти у сумі 141500,00 грн сплачено ним позивачеві на виконання умов договору купівлі-продажу транспортного засобу від 26 лютого 2021 року № 8041/2021/2452488, укладеного між сторонами справи (т. 1, а. с. 163-164). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Суд відхиляє доводи відповідача з приводу того, що грошові кошти у сумі 141500,00 грн, переказані ним на банківський рахунок позивача у період з 30 листопада 2020 року до 20 червня 2021 року, сплачувались ним на виконання умов договору купівлі-продажу транспортного засобу від 26 лютого 2021 року № 8041/2021/2452488, укладеного між сторонами справи, позаяк [PERSON] є продавцем за цим договором та на нього не покладено умовами правочину обов`язку сплачувати будь-які кошти [PERSON] . Крім цього, суд звертає увагу на те, що указаний договір укладено уже після надходження переказів у листопаді, грудні 2020 року та січні 2021 року. Інших доказів на спростування доводів [PERSON] щодо сплати відповідачем грошових коштів на утримання малолітнього [PERSON] у період з 30 листопада 2020 року до 20 червня 2021 року шляхом їх коштів на банківський рахунок відповідачем не надано. Отже, суд вважає доведеним факт добровільної сплати [PERSON] грошових коштів на утримання сина у період з 30 листопада 2020 року. При цьому, бере до уваги те, що грошові кошти на утримання дитини сплачувались відповідачем після звільнення з роботи, що свідчить про фінансову спроможність [PERSON] надавати утримання сину. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх сина, має становити два прожиткові мінімуми для дитини віком до 6 років, тобто 4200,00 грн щомісячно, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати [PERSON] , є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана [PERSON] 17 серпня 2021 року, тому суд стягує аліменти саме з цього дня. Згідно з ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. ч. 2 і 4 ст. 84 СК України та ст. ст. 86 і 88 цього Кодексу. За приписами ч. ч. 2 і 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. [PERSON] не обмежений у можливості працевлаштуватись, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини у розмірі прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", тобто у сумі 2393,00 грн. За таких обставин суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у сумі 4200,00 грн копійок щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 17 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у сумі 2393,00 грн, починаючи з 17 серпня 2021 року і до досягнення малолітнім [PERSON] трьох років. Водночас суд роз`яснює сторонам справи, за положеннями ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 908,00 грн в дохід держави. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial