Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в обґрунтуванні вимог якої зазначив, що 28 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенко Є.\~М.\~вчинений виконавчий\~напис про\~стягнення з\~нього на\~користь ТОВ\~«ФК управління\~активами» заборгованості\~в розмірі\~16\~315,00\~грн.,\~на підставі\~якого державним\~виконавцем Скадовського\~ВДВС винесена\~постанова про\~відкриття виконавчого\~провадження. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріус вчинив без відповідних правових підстав, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимоги стягувача, будь-яких договорів із ТОВ «ФК управління активами», він не укладав. Виходячи з наведеного в позовній заяві висловлено прохання визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №246159,вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. Ухвалами суду від 10 грудня 2021 року: - відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін; - в порядку забезпечення позову зупинено стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою суду від 04 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про врегулювання спору за участі судді. Представник позивача подав заяву за змістом якої підтримав позовні вимоги. Директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» спрямовано до суду заяву про визнання позовних вимог. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., в судове засідання, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про його дату, час та місце, не з`явився. Скадовським ВДВС явку представника в судове засідання не забезпечено. Дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального\~кодексу України\~(далі\~ ЦПК\~України) передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 28 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенко Є.\~М.\~вчинений виконавчий\~напис про\~стягнення з\~ [PERSON] \~на користь\~ТОВ «ФК\~управління активами»\~заборгованості в\~розмірі 16\~315,00\~грн.,\~на підставі\~якого державним\~виконавцем Скадовського\~ВДВС винесена\~постанова про\~відкриття виконавчого\~провадження. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України\~«Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства\~юстиції України\~22\~лютого 2012\~року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі Перелік документів). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За змістом статті 89\~Закону України\~«Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. За умовами пункту 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (Пункт 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). Таким чином, за змістом вказаних норм заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені наведеним вище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року з урахуванням приписів статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В позовній заяві позивач стверджує, що нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису належним чином не переконався у безспірності вимог стягувача. Відповідачем та нотаріусом на спростування вказаних доводів не доведено безспірності стягнутої з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса суми заборгованості. Отже, підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед стягувачем є безспірним немає. До того ж, зі змісту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що кредитний договір, який був наданий нотаріусу для його вчинення, нотаріально не посвідчений, що також є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З урахуванням наведеного, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та встановлені судом обставини в їх сукупності, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню у заявлений в ній спосіб. Відповідно до вимог статей 141, 142\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином позивачу з державного бюджету підлягають поверненню 681,00 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви та заяви про забезпечення позову (908 + 454 х 0,5 = 681). Інша частина понесених ним витрат зі сплати судового збору в розмірі 681,00 грн. відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved