Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна, в якому просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни від 06 травня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 490937507 від 26 березня 2015 року таким, що не підлягає виконанню. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» надав до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якій просив [PERSON] у стягненні витрат на правничу допомогу відмовити, зазначивши, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду мають бути надані такі документи: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, довіреність); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги; детальний опис вчинених дій (наданих послуг). Надання суду вказаних документів є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правничу допомогу, а їх задоволення залежить від рівня деталізації та обґрунтованості. Такий підхід до компенсації витрат на правничу допомогу закладавсь законодавцем і застосований Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у справі №372/1010/16-ц. У постанові від 03 травня 2018 року касаційний суд, здійснюючи розподіл судових витрат, вказав, якщо сторона документально доведе, що вона понесла витрати на правову допомогу (надасть договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат), то суд не матиме підстав для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Заявлені витрати на правничу допомогу складають 15000,0 грн. Відповідач категорично не погоджується із даною сумою із врахуванням наступного. У відповідності до Правил адвокатської етики при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги наступні фактори: обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення для клієнта; роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката. Таким чином, максимальний розмір оплати послуг адвоката хоч нормативно і необмежений, однак в силу позиції Вищого господарського суду України (наприклад, п. 11 Інформаційного листа ВГСУ від 14 грудня 2007 року № 01-8/973) може бути обмежений самим судом «з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи». Доречно зазначити, що ця тематика неодноразово була предметом дослідження ЄСПЛ. Наприклад, в одному з рішень Суд зазначав: «Що стосується гонорарів адвокатів, Суд нагадує, що він не пов`язаний внутрішніми ставками і критеріями, хоча він може взяти їх за зразок» (Pammel, 82; див. також Probstmeier, 77; Pafltisetal, 121)». В інший справі ЄСПЛ вказує: «Суд не вважає себе зв`язаним внутрішніми ставками і критеріями, хоча він може взяти їх за зразок (...). Навпаки, з огляду на великі відмінності в розмірах гонорарів, існуючих в державах-учасницях, єдиний підхід до оцінки гонорарів на підставі статті 50 Конвенції не здається обґрунтованим » (TolstoyMiloslavsky, 77; Papamichaloppoulosetal, Сm. 50, 47)». Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved