Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] 17.08.2020 звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , гаражного кооперативу №1 «Нафтовик», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним та скасування заповіту [PERSON] від 25.07.2009 року та визнання за нею, [PERSON] , права власності на гараж № [NUMBER] [ADDRESS] (а.с.1-3 т.1). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2020 цивільна справа № 343/1456/20 про визнання недійсним та скасування заповіту [PERSON] від 25.07.2009 року та визнання за нею, [PERSON] , права власності на гараж № [NUMBER] [ADDRESS] передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.21 т.1). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.08.2020 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , гаражного кооперативу №1 «Нафтовик», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним та скасування заповіту [PERSON] від 25.07.2009 року та визнання за нею [PERSON] права власності на гараж № [NUMBER] [ADDRESS] - залишено без руху та надано позивачці [PERSON] строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення даної ухвали (а.с.23-24 т.1). Позивачка [PERSON] 16.09.2020, після усунення недоліків, звернулася до суду з позовом, в якому просить: Визнати недійсним та скасувати заповіт від 25.07.2009 року [PERSON] посвідченого секретарем Надіївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області. Визнати за нею, [PERSON] , право власності на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом по спадковій справі № 10/09 зареєстрованій в реєстрі за реєстровим №118 від 16.03.2010 року. Визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 простих іменних акцій ВАТ «Укрнафта» номінальною вартістю 0,25 грн. в кількості 483 (чотириста вісімдесят три) шт., що належали її покійному чоловіку [PERSON] на підставі Сертифікату акцій серія А №7905 Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта», виданого 04.12.2002 ВАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз». Свої вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON] з 28.11.1964 року перебувала в шлюбі з [PERSON] .Перебуваючи в шлюбі вони вели спільне господарство. За час перебування в шлюбі вони з чоловіком за спільні кошти побудували гараж на території гаражного кооперативу №1 «Нафтовик». На той час вони з чоловіком працювали і отримували заробітну плату. За будівельні матеріали та роботу будівельників вони платили своїми коштами. Гаражний кооператив № 1 «Нафтовик» в цьому участі не приймав. Гараж, який вони побудували є спільною сумісною власністю членів сім`ї. У власність гаражного кооперативу № 1 «Нафтовик» вони вказаний гараж не передавали, тому тільки вони мали право ним користуватись і розпоряджатись. Відповідно до Закону України «Про власність», якщо пай внесено за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, гараж є спільною совісною власністю. Вона, [PERSON] є співвласником вказаного гаража і їй належить 50% його. Її чоловік, [PERSON] , [INFO] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 гаража № [NUMBER] , розташованого на території гаражного кооперативу Нафтовик» по [ADDRESS] . Чоловік був членом кооперативу з моменту його створення, та користувався гаражем. Всі платежі були виплачені в повному обсязі, проте документи про право власності на вказаний кооперативний гараж не були оформлені. Після смерті чоловіка за нею залишилося Ѕ власності гаража, а також вона є спадкоємцем і має право як спадкоємець першої черги на спадщину , а саме на 1/2 яка належала чоловіку. Після смерті чоловіка, [PERSON] , вона продовжувала користуватись гаражем, зберігала в ньому автомобіль, та інші особисті речі. Однак, її син, відповідач по справі [PERSON] , разом із секретарем Надіївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області Л.Шегеда підробили заповіт її чоловіка, [PERSON] від 25.07.2009 року, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті, заповів [PERSON] . Відповідно до висновку експерта Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 08.12.2017 року № 1.1 -302.17 вказано , що в графі підпису заповідача від 25.07.2009 року виконані не гр. [PERSON] , а іншою особою. Таким чином її чоловік [PERSON] нікому заповіт не надавав. 16 березня 2010 року приватний нотаріус Тимків Н.В. видала [PERSON] свідоцтво про право власності за законом, а саме на акції ВАТ « Укрнафта». Свідоцтва про право власності на гараж, який належав [PERSON] та їй [PERSON] у нотаріальній конторі не має.Отже вона, [PERSON] є власником 1/2 частини гаража за адресою [ADDRESS] . Окрім цього, вона після смерті чоловіка [PERSON] має право на спадкове майно, яке йому належало. Її чоловіку, [PERSON] до його смерті належало 1/2 частина гаража по [ADDRESS] .Виходячи з того, що внесений пай в період шлюбу /гараж/ є їх спільною сумісною власністю і кожен з них має право на це майно і вразі вибуття із кооперативу право на це майно має інший співвласник, в даному випадку його дружина, [PERSON] .Її син, [PERSON] незаконно зрізав замки гаража по [ADDRESS] , який належить їй і незаконно передав його без її згоди у користування [PERSON] . Після цього вона не має змоги користуватись гаражем, який належав її чоловіку та їй. На даний час відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Гаражний кооператив № 1 «Нафтовик» не зареєстрований . Крім того її чоловік, [PERSON] , який помер [INFO] мав прості іменні акції ВАТ «Укрнафта» номінальною вартістю 0.25 грн. в кількості 483 шт., що належали йому на підставі Сертифікату акцій серія А № 7905 ВАТ «Укрнафта», виданого 04.12.2002 ВАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз». 16 березня 2010 року приватний нотаріус Тимків Н.М. видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину ВМК № 740562 (спадкова справа № 10/09 зареєстрована в реєстрі за реєстровим номером 118) на вказані акції. Однак, нотаріус видавши [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на акції, які належали [PERSON] не врахувала те, що вона, [PERSON] є дружина [PERSON] і відповідно до ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно до вказаної статті непрацездатна вдова спадкує половину частки спадкодавця. Вона, [PERSON] не відмовлялась від спадкового майна свого чоловіка [PERSON] . Таким чином, приватний нотаріус Тимків Н.В. нехтуючи ЦК України незаконно видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом(а.с.1-3, 33-35 т.1). Ухвалою судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18.09.2020 року після усунення недоліків відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.42 т.1). 08.10.2020 року до закінчення підготовчого судового засідання відповідач [PERSON] звернувся в суд з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , гаражного кооперативу №1 "Нафтовик", [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на 1/2 спадкового майна [PERSON] , в якому просить : 1.Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 березня 2010 року по спадковій справі №10/09 за реєстровим №118, видане приватним нотаріусом Тимків Н.В. 2.Визнати за ним право власності на 1/2 спадкового майна [PERSON] , що складається з: 1) простих іменних акції ВАТ «Укрнафта» номінальною вартістю 0.25 грн. в кількості 483 (чотириста вісімдесят три) шт., що належали йому на підставі Сертифікату акцій серії А № 7905 ВАТ «Укрнафта», виданого 04.12.2002 ВАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз»; 2) гаража № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі №1 «Нафтовик»; 3) земельної ділянки площею 0,063 га в садово-городньому товаристві «Нафтовик-1». Свої вимоги позивач за зустрічним позовом [PERSON] мотивує тим, що він, [PERSON] , є сином померлого [PERSON] , та теж є його спадкоємцем. Оскільки він проживав на момент відкриття спадщини за місцем реєстрації спадкодавця, то вважається таким, що прийняв спадщину. Від спадщини він не відмовлявся і відмову не писав. Після смерті батька, [PERSON] , залишилась спадщина, що складається з: 1) простих іменних акції ВАТ «Укрнафта» номінальною вартістю 0.25 грн. в кількості 483 (чотириста вісімдесят три) шт., що належали йому на підставі Сертифікату акцій серія А № 7905 ВАТ «Укрнафта», виданого 04.12.2002 р. ВАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз»; гаражу № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі № 1 «Нафтовик»; земельної ділянки площею 0,063 га в садово-городньому товаристві «Нафтовик-1». Після смерті [PERSON] син [PERSON] звернувся до нотаріуса і прийняв спадщину за законом. Приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Тимків Н.В. йому видано свідоцтво №118 про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається: з простих іменних акцій ВАТ Укрнафта» номінальною вартістю 0.25грн. в кількості 483 штуки, що належать спадкодавцю на підставі сертифікату акцій серія А №7905 ВАТ «Укрнафта» виданого 04.12.2002 року ВАТ Фінансова компанія «Укрнафтогаз». Це свідоцтво про право на спадщину підтверджує виникнення права власності на вище зазначену спадщину. Нотаріусом [PERSON] не було встановлено кола спадкоємців а також чи майно було спільною сумісною власністю, а [PERSON] не повідомив нотаріуса про інших спадкоємців, чим було порушено наказ Міністерства Юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року "Про затвердження порядку вчинення нотаріальних пій нотаріусами України" глава 10 пункти: 1.1, 1.2, 2.1, 3.2, 3.21, 4.1, 4.21, 5.1, 5.4, 5.5, 5.6, 5.9, 5.10, 5.15, глава 11 пункти: 1.1, 1.2. Також [PERSON] не повідомив ні його, ні [PERSON] , що він звертається до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] , його мама, проживала з [PERSON] , його батьком, разом сім`єю з 28.11.1964 року, до його смерті [INFO] . За роки спільного життя збудували гараж № [NUMBER] в гаражному кооперативі №1 «Нафтовик», була квартира за адресою [ADDRESS] , земельна ділянка 0.063 га в садово-городньому товаристві «Нафтовик-1», та 483 акції ВАТ «Укрнафта». За законом мама, як непрацюючий пенсіонер має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя, та обов`язкову частку спадщини. В 2016 році [PERSON] зверталась до суду з позовом «Про визнання права на спадщину» справа №343/1368/16-ц. Долинський районний суд в 2016 році визнав право власності на гараж № [NUMBER] в порядку спадкування за [PERSON] [PERSON] подав апеляцію, що ущемленні його інтереси, бо суд не залучив його до справи як спадкоємця. Його теж не залучили. Апеляційний суд Івано-Франківської області скасував рішення Долинського районного суду, але не постановив нового. 26.12.2017 він звертався до Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву, щоб ознайомитись з спадковою справою. Державний нотаріус Н. М. Калиняк дала рахунок щоб він оплатив , після оплати якого надасть можливість ознайомитись з спадковою справою і видасть довідку. Однак після оплати рахунку, нотаріус відмовила йому в ознайомленні і видала довідку про нотаріальну таємницю. 03 березня 2019 року [PERSON] передав право користування гаражем № [NUMBER] у ГБК №1 «Нафтовик» третій особі [PERSON] , без згоди на це [PERSON] і його згоди. Він і [PERSON] неодноразово зверталися до нотаріусів протягом 2016-2019 років, але державного нотаріуса не було до 2018 року, а приватні нотаріуси відправляли їх до інших, почувши що спадкова справа відкрита нотаріусом [PERSON] , призначали прийти через три місяці, бо багато роботи, а через три місяці - ще через два або пізніше. Тоді за порадою юристів вони звернулись рекомендованими листами до нотаріусів. 05.08.2019 [PERSON] звернулась листом до Долинської державної нотаріальної контори. 09.08.2019 отримала відповідь завідувача державної нотаріальної контори О.Я.Дуткевич що потрібно звертатися до приватних нотаріусів Долинського міського нотаріального округу (Ананевич О.М. та [PERSON] ) 04.09.2019 -він, а 06.09.2019 [PERSON] звернулись до: приватного нотаріуса Долинського нотаріального округу Ананевич О.М., приватного нотаріуса Долинського нотаріального округу Шевченко І.Г., приватного нотаріуса Долинського нотаріального округу Губи І.В. Відповідь отримали тільки від [PERSON] 08.10.2019, в якій нотаріус рекомендував звертатись в суд. Нотаріус Губа І.В. повернула лист [PERSON] без відповіді, а нотаріус Ананевич О.М. до сьогодні не дала відповідь, не зважаючи на те що вони ще кілька раз заходили до неї. Він, [PERSON] , та [PERSON] використали всі можливості і способи досудового вирішення порушеного права і тому змушені звертатись до суду (а.с.54-60 т.1). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.11.2020, об`єднано в одне провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , гаражного кооперативу №1 «Нафтовик», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним та скасування заповіту [PERSON] від 25.07.2009 року та визнання за нею, [PERSON] , права власності на гараж № [NUMBER] [ADDRESS] , із зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , гаражного кооперативу №1 "Нафтовик", [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на 1/2 спадкового майна [PERSON] . Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті ( а.с.131 т.1). 04 грудня 2020 року до Долинського районного суду надійшов відзив на позов [PERSON] поданий представником відповідача Гаражного кооперативу №1 «Нафтовик» - Горбань О.П., в якому останній зазначив, що [PERSON] є вдовою померлого члена гаражно-будівельного кооперативу №1 «Нафтовик» [PERSON] , яка проживала разом з ним однією сім`єю з 28.11.1964 року до його смерті [INFO] . За роки спільного життя вони збудували гараж № [NUMBER] в гаражному кооперативі №1 «Нафтовик», мали квартиру за адресою [ADDRESS] , земельну ділянку 0.063 га в садово-городньому товаристві «Нафтовик-1», та 483 акції ВАТ «Укрнафта». На час смерті [PERSON] залишились акції ВАТ «Укрнафта», гараж № [NUMBER] , та земельна ділянка. Покійний [PERSON] , після продажу квартири, проживав разом з [PERSON] в [ADDRESS] . У [PERSON] є у власності два автомобілі: Опель Астра і Опель Кадет. На момент відкриття спадщини і на даний час [PERSON] , являється власником автомобіля марки Опель д.р.н. [NUMBER] , та неодноразово зверталась з заявами до попереднього голови ГБК «Нафтовик» [PERSON] про вступ до кооперативу, тому що має переважне право на спадкування 1/2 паю, належного її чоловіку, що складається з гаражу № [NUMBER] в Гаражному кооперативі № 1 «Нафтовик». [PERSON] є членом гаражного кооперативу з 23.10.1998 року, коли придбала у [PERSON] гараж № [NUMBER] . Згідно записів у журналі обліку оплати за електроенергію та членських внесків, за гараж № [NUMBER] з 27.12.2005 року по 24.06.2016 року оплачував [PERSON] . До вересня 2009 року в гаражі зберігався автомобіль Опель Кадет реєстраційний № [NUMBER] , а з вересня 2009 року автомобіль Опель Астра реєстраційний номер [NUMBER] . З липня 2013 року по жовтень 2015 року цей автомобіль стояв в гаражі № [NUMBER] на ремонті. Внук [PERSON] проводив ремонт двигуна. З 27.12.2005 року [PERSON] оплачував за електроенергію, проводив двічі ремонт даху в 2012 і в 2014 роках, виготовив і встановив металічну пічку для опалення взимку, викошував траву. Ці факти він підтверджує , тому що її гараж сусідній. Гаражний кооператив не був зареєстрований у державному реєстрі до 2020 року. Також повідомляє що відсутні відомості, протокол загальних зборів про обрання [PERSON] головою ГБК №1 «Нафтовик».29 жовтня 2020 року правлінню кооперативу стало відомо, що 30.06.2005 року Господарський суд Івано-Франківської області рішенням у справі №19/191 припинив юридичну особу - Гаражний кооператив «Нафтовик», м. Долина, вул. Пушкіна 1а. [PERSON] одноосібно переоформляв гаражі без скликання загальних зборів членів кооперативу, та без зборів членів правління.19 травня 2019 року на загальних зборах членів кооперативу [PERSON] надав списки членів ГБК №1 «Нафтовик», згідно яких власником 21 гаража є [PERSON] . В грудні 2018 року [PERSON] переоформив гараж № [NUMBER] на [PERSON] (заява від 24.12.2018) Загальних зборів не було. Але в папці-скоросшивачі «Протоколи загальних зборів членів ГБК -1» між 2005 і 2004 роками підшито протокол №2 від 29 грудня 2018 року голова зборів [PERSON] , секретар зборів [PERSON] . Рішення виключити [PERSON] з членів кооперативу, а [PERSON] прийняти в члени ГК №1 «Нафтовик» (а.с.136 т.1). Також , 04 грудня 2020 року, представником відповідача Гаражного кооперативу №1 «Нафтовик» - Горбань О.П., подано відзив на зутрічний позов [PERSON] , в якому останній зазначив, що [PERSON] є сином померлого члена гаражно-будівельного кооперативу №1 «Нафтовик» [PERSON] . [PERSON] був зареєстрований до дня смерті [INFO] за адресою [ADDRESS] . [PERSON] був власником гаража № [NUMBER] в гаражному кооперативі №1 «Нафтовик». На час смерті [PERSON] залишились акції ВАТ «Укрнафта», гараж № [NUMBER] , та земельна ділянка. У [PERSON] є у власності автомобіль: Опель Зінтра. Згідно записів у журналі обліку оплати за електроенергію та членських внесків, за гараж № [NUMBER] з 27.12.2005 року по 24.06.2016 року оплачував [PERSON] . [PERSON] гаражем № 21 після 2005 року не користувався і не утримував його. До вересня 2009 року в гаражі зберігався автомобіль Опель Кадет реєстраційний № [NUMBER] , а з вересня 2009 року автомобіль Опель Астра реєстраційний номер [NUMBER] . З липня 2013 року по жовтень 2015 року цей автомобіль стояв в гаражі № [NUMBER] на ремонті. Внук [PERSON] проводив ремонт двигуна. З 27.12.2005 року [PERSON] оплачував за електроенергію, проводив двічі ремонт даху в 2012 і в 2014 роках, виготовив і встановив металічну пічку для опалення взимку, викошував траву. Повідомляє, що гаражний кооператив не був зареєстрований у державному реєстрі до 2020 року. Також повідомляє, що відсутні відомості, протокол загальних зборів про обрання [PERSON] головою ГБК №1 «Нафтовик». 29 жовтня 2020 року правлінню кооперативу стало відомо, що 30.06.2005 року Господарський суд Івано-Франківської області рішенням у справі №19/191 припинив юридичну особу-Гаражний кооператив «Нафтовик», м. Долина, вул. Пушкіна 1а. [PERSON] одноосібно переоформляв гаражі без скликання загальних зборів членів кооперативу, та без зборів членів правління. 19 травня 2019 року на загальних зборах членів кооперативу [PERSON] надав списки членів ГБК №1 «Нафтовик», згідно яких власником 21 гаража є [PERSON] . В грудні 2018 року [PERSON] переоформив гараж № [NUMBER] на [PERSON] ( заява від 24.12.2018) Загальних зборів не було. Але в папці-скоросшивачі «Протоколи загальних зборів членів ГБК -1» між 2005 і 2004 роками підшито протокол №2 від 29 грудня 2018 р. голова зборів [PERSON] , секретар зборів [PERSON] . Рішення виключити [PERSON] з членів кооперативу, а [PERSON] прийняти в члени ГК №1 «Нафтовик» ( а.с.137 т.1). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.01.2021, притягнуто до розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , гаражного кооперативу №1 «Нафтовик», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним та скасування заповіту [PERSON] від 25.07.2009 року та визнання за нею, [PERSON] , права власності на гараж № [NUMBER] [ADDRESS] , зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , гаражного кооперативу №1 "Нафтовик", [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на 1/2 спадкового майна [PERSON] в якості співвідповідача - [PERSON] , прож. [ADDRESS] (а.с.173 т.1). Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Кориневич І.М. подала відзив на позовну заяву про визнання недійсним та скасування заповіту [PERSON] від 25.07.2009 року та визнання за [PERSON] права власності на гараж [ADDRESS] , в якому зазначила , що вимоги позивачки [PERSON] , викладені в позовній заяві, [PERSON] частково не визнаються. Зважаючи на те, що [PERSON] має пряму матеріальну заінтересованість у результаті розгляду справи, а також володіє правами, направленими на розпорядження предметом спору, а саме гаражем [ADDRESS] , в порядку ст. 178 ЦПК України надають наступні пояснення: Маючи намір придбати індивідуальний гараж в місті Долина Івано-Франківської області для зберігання автомобіля, [PERSON] натрапила на оголошення в мережі Інтернет про продаж такого. При спілкуванні із продавцем, який представився їй власником гаражу, виставленого на продаж, їй було підтверджено намір продажу останнього та повідомлено його місце розташування, а саме територія гаражно-будівельного кооперативу №1 "Нафтовик" по [ADDRESS] . При особистій зустрічі із продавцем, яким являвся [PERSON] , було домовлено продажну ціну вищевказаного гаражу у розмірі 3000 (три тисячі) євро. 24.12.2018 року [PERSON] було написано заяви на ім`я голови правління ГБК №1 "Нафтовик" [PERSON] з проханням його особистий гараж № [NUMBER] з пайовим внеском відчужити та переоформити у власність [PERSON] у зв`язку із купівлею-продажем та проханням про виключення його з членів кооперативу у зв`язку із продажем гаража, який перебував у його власності. Передача коштів відбулася в салоні автомобіля чоловіка [PERSON] при його особистій присутності. Відповідно до п. 3 Протоколу №2 Загальних зборів членів ГБК №1 "Нафтовик" від 29.12.2018 року у зв`язку з вибуттям із членів кооперативу [PERSON] , [PERSON] , і продажем гаражів-стоянок [PERSON] (гараж № [NUMBER] ), [PERSON] (гараж № [NUMBER] ) рішенням загальних зборів вирішено прийняти даних громадян в члени ГК №1 "Нафтовик" та закріпити за ними вказані гаражі. На підставі вищезазначеного [PERSON] головою гаражного кооперативу "Нафтовик" [PERSON] було видано довідку про те, що вона являється власником гаражу № [NUMBER] , що знаходиться по [ADDRESS] . Станом на даний час [PERSON] згідно наявних документів являється власником гаража, розташованого на території ГБК №1 "Нафтовик" по [ADDRESS] , однак повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися ним вона не може, хоча право власності відповідно до положень Конституції України є непорушним. Враховуючи викладене, [PERSON] , як відповідачка за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , гаражно-будівельного кооперативу №1 "Нафтовик", [PERSON] про визнання недійсним та скасування заповіту [PERSON] від 25.07.2009 року та визнання за нею, [PERSON] , права власності на гараж [ADDRESS] , заперечує проти позовних вимог позивачки [PERSON] в частині визнання за нею права власності на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] та вважає себе добросовісним набувачем, якому на праві власності належить вказаний гараж, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу не мала жодних сумнівів із приводу його власника, тобто не знала, що придбовує майно у особи, яка не мала права це майно відчужувати. У решті позовних вимог [PERSON] відповідачка [PERSON] не заперечує (а.с.183-186 т.1). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14.09.2021, залучено до участі в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , гаражного кооперативу №1 «Нафтовик», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним та скасування заповіту [PERSON] від 25.07.2009 року та визнання за нею, [PERSON] , права власності на гараж № [NUMBER] [ADDRESS] , зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , гаражного кооперативу №1 "Нафтовик", [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на 1/2 спадкового майна [PERSON] в якості співвідповідача - Гаражний кооператив №1 «Нафтовик» ЄДРПОУ 44215569 (а.с.46-47 т.2). В судовому засіданні позивачка за первісним позовом, відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] , та її представник - адвокат Бойко А.І. (ордер серії ІФ №064179 а.с.96 т.1) позовні вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі , зіславшись на зазначені в ньому обставини, просили його задоволити. В задоволенні зустрічного позову, просили відмовити. Відповідач за первісним позовом він же позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник - адвокат Коцкович Р.М., (ордер серії ІФ №053695 а.с.123 т.1) в судовому засіданні позовні вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі, просили його задоволити, зіславшись на викладені в нього обставини. Вимоги первинного позову [PERSON] визнали частково, а саме визнали в частині визнання недійсним та скасування заповіту від 25.07.2009 року [PERSON] посвідченого секретарем Надіївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області. Частково визнали позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] , право власності на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , а саме на 1/2 частку гаража. Визнали в частині визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом по спадковій справі № 10/09 зареєстрованій в реєстрі за реєстровим №118 від 16.03.2010 року. Визнали в частині визнання за [PERSON] право власності на 1/2 простих іменних акцій ВАТ «Укрнафта» номінальною вартістю 0,25 грн. в кількості 483 шт., що належали її покійному чоловіку [PERSON] на підставі Сертифікату акцій серія А №7905 ВАТ «Укрнафта», виданого 04.12.2002 ВАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз». В останнє судове засідання представник [PERSON] - адвокат Коцкович Р.М. не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом. Зі згоди [PERSON] розгляд справи було продовжено у відсутності його представника (заява а.с.89 т.2). Відповідач за первісним та за зустрічним позовами [PERSON] в судові засідання на неодноразові виклики не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому Законом порядку . У встановлений судом строк, відзиву на позовну заяву та відзиву на зустрічний позов не надав. Представник відповідачки за первісним та зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Кориневич І.М. (ордер серії ІФ №083061 а.с.48 т.1. а.с.52 т.2) в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] , за первинним позовом та позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом не визнала зіславшись на викладені у відзиві обставини, додатково суду пояснила, щозаперечує проти позовних вимог позивачки за первісним позовом [PERSON] та позивача за зустрічним [PERSON] та вважає [PERSON] добросовісним набувачем, якій на праві власності належить вказаний гараж [ADDRESS] , оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу у [PERSON] не було жодних сумнівів із приводу його власника - [PERSON] . Крім того просила застосувати строк позовної давності до вимог [PERSON] за її позовом до [PERSON] , [PERSON] , гаражного кооперативу №1 «Нафтовик», [PERSON] , та вимог [PERSON] за зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , гаражного кооперативу №1 "Нафтовик" та [PERSON] . Представник відповідача за первісним та зустрічним позовом Гаражного кооперативу №1 «Нафтовик», код ЄДРПОУ 25911441 - Горбань О.П. ( довіреність а.с.106 т.1) позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом визнав. В останні судові засідання представник [PERSON] не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, подав заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити у йього відсутності. позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] - підтримує (а.с.151 т.1). Представник відповідача за первісним та зустрічним позовом Гаражного кооперативу №1 «Нафтовик» код ЄДРПОУ 44215569 - Белько О.Г. (виписка а.с.55 т.2) в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] , за первинним позовом та позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом не визнав, просив відмовити в їх задоволенні за безпідставністю позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, які з`явилися в судові засідання, вивчивши відзив на первісний позов [PERSON] , відзив на зустрічний позов [PERSON] , вивчивши клопотання представника відповідачки [PERSON] про застосування строків позовної давності, заперечення на клопотання представника відповідачки [PERSON] , дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , гаражного кооперативу №1 «Нафтовик», [PERSON] про визнання недійсним та скасування заповіту [PERSON] від 25.07.2009 року та визнання за нею, [PERSON] , права власності на гараж № [NUMBER] [ADDRESS] , з врахуванням уточнених позовних вимог, не підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Ст. 215 ЦК України, встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв`язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частинами 2,3 ст. 203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2 ст. 1234 ЦК України, право на заповіт здійснюється особисто. Згідно зі ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути підписаний особисто заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Ст. 203 ЦК України визначено такі вимоги: зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Заповіт, як односторонній правочин, має відповідати загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо). Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується копією свідоцтва про смерть від 03.08.2009 року серії [NUMBER] ( а.с. 7 т.1), [PERSON] помер [INFO] . Позивачка-відповідачка [PERSON] , як той з подружжя, який пережив спадкодавця, відповідач-позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] ,як діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом. Згідно заповіту від 25.07.2009 року, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Надіївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області Шегедою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 29 ( а.с. 12 т.1), [PERSON] все своє майно заповів своєму синові [PERSON] . Для вирішення питання чи виконаний надпис та підпис на заповіті самим заповідачем [PERSON] під час складання заповіту від 25 липня 2009 року - 29 серпня 2017 року була призначена почеркознавча експертиза. Висновком судової почеркознавчої експертизи № 1.1.-302/17 від 08.12.2017 року, проведеної на виконання ухвали суду від 29.09.2017 року, установлено, що рукописні написи «Мною, [PERSON] текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано» та підпис в графі «Підпис заповідача» у заповіті від 25.07.2009 року виконані не [PERSON] , а іншою особою. У даному заповіті мав місце факт наслідування підпису [PERSON] , а рукописні написи «Мною, [PERSON] текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано» у досліджуваному документі виконані без наслідування ( а.с. 13-17 т.1). Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про наявність обставин, які зумовлюють недійсність оспорюваного заповіту, оскільки встановлено, що [PERSON] його не підписував. П. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення ЄСПЛ від 20 грудня 2007 року у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Відповідно до вимог ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Кориневич І.М. 02.09.2021 звернулася до суду із клопотанням про застосування строків позовної давності ( а.с.206-209 т.1). Загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із загального правила, встановленого ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17. Судом встановлено, що позивачці-відповідачці [PERSON] , про смерть чоловіка [PERSON] , було відомо в липні 2009 року, з моменту його смерті, у шестимісячний строк вона не подавала заяви про прийняття спадщини, про наявність спірного заповіту, [PERSON] було відомо, в останньої не було перешкод з дотриманням позовної давності оспорити вказаний заповіт, із зазначеним вимогами про оспорювання заповіту [PERSON] звернулася лише 17 серпня 2020 року, тобто за спливом одинадцяти років. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , гаражного кооперативу №1 «Нафтовик», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним та скасування заповіту [PERSON] від 25.07.2009 року слід відмовити за спливом позовної давності. Позовні вимоги позивачки-відповідачки [PERSON] за первісним позовом в частині визнання недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом по спадковій справі №10/09 зареєстрованій в реєстрі за реєстровим №118 від 16.03.2010 року теж не підлягають задоволенню , виходячи з наступного: Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтями 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ч.ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 03.08.2009 року серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина. [PERSON] як дружина спадкодавця , [PERSON] , та [PERSON] , як діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом. Як встановлено в судовому засіданні і підтверджується довідкою Івано-Франківського державного нотаріального архіву від 18 грудня 2016 року, на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 14 грудня 2009 року була відкрита спадкова справа № 18 та видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] . При цьому із змісту цієї довідки вбачається, що будь-які інші особи із заявами про прийняття спадщини чи видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] не звертались ( а. с. 53 т.2). Позивачкою не надано суду доказів відмови їй нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину. Копія свідоцтва про право на спадщину за законом ВМК №740562 від 16.03.2010 (а.с.37 т.1) свідчить про те, що спадщина, на яку видано свідоцтво, складається: простих іменних акцій ВАТ «Укрнафта» номінальною вартістю 0,25 грн. в кількості 483 (чотириста вісімдесят три) шт., що належали спадкодавцю на підставі Сертифікату акцій серія А №7905 ВАТ «Укрнафта», виданого 04.12.2002 р. ВАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз». Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним та скасування вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом позивачка за первісним позовом [PERSON] зазначила, що нотаріус видавши [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на акції, які належали [PERSON] не врахувала те, що вона, [PERSON] є дружина [PERSON] і відповідно до ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині. Вона, [PERSON] не відмовлялась від спадкового майна свого чоловіка [PERSON] . За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Крім того, у судовій практиці застосовується постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» . Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст.1301 ЦК України). Як роз`яснено у п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Таким чином особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. ( справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на обставини , які вказуються позивачкою [PERSON] у позовній заяві. При цьому слід звернути увагу, що у книзі 6 ЦК «Спадкове право» визначений ще один спеціальний спосіб захисту спадкових прав - внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, що досить часто ототожнюється у судовій практиці з визнанням такого свідоцтва недійсним. Хоча між цими двома способами захисту існує істотна різниця, невипадково вони розміщені в окремих статтях глави 89 ЦК. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1300 ЦК, на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Зміни до свідоцтва про право на спадщину вносяться без визнання попереднього свідоцтва про право на спадщину недійсним. У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією. При цьому слід враховувати правову позицію Верховного Суду, який в постанові від 13.11.2019 р. ( справа № 758/5329/15, провадження № 61-18376св18) відзначив, що передбачений ст. 1300 ЦК порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців. У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним. Звертаючись з вимогою про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, слід зважати на те, що сторона у спірних правовідносинах не позбавляється права на спадкування, проте її частка змінюється. У судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] зазначила, що в свідоцтві про право на спадщину її не влаштовує саме визначена частка іменних акцій ВАТ «Укрнафта» номінальною вартістю 0,25 грн. в кількості 483 (чотириста вісімдесят три) шт., оскільки не враховано, що вона має право на обов`язкову частку спадщини відповідно до ст.1241 ЦК України. Інших претензій до зазначеного свідоцтва вона не має. Отже у даному випадку правильним способом захисту прав позивачки за первісним позовом є саме внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не про визнання його недійсним, так як позивачка не позбавлена права на спадкування обов`язкової частки у спадщині, а тому законних підстав для визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом по спадковій справі №10/09 , зареєстрованій в реєстрі за реєстровим номером №118 від 16.03.2010 - немає. Крім того суд зазначає, що свідоцтво про право на спадщину [PERSON] видано за законом, а тому твердження [PERSON] , що відповідно до ст.1241 Цивільного кодексу України вона має право на обов`язкову частку у спадщині є безпідставними На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову в цій частині позовних вимог . Заявлені вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 простих іменних акцій ВАТ «Укрнафта» номінальною вартістю 0,25 грн. в кількості 483 шт., що належали її покійному чоловіку [PERSON] на підставі Сертифікату акцій серія А №7905 ВАТ «Укрнафта», виданого 04.12.2002 р. ВАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз» також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними. Щодо заявлених вимог позивачки за первісним позовом [PERSON] в частині визнання за нею, право власності на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , суд виходить з наступного: У ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з пунктами 2, 3 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотню дію у часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили у часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це у законі або іншому нормативно-правовому акті. У відповідності до ст. 5 ЦК України 2004 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Судом встановлено, що 28 листопада 1964 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 87, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 23 травня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області ( а.с.19 т.1). Згідно довідки № 1499 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, гаражний кооператив № 1 «Нафтовик» зареєстровано 05.10.2000 року виконавчим комітетом Долинської міської ради Івано-Франківської області. [PERSON] був членом ГК № 1 «Нафтовик» та мав пай у вигляді гаража № [NUMBER] . Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Копія технічного паспорту на гараж № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі по [ADDRESS] ( а.с.8-10 т.1) свідчить про те, що нерухоме майно складається з гаражу 1973 року спорудження , загальною площею 16,7 кв. м. Оскільки судом встановлено, що спірний гараж було побудовано у 1973 році, тож для визначення підстав набуття права власності на дане нерухоме майно, суд керується актами цивільного законодавства які діяли на момент закінчення будівництва. На момент закінчення будівництва ЦК УРСР 1963 року (в редакції від 18.07.1963 року) не передбачав порядку набуття громадянами гаражу у власність. Так, ст. 100 ЦК УРСР 1963 року, зазначено, що у особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. У зв`язку з прийняттям Закону України "Про власність" до ЦК УРСР 1963 року, Законом України N 3718-12 від 16.12.93, було внесено зміни, зокрема ст. 100 -виключено. Натомість, частинами першою та третьою ст. 15 Закону України «Про власність» (який набрав чинності 15 квітня 1991 року) визначено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до п.5-1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Отже, член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за гараж, набуває право власності на цей гараж, а тому, у разі його смерті спадщина відкривається на гараж. Як слідує з п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Оскільки Закон України «Про власність» не зобов`язував власників нерухомого майна проводити його державну реєстрацію, тож момент набуття права власності пов`язувався лише з повною сплатою пайових внесків за відповідне нерухоме майно. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Звертаючись до суду з указаними вимогами, [PERSON] , порушувала питання про визнання за нею як спадкоємцем першої черги спадкування за законом право власності на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . При цьому вона зазначала, що спадкодавцем [PERSON] було внесено на рахунок гаражного кооперативу пайові внески в повному розмірі. Однак, суд констатує, що документальних відомостей, які б підтверджували цю обставину, та довідки про розмір паю в матеріалах даної справи немає. При здійсненні оцінки наданих доказів окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позивачкою за первісним позовом [PERSON] не надано достатніх, допустимих, належних та достовірних доказів, що б могли підтвердити набуття спадкодавцем [PERSON] за свого життя право власності на гараж № [NUMBER] , що знаходиться по [ADDRESS] . Доказів повної сплати спадкодавцем [PERSON] пайових внесків за відповідний гараж суду не надано. Згідно копії довідки №159 виданої КП Івано-Франківським ОБТІ 12.06.2020 (а.с.88т.1) реєстрація на зазначений гараж в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводились. За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірний гараж № [NUMBER] на який [PERSON] просять встановити право власності, не входить до складу спадщини після смерті [PERSON] . Разом з тим, у матеріалах справи є копія довідки видана головою гаражного кооперативу «Нафтовик» [PERSON] , відповідно до якої власником гаражу [ADDRESS] являється [PERSON] ( а.с.117 т.1). Оскільки позивачка за первісним позовом [PERSON] не довела тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає що правові підстави для задоволення позову в цій частині вимог - відсутні. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , гаражного кооперативу №1 «Нафтовик», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним та скасування заповіту [PERSON] від 25.07.2009 року та визнання за нею, [PERSON] , права власності на гараж № [NUMBER] [ADDRESS] , з врахуванням уточнених позовних вимог, слід відмовити в повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , гаражного кооперативу №1 "Нафтовик", [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на 1/2 спадкового майна [PERSON] теж не підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтями 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ч.ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положення ч.1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 03.08.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Після його смерті відкрилася спадщина. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] як дитина спадкодавця , є спадкоємцем першої черги за законом. Крім нього, спадкоємцями першої черги за законом являються сторони по справі [PERSON] та [PERSON] . Довідка №6013, видана Долинською міською радою Івано-Франківської області 03.09.2019 (а.с.66 т.1) свідчить про те, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] був зареєстрований за даною адресою до дня смерті [INFO] . На день смерті з ним були зареєстровані [PERSON] з 17.08.2001 року по даний час, [PERSON] з 01.04.2009 року по даний час. Таким чином, [PERSON] , у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем [PERSON] , на час відкриття спадщини і протягом строку , встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявляв про відмову від неї. Як встановлено в судовому засіданні і підтверджується довідкою Івано-Франківського державного нотаріального архіву від 18 грудня 2016 року, що на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 14 грудня 2009 року була відкрита спадкова справа № 18 та видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] . При цьому із змісту цієї довідки відомо, що будь-які інші особи із заявами про прийняття спадщини чи видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] не звертались ( а. с. 53 т.2). Копія свідоцтва про право на спадщину за законом ВМК №740562 від 16.03.2010 (а.с.37 т.1) свідчить про те, що спадщина, на яку видано свідоцтво, складається: простих іменних акцій ВАТ «Укрнафта» номінальною вартістю 0,25 грн. в кількості 483 (чотириста вісімдесят три) шт., що належали спадкодавцю на підставі Сертифікату акцій серія А №7905 ВАТ«Укрнафта», виданого 04.12.2002 р. ВАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз». Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним та скасування вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначив, що нотаріус видавши [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на акції, які належали [PERSON] не врахувала те, що він, [PERSON] є сином [PERSON] і відповідно до ст.1261 ЦК України має право на спадкування як спадкоємець першої черги за Законом . Він, [PERSON] не відмовлявся від спадкового майна його батька [PERSON] та вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем [PERSON] , на час відкриття спадщини. За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін .Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Крім того, у судовій практиці застосовується постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст.1301 ЦК України). Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Таким чином особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. ( справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст. ст. 203, 215 ЦК, на які посилається позивач [PERSON] . При цьому слід звернути увагу, що у книзі 6 ЦК «Спадкове право» визначений ще один спеціальний спосіб захисту спадкових прав - внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, що досить часто ототожнюється у судовій практиці з визнанням такого свідоцтва недійсним. Хоча між цими двома способами захисту існує істотна різниця, невипадково вони розміщені в окремих статтях глави 89 ЦК. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1300 ЦК, на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Зміни до свідоцтва про право на спадщину вносяться без визнання попереднього свідоцтва про право на спадщину недійсним. У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією. При цьому слід враховувати правову позицію Верховного Суду, який в постанові від 13.11.2019 р. ( справа № 758/5329/15, провадження № 61-18376св18) відзначив, що передбачений ст. 1300 ЦК порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців. У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним. Звертаючись з вимогою про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, слід зважати на те, що сторона у спірних правовідносинах не позбавляється права на спадкування, проте її частка змінюється. У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначив, що в свідоцтві про право на спадщину його не влаштовує саме визначена частка іменних акцій ВАТ «Укрнафта» номінальною вартістю 0,25 грн. в кількості 483 шт., оскільки нотаріусом не враховано, що він має право на частку в порядку спадкування за Законом після смерті батька відповідно до ст.1261 ЦК України. Інших претензій до зазначеного свідоцтва він не має. Отже даному випадку правильним способом захисту прав позивача за зустрічним позовом є саме внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не про визнання його недійсним, та скасування так як позивач за зустрічним позовом не позбавлений права на спадкування за законом першої черги, а тому законних підстав для визнання недійсним та скасування даного свідоцтва про прийняття спадщини нема, а тому в задоволенні в цій частині зустрічного позову слід відмовити. Заявлені вимоги про визнання за , [PERSON] право власності на 1/2 простих іменних акцій ВАТ «Укрнафта» номінальною вартістю 0,25 грн. в кількості 483 шт., що належали його покійному батькові [PERSON] на підставі Сертифікату акцій серія А №7905 ВАТ «Укрнафта», виданого 04.12.2002 р. ВАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз» також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними. Щодо заявлених вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] в частині визнати за ним, право власності на 1/2 частку гаража № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі №1 «Нафтовик», суд виходить з наступного: У ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з пунктами 2, 3 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію у часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили у часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це у законі або іншому нормативно-правовому акті. У відповідності до ст. 5 ЦК України 2004 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно довідки № 1499 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, гаражний кооператив № 1 «Нафтовик» зареєстровано 05.10.2000 року виконавчим комітетом Долинської міської ради Івано-Франківської області. [PERSON] був членом ГК № 1 «Нафтовик» та мав пай у вигляді гаража № [NUMBER] . Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Копія технічного паспорту на гараж № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі по [ADDRESS] (т.1 а.с.8-10) свідчить про те, що нерухоме майно складається з гаражу 1973 року спорудження , загальною площею 16,7 кв. м. Оскільки судом встановлено, що спірний гараж було побудовано у 1973 році, тож для визначення підстав набуття права власності на дане нерухоме майно, суд керується актами цивільного законодавства які діяли на момент закінчення будівництва. На момент закінчення будівництва ЦК УРСР 1963 року (в редакції від 18.07.1963 року) не передбачав порядку набуття громадянами гаражу у власність. Так, ст. 100 ЦК УРСР 1963 року, зазначено, що у особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. У зв`язку з прийняттям Закону України "Про власність" до ЦК УРСР 1963 року, Законом України N 3718-12 від 16.12.93, було внесено зміни, зокрема ст. 100 -виключено. Натомість, частинами першою та третьою статті 15 Закону України «Про власність» (який набрав чинності 15 квітня 1991 року) визначено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до п.5-1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Отже, член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за гараж, набуває право власності на цей гараж, а тому, у разі його смерті спадщина відкривається на гараж. Як слідує з п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Оскільки Закон України «Про власність» не зобов`язував власників нерухомого майна проводити його державну реєстрацію, тож момент набуття права власності пов`язувався лише з повною сплатою пайових внесків за відповідне нерухоме майно. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Звертаючись до суду з указаними вимогами, [PERSON] , порушував питання про визнання за ним як спадкоємцем першої черги спадкування за законом право власності на 1/2 частку гаража № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі №1 «Нафтовик». При цьому він зазначив, що спадкодавцем [PERSON] було внесено на рахунок гаражного кооперативу пайові внески в повному розмірі. Однак, суд констатує, що документальних відомостей, які б підтверджували цю обставину, та довідки про розмір паю в матеріалах даної справи немає. При здійсненні оцінки наданих доказів окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано достатніх, допустимих, належних та достовірних доказів, що б могли підтвердити набуття спадкодавцем [PERSON] за свого життя право власності на гараж № [NUMBER] , що знаходиться по [ADDRESS] . Доказів повної сплати спадкодавцем [PERSON] пайових внесків за відповідний гараж суду не надано. Згідно копії довідки №159 виданої КП Івано-Франківським ОБТІ 12.06.2020 (а.с.88 т.1) реєстрація на зазначений гараж в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводились. За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірний гараж № [NUMBER] на який [PERSON] просять встановити право власності, не входить до складу спадщини після смерті [PERSON] . Разом з тим, у матеріалах справи є копія довідки видана головою гаражного кооперативу «Нафтовик» [PERSON] , відповідно до якої власником гаражу [ADDRESS] являється [PERSON] ( а.с.117 т.1). Оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON] не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає що правові підстави для задоволення позову в цій частині вимог - відсутні. Щодо заявлених вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] в частині визнання за ним, права власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,063га в садово-городньому товаристві «Нафтовик-1», суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 2ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до вимог ст.392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.ч.1 статті 1268 ЦК України - спадщина належить спадкоємцеві, незалежно від часу прийняття спадщини. Ч.1 ст. 1225 ЦК України, передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За змістом ст.116 ЗК України, набуття права землекористування як і права власності на землю, вважається завершеним після здійснення державної реєстрації земельної ділянки в Книзі записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею і договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельної ділянки. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] як дитина спадкодавця , є спадкоємцем першої черги за законом. Крім нього, спадкоємцями першої черги за законом являються сторони по справі [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем [PERSON] , на час відкриття спадщини і протягом строку , встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявляв про відмову від неї. Звертаючись до суду із зазначеними вимогами, [PERSON] в зустрічному позові зазначив, що після смерті батька [PERSON] залишилась спадщина, що складається зокрема з земельної ділянки площею 0,063 га в садовому-городньому товаристві «Нафтовик-1». Однак, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь які докази того , що померлий [PERSON] , за життя отримав Державний акт на вказану земельну ділянку, звертався до відділу Держкомзему з питанням оформлення державного акту. Як встановлено в судовому засіданні і підтверджується довідкою Івано-Франківського державного нотаріального архіву від 18 грудня 2016 року, на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 14 грудня 2009 року була відкрита спадкова справа № 18 та видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] . Копія свідоцтва про право на спадщину за законом ВМК №740562 від 16.03.2010 (а.с.37 т.1) свідчить про те, що спадщина, на яку видано свідоцтво, складається: простих іменних акцій ВАТ «Укрнафта» номінальною вартістю 0,25 грн. в кількості 483 (чотириста вісімдесят три) шт., що належали спадкодавцю на підставі Сертифікату акцій серія А №7905 ВАТ «Укрнафта», виданого 04.12.2002 р. ВАТ «Фінансова компанія «Укрнафтогаз». Крім того, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується копією рішення №1841-43/2010 Долинської міської ради від 31.03.2010, спірна земельна ділянка площею 0,0630га для ведення садівництва в садово-городньому товаристві «Нафтовик-2» передано безоплатно у власність громадянину [PERSON] - відповідачу по справі , а не померлому [PERSON] ( а.с.76 т.1). За таких обставин, суд приходить до висновку, що земельна ділянка на яку позивач за зустрічним позовом [PERSON] просять встановити право власності, не входить до складу спадщини після смерті [PERSON] . Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , гаражного кооперативу №1 "Нафтовик", [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на 1/2 спадкового майна [PERSON] в частині вимог про визнання за ним, право власності на земельну ділянку площею 0,063га в садово-городньому товаристві «Нафтовик-1», необхідно також відмовити. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 203, 215, 257, 261, 267, 392, 1216-1218, 1220, 1225, 1233, 1234, 1241,1257, 1261,1268, 1269, 1270, 1296, 1297, 1300, 1301 ЦК України, ст.ст. 116, 125, 126 ЗК України,

Outcome: dismissed