Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач Алоіс Даллмайр Каффе ОГ 29.01.2021 р. звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності", в якому просить: визнати відсутність авторства [PERSON] на твір " [INFO] " ([INFO]) для розробки знаку для товарів та послуг або промислового зразка"; визнати недійсним свідоцтво № [NUMBER] від 09.07.2018 р. про реєстрацію авторського права на твір " [INFO] " ([INFO]) для розробки знаку для товарів та послуг або промислового зразка"; зобов`язати Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" внести до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір відомості щодо визнання недійсним свідоцтва № [NUMBER] від 09.07.2018 р. про реєстрацію авторського права на твір " [INFO]" ([INFO]) для розробки знаку для товарів та послуг або промислового зразка" та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Авторське право і суміжні права"; заборонити Державному підприємству "Український інститут інтелектуальної власності" реєструвати на ім`я [PERSON] авторські права на твір або збірку творів, що відтворюють (копіюють) торговельні марки за міжнародними реєстраціями №№ 839620, 953493. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] , Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" позивач Алоіс Даллмайр Каффе ОГ посилається на наступне. Так, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України на підставі поданої [PERSON] заяви про реєстрацію авторського права на твір № 80433 від 15.05.2018 р. зареєструвало авторське право на зображення за свідоцтвом № [NUMBER] від 09.07.2018 р. про реєстрацію авторського права на твір "[INFO]" ([INFO]) для розробки знаку для товарів та послуг або промислового зразка". За інформацією, вказаною у заяві, автором зображення за оспорюваним свідоцтвом є [PERSON] , дата остаточного завершення роботи над твором - [INFO]; дата оприлюднення твору - опублікування відомостей про видачу патенту України на промисловий зразок [INFO] за № 33446. Позивач вважає, що у [PERSON] не виникло авторського права на зображення за оспорюваним свідоцтвом, оскільки зображення не є об`єктом авторського права. Відтак, позивач просить суд визнати відсутність авторства на зображення за оспорюваним свідоцтвом, а саме оспорюване свідоцтво - визнати недійсним повністю. Позивач посилається на те, що він входить до торгового дому "Alois Dallmayr" (зазвичай скорочується як "Dallmayr"), діяльність якого поширюється на виробництво та продаж меленої та зернової кави різного ступеню обсмаження, що маркується торговельними марками "Dallmayr". Позивач також зазначає, що юридичне найменування позивача, до складу якого входить позначення "Dallmayr", було зареєстровано ще у 1984 році, а сам торговий дім "Alois Dallmayr" існує вже близько трьохсот років, що підтверджується наявним у матеріалах справи афідевітом (письмовими поясненнями позивача під присягою із відомостями про історію, права інтелектуальної власності та діяльність позивача, в тому числі на території України) від 12.12.2019 р. З метою захисту своїх прав на позначення "Dallmayr" та свого логотипу, позивач, серед іншого, отримав правову охорону наступних торговельних марок: зображувальна торговельна марка за міжнародною реєстрацією № 839620 від 04.11.2004 р., словесна торговельна марка "Dallmayr" за міжнародною реєстрацією № 953493 від 14.12.2007 р. Як підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зображувальна торговельна марка за міжнародною реєстрацією № 839620 діє на території України у повному обсязі з 04.11.2004 р., словесна торговельна марка "Dallmayr" за міжнародною реєстрацією № 953493 діє на території України у повному обсязі з 14.12.2007 р. Відтак, дія вказаних торговельних марок була поширена на територію України задовго до дати дата остаточного завершення [PERSON] роботи над зображенням за оспорюваним свідоцтвом ([INFO]) та до дата оприлюднення [PERSON] даного зображення ([INFO]). Також позивач зазначає, що він використовував торговельну марку "Dallmayr" та свій логотип, які відтворені (скопійовані) у зображенні за оспорюваним свідоцтвом, для маркування своєї продукції, що поширювалась на території України щонайменше з 2007 року, тобто задовго до подачі відповідачем заяви про реєстрацію авторського права на зображення за оспорюваним свідоцтвом. Позивач підтверджує вказані обставини доданими до афідевіту копіями договорів та розрахункових і товаросупровідних документів за договорами, численними публікаціями та інформацією із мережі Інтернет, відповідями торговельних мереж на адвокатські запити представників позивача відносно надання відомостей щодо обсягів закупівлі та реалізації продукції під торговельною маркою "Dallmayr", протоколом огляду мережі Інтернет, які містяться в матеріалах справи. Позивач також вказує, що з системного тлумачення ст.ст. 1, 8, 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції, що була чинною станом на момент подання заяви на реєстрацію авторського права на зображення за оспорюваним свідоцтвом) випливає, що критеріями для визначення об`єкта авторського права є: 1) оригінальність твору - створення твору творчою працею автора, коли твір не є відтворенням або повторенням уже існуючого (раніше створеного) твору (критерій оригінальності твору) та 2) матеріальна форма твору - вираження твору в об`єктивованій формі, яка дозволяє його сприйняття іншими людьми (критерій матеріальної форми вираження твору). Позивач посилається на те, що з урахуванням наданих доказів зображення за оспорюваним свідоцтвом не створене творчою працею [PERSON] , а відтак не є оригінальним. За відсутності дотримання критерію оригінальності твору зображення за оспорюваним свідоцтвом не є і не може бути об`єктом авторського права. На цій підставі позивач доходить висновку, що у [PERSON] не виникло авторське право на зображення за оспорюваним свідоцтвом, а саме оспорюване свідоцтво має бути визнане недійсним, оскільки воно видано на об`єкт, що не є об`єктом авторського права. Позивач разом із позовною заявою подав висновок експерта № 81-01/21 від 15.01.2021 р. за результатними проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності, яким, зокрема, встановлено таке: 1. При створенні твору «Збірка творів образотворчого мистецтва «Ескізи дизайнів «Dallmayr» ([INFO]) для розробки знаку для товарів та послуг або промислового зразка» за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № [NUMBER] від 09.07.2018 р. мало місце відтворення торговельних марок за міжнародними реєстраціями №№ 839620, 953493. 2. Твір «Збірка творів образотворчого мистецтва «Ескізи дизайнів «Dallmayr» ([INFO]) для розробки знаку для товарів та послуг або промислового зразка» за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № [NUMBER] від 09.07.2018 не є результатом творчої праці [PERSON] ". Окрім того, у позовній заяві позивач також стверджує, що [PERSON] , видаючи себе за автора зображення за оспорюваним свідоцтвом, яким він не є, не визнає прав позивача на торговельні марки за міжнародними реєстраціями №№ 839620, 953493. При цьому наявність оспорюваного свідоцтва, яким начебто засвідчується авторське право на зображення за оспорюваним свідоцтвом, перешкоджатиме позивачу ексклюзивно використовувати свої торговельні за міжнародними реєстраціями №№ 839620, 953493 в Україні, чим порушуються охоронювані законом інтереси позивача у сфері використання та розпорядження правами інтелектуальної власності на торговельні марки. 02.02.2021 р. позивач подав заяву про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03.02.2021 р. відкрито провадження в цивільній справі за позовом компанії Алоіс Даллмайр Каффе ОГ (Alois Dallmayr Kaffee oHG) до [PERSON] , Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" про визнання відсутності авторства на твір та визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04.02.2021 р. заяву позивача про забезпечення позову задоволено та вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти дії. 22.03.2021 р. від представника відповідача Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, серед іншого, що при здійсненні реєстрації авторського права на твір - Збірка творів образотворчого мистецтва «Ескізи дизайнів «Dallmayr» ([INFO]) для розробки знаку для товарів та послуг або промислового зразка», на дату подання та розгляду вказаної заявки Мінекономрозвитку діяло на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а вимога позивача стосовно заборони ДП "Укрпатент" реєструвати на ім`я [PERSON] авторські права на твір або збірку творів, що відтворюють (копіюють) торговельні марки за міжнародними реєстраціями №№ 839620, 953493, є незаконною. 29.03.2021 р. від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо підсудності даного спору Солом`янському районному суду міста Києва. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.04.2021 р. дану справу передано за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23.06.2021 р. прийнято до провадження позовну заяву Алоіс Даллмайр Каффе ОГ (Alois Dallmayr Kaffee oHG) до [PERSON] , Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" про визнання відсутності авторства на твір та визнання недійсним свідоцтва № [NUMBER] від 09.07.2018 року про реєстрацію авторського права на твір, підготовче судове засідання призначено на 27.07.2021 року. 05.08.2021 р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності", в якій представником позивача наведені пояснення і аргументи щодо відзиву, а позовні вимоги підтримані у повному обсязі. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10.09.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 15.11.2021 р. представником позивача подано клопотання про оголошення перерви для належного повторного повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання. 13.12.2021 р. від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання по справі. У судовому засіданні 08.02.2022 р. представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник Відповідач Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" та його представники в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників учасників справи, врахувавши доводи сторін та подані до суду матеріали справи, дослідивши докази, вивчивши підготовлений на замовлення позивача висновок експерта за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності та надані письмові докази у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України на підставі поданої [PERSON] заяви про реєстрацію авторського права на твір № 80433 від 15.05.2018 р. зареєструвало авторське право на зображення за свідоцтвом № [NUMBER] від 09.07.2018 р. про реєстрацію авторського права на твір "[INFO]" ([INFO]) для розробки знаку для товарів та послуг або промислового зразка". Відповідно до інформації у заяві автором зображення є [PERSON] , дата остаточного завершення роботи над твором - [INFO]; дата оприлюднення твору - [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. До об`єктів права інтелектуальної власності належать, зокрема, художні твори (ч. 1 ст. 420 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції, що була чинною станом на момент подання заяви на реєстрацію авторського права на зображення за оспорюваним свідоцтвом) твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо; автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб`єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах. Передбачена цим Законом правова охорона поширюється тільки на форму вираження твору і не поширюється на будь-які ідеї, теорії, принципи, методи, процедури, процеси, системи, способи, концепції, відкриття, навіть якщо вони виражені, описані, пояснені, проілюстровані у творі. Таким чином, із системного аналізу норм Закону України "Про авторське право і суміжні права" випливає, що твором є результат творчої діяльності людини у будь-якій сфері. При цьому ознаками твору як об`єкта авторського права є те, що: 1) твір має бути оригінальним, тобто він не має бути відтворенням або повторенням уже існуючого (раніше створеного) твору; 2) твору має бути надана об`єктивована форма, яка уможливлює його сприйняття іншими людьми. Відтак, одним з основних критеріїв для визначення об`єкта авторського права є його оригінальність. Позивач зазначає, що зображення за оспорюваним свідоцтвом не створене творчою працею [PERSON] , а відтак не є оригінальним. За відсутності дотримання критерію оригінальності твору зображення за оспорюваним свідоцтвом не є і не може бути об`єктом авторського права, а у [PERSON] не виникло авторське право на зображення за оспорюваним свідоцтвом. Позивач також зазначає, що оспорюване свідоцтво має бути визнане недійсним, оскільки воно видано на об`єкт, що не є об`єктом авторського права. На підтвердження вказаних обставин позивач посилається на те, що він отримав правову охорону наступних торговельних марок: зображувальна торговельна марка за міжнародною реєстрацією № 839620 від 04.11.2004 р., словесна торговельна марка "Dallmayr" за міжнародною реєстрацією № 953493 від 14.12.2007 р. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що зображувальна торговельна марка за міжнародною реєстрацією № 839620 діє на території України у повному обсязі з 04.11.2004 р., словесна торговельна марка "Dallmayr" за міжнародною реєстрацією № 953493 діє на території України у повному обсязі з 14.12.2007 р. Відтак, судом встановлено, що дія вказаних торговельних марок була поширена на територію України до дати дата остаточного завершення [PERSON] роботи над зображенням за оспорюваним свідоцтвом ([INFO]) та до дата оприлюднення [PERSON] даного зображення ([INFO]). Як вбачається із матеріалів справи, позивач використовував торговельну марку "Dallmayr" (словесна торговельна марка "Dallmayr" за міжнародною реєстрацією № 953493 від 14.12.2007 р.) та свій логотип (зображувальна торговельна марка за міжнародною реєстрацією № 839620 від 04.11.2004 р.), які відтворені (скопійовані) у зображенні за оспорюваним свідоцтвом, для маркування продукції, що поширювалась на території України щонайменше з 2007 року, тобто задовго до подачі відповідачем заяви про реєстрацію авторського права на зображення за оспорюваним свідоцтвом. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, афідевітом (письмовими поясненнями позивача під присягою із відомостями про історію, права інтелектуальної власності та діяльність позивача, в тому числі на території України) від 12.12.2019 р., а також доданими до афідевіту копіями договорів та розрахункових і товаросупровідних документів за договорами, численними публікаціями та інформацією із мережі Інтернет, відповідями торговельних мереж на адвокатські запити відносно надання відомостей щодо обсягів закупівлі та реалізації продукції під торговельною маркою "Dallmayr", протоколом огляду мережі Інтернет. Окрім того, Позивачем разом із позовною заявою подано висновок експерта № 81-01/21 від 15.01.2021 р. за результатними проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Належним та допустимим доказом у справах, пов`язаних з вирішенням спорів про визнанням недійсними свідоцтв про реєстрацію авторських прав на твір, є експертиза, оскільки питання, пов`язані із встановленням факту наявності чи відсутності критерію оригінальності твору (чи є твір результатом творчої праці), потребують спеціальних знань. За правилами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Проаналізувавши надані докази, суд вважає за можливе в основу рішення покласти висновок експерта № 81-01/21 від 15.01.2021 р. за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності, який підготовлений відповідно до Закону України "Про судову експертизу" судовим експертом Соповою К.А. З наданого висновку вбачається, що при проведенні дослідження експерту надавались матеріали, необхідні для повного дослідження порушених питань, у ньому міститься докладний опис проведених досліджень та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених запитань. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування зазначеного висновку зі сторони відповідачів суду не надано, і наданий висновок не суперечить іншим матеріалам справи. При проведенні дослідження експертом спочатку була встановлено наступне: "Твір «Збірка творів образотворчого мистецтва «Ескізи дизайнів «Dallmayr» ([INFO]) для розробки знаку для товарів та послуг або промислового зразка» за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір [NUMBER] від 09.07.2018 не є результатом творчої праці [PERSON] " (сторінка 35 висновку експерта). З наведеного слідує, що зображення за оспорюваним свідоцтвом не відповідає критерію оригінальності та не є результатом творчої праці [PERSON] . Відтак, судом встановлено, що [PERSON] не є автором зображення за оспорюваним свідоцтвом, авторське право у [PERSON] на вказане зображення не виникало, а саме свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № [NUMBER] від 09.07.2018 р. підлягає визнанню недійсним. Крім того, висновком експерта було також встановлено таке: "При створенні твору «Збірка творів образотворчого мистецтва «Ескізи дизайнів «Dallmayr» ([INFO]) для розробки знаку для товарів та послуг або промислового зразка» за свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № [NUMBER] від 09.07.2018 р. мало місце відтворення торговельних марок за міжнародними реєстраціями №№ 839620, 953493" (сторінка 35 висновку експерта). Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про заборону Державному підприємству "Український інститут інтелектуальної власності" реєструвати на ім`я [PERSON] авторські права на твір або збірку творів, що відтворюють (копіюють) торговельні марки за міжнародними реєстраціями №№ 839620, 953493. При цьому судом відхиляються доводи відповідача Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності", наведені у відзиві, з огляду на таке. Заборона реєструвати на ім`я [PERSON] авторські права на твір або збірку творів, що відтворюють (копіюють) торговельні марки за міжнародними реєстраціями №№ 839620, 953493, є належним способом захисту невизнаного [PERSON] права позивача на торговельні марки за міжнародними реєстраціями №№ 839620, 953493, а також порушеного інтересу позивача у сфері одноосібного використання та розпорядження своїми правами інтелектуальної власності на торговельні марки за міжнародними реєстраціями №№ 839620, 953493. Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини зі справи "Чагал проти Сполученого королівства" від 15.11.1996 названий Суд зазначив, що норма ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони вирішені в правовій системі тієї чи іншої країни. Статтею 41 Угоди про торговельні аспекти прав інтелектуальної власності (ТРІПС), Члени повинні гарантувати, що процедури щодо захисту прав інтелектуальної власності передбачаються іншим законодавством з тим, щоб дозволити ефективні заходи проти будь-якої дії, що порушує права інтелектуальної власності, яка підлягає під цю Угоду. Таким чином, заборона реєструвати на ім`я [PERSON] авторські права на твір або збірку творів, що відтворюють (копіюють) торговельні марки за міжнародними реєстраціями №№ 839620, 953493, є також ефективним правовим засобом захисту прав інтелектуальної власності позивача на торговельні марки за міжнародними реєстраціями №№ 839620, 953493, адже виключатиме можливість порушення таких прав в майбутньому внаслідок державної реєстрації [PERSON] об`єктів, які відтворюють (копіюють) вказані торговельні марки. При цьому, відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15.12.2020 р. у справі № 914/1570/20, правовідносини у сфері інтелектуальної власності мають особливості правового регулювання та визначені на законодавчому рівні невиключні способи захисту порушених прав інтелектуальної власності (з урахуванням специфіки самих правовідносин). Також згідно з абз. 5 п. 24 розділу V Порядку державної реєстрації авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1756 від 27 грудня 2001 р., у процесі ведення Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір та Державного реєстру договорів, які стосуються права автора на твір, до них можуть бути занесені відомості щодо визнання реєстрації недійсною. Згідно з п. 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" від 16.06.2020 N 703-IX Національний орган інтелектуальної власності (далі - НОІВ) визначено функціональним правонаступником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, щодо окремих функцій та повноважень з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності, визначених цим Законом. Відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 4-1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до владних повноважень, делегованих НОІВ, належить здійснення публікацій в офіційному бюлетені з питань охорони авторського права і суміжних прав. Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про Національний орган інтелектуальної власності" від 13.10.2020 N 1267-р визначено, що функції НОІВ виконує державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності". Отже, судом встановлено, що на момент винесення рішення функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності, зокрема, щодо ведення Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір здійснює Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності". Таким чином, з урахуванням задоволення вимоги про визнання недійсним свідоцтва № [NUMBER] від 09.07.2018 р. про реєстрацію авторського права на твір " [INFO] " ([INFO]) для розробки знаку для товарів та послуг або промислового зразка", підлягає задоволенню і вимога позивача про зобов`язання Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" внести до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір відомості щодо визнання недійсним свідоцтва № [NUMBER] від 09.07.2018 р. про реєстрацію авторського права на твір " [INFO]" ([INFO]) для розробки знаку для товарів та послуг або промислового зразка" та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Авторське право і суміжні права". Враховуючи те, що Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" є функціональним правонаступником центрального органу виконавчої влади щодо окремих функцій з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності, відповідно до покладених на них повноважень, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 10 215,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved