Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

15.09.2021 року до суду звернувся позивач [PERSON] , представник позивача, адвокат Романовська Т.М., з позовом про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Верхньодніпровський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 01.10.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2021 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду в за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників розгляду справи на 08.12.2021 року. 08.12.2021 року розгляд справи відкладений до 22.02.2022 року в зв`язку з неявкою відповідача у призначене судове засідання Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У судовому засіданні 22.02.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить звільнити його від заборгованості по аліментам на утримання сина - [PERSON] , [INFO] по ВП № 34852555 в межах суми 82 530.71 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в період з 2011 року по 2014 рік він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.05.2014 року шлюб між ними розірваний. В період шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] . За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року, справа № 406/1826/2012/20, з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 12.07.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно отриманого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір його заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.08.2021 року складає 82 530.71 грн. Дана сума заборгованості для нього є непідйомним тягарем, зі зміною сімейного та матеріального стану. Так, 15 грудня 2015 року він уклав шлюб з [PERSON] . [INFO] у нього народилась донька - [PERSON] . Крім того він перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «»Посттравматична деформація лівого передпліччя» який був спровокований відкритим переломом кісток лівого передпліччя зі зміщенням. В період з 24.09.1998 року по 24.11.1998 року він перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Верхньодніпровської ЦРЛ, після чого був переведений до Дніпропетровської обласної лікарні та отримував коригуюче лікування. З 19.03.2001 року по 19.04.2001 року знаходився на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні, де йому було проведено укос обох кісток лівого передпліччя шляхом продовження лівого передпліччя на 1.5 см. В зв`язку з хворобою, він періодично вимушений проходити відновлювальне лікування, масаж та фізіотерапевтичне лікування. За станом свого здоров`я він потребує постійного лікування, яке коштує дуже дорого, що підтверджується довідкою ЛКК № 95 від 16.08.2021 року. Після отриманої травми він працював ремонтником штучних споруд по 3-му розряду в мостовому цеху Верхівцевської дистанції колії «Укрзалізниці», але 21.06.2012 року звільнений за угодою сторін. В подальшому він періодично працював, періодично перебував на обліку в Центрі зайнятості, як безробітний. На сьогоднішній день його стан здоров`я значно погіршився. В зв`язку з постійними болями в руці він змушений примати знеболюючі ліки. Дана хвороба заважає йому повноцінно працювати та отримувати кошти. На сьогоднішній день він працевлаштований, але після сплати аліментів, заборгованості зі сплати аліментів. Оплати комунальних послуг у нього майже не залишається коштів для прожиття, що ставить його в дуже скрутне матеріальне становище, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач проти задоволення вимог заперечувала посилаючись на те, що на даний час їх з відповідачем дитині 10 років. За весь цей час відповідач сплачував аліменти в дуже маленькій сумі. Тому весь тягар по утриманню дитини покладається на неї. Коли ще була живою мати позивача, то аліменти, хоч і в меншій сумі , але сплачувались. Потім дуже частими були періоди, що відповідач аліменти взагалі не платив. Травму позивач отримав ще до шлюбу з нею і дане захворювання не перешкоджало йому працювати та отримувати прибуток. Відповідач лише два рази надав їй грошові кошти поза сумами стягуваних аліментів в розмірі 500 та 200 грн. Крім того у відповідача був автомобіль, вона пропонувала йому продати автомобіль, погасити заборгованість по аліментам. Але відповідач продав автомобіль, а їй жодної копійки з виручених коштів на утримання сина не надав. Тому вважає що відсутні підстави для звільнення відповідача від заборгованості по сплаті аліментів. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст заявлених позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, пояснення свідків. вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2011 року по 2014 рік. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.05.2014 року шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується копією рішення суду. В період шлюбу в сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року, справа № 406/1826/2012 з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для житини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 12.07.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів станом на 31.08.2021 року складає 82 530.71 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості з аліментів. З даного розрахунку вбачається, що в деякі періоди позивач сплачував аліменти на утримання сина, в деякі періоди кошти на сплату аліментів позивачем не вносились, тому за позивачем виникла заборгованість зі сплати аліментів у вищевказаній сумі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (яка ратифікована постановою верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХП і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна із сторін має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України - За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , знав про стягнення з нього аліментів на утримання сина та про те, що виконавчий лист перебуває на виконанні. Також позивач знав про те, що не сплачуючи аліменти у нього утворюється заборгованість по аліментам. Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України - Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок сплати аліментів визначається законом. За наявності заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника . Згідно ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не оспорює суму заборгованості по сплаті аліментів, а просить звільнити його від сплати даної заборгованості, мотивуючи таку необхідність змінами у сімейному та майновому стані. Проте зміни у майновому та сімейному стані не є підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, а є підставою для зменшення розміру аліментів. Але такі вимоги позивачем не заявляються. Позивач також посилається на те, що він має захворювання, потребує дорого вартісного лікування, тому просить звільнити його від сплати аліментів. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з наданих позивачем доказів, останній перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «»Посттравматична деформація лівого передпліччя» який був спровокований відкритим переломом кісток лівого передпліччя зі зміщенням, що підтверджується медичною довідкою. В період з 24.09.1998 року по 24.11.1998 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Верхньодніпровської ЦРЛ, після чого був переведений до Дніпропетровської обласної лікарні та отримував коригуюче лікування. З 19.03.2001 року по 19.04.2001 року знаходився на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні, де позивачеві було проведено укос обох кісток лівого передпліччя шляхом продовження лівого передпліччя на 1.5 см., що підтверджується наданими медичними виписками. Проте позивач отримав травму та перебував на стаціонарному лікування ще до укладення шлюбу з відповідачкою, до народження сина, та до ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів. З копії трудової книжки вбачається, що позивач маючи дане захворювання періодично працював, тобто наявне у позивача захворювання не мало наслідком неможливості працювати. Група інвалідності позивачеві не встановлена. Таким чином весь попередній період позивач був працездатною особою, міг працювати, отримувати прибуток та сплачувати аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] . Висновок ЛКК, зазначений у довідці № 95 від 16.08.2021 року, що позивач за станом здоров`я потребує постійного догроговартістного лікування, також не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості з аліментів, оскільки позивачем не надано доказів того, що за період виникнення заборгованості зі сплати аліментів, останній проходив таке лікування. І проходження лікування було пов`язане із позбавленням можливості позивача працювати суду не надано. Як не надано доказів і того, що на час розгляду справи позивач проходить чи проходив вищезазначене ним лікування. Наявність хвороби та потреба в лікуванні, як і народження дитини від другого шлюбу, як вже зазначалось вище є підставою для зменшення розміру аліментів, а не підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості з аліментів, яка вже виникла. В свою чергу якщо позивач працював і отримував прибутки, а аліменти нараховувались із середнього заробітку для працівників даної місцевості, то позивач повинен надати державному виконавцеві докази свого працевлаштування, отримуваних прибутків та просити державного виконавця зробити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів. Проте як вбачається з наданих суду доказів, позивач таких дій не вчиняв. Докази про розмір комунальних послуг, які оплачує позивач також не є підставою для звільнення його від сплати аліментів, оскільки розмір комунальних послуг, а також наявність кредитних зобов`язань не впливає на ні на розмір аліментів, ні на розмір заборгованості з аліментів. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволені позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору з відповідача не стягуються та покладаються на позивача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed