Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивачка звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом, відповідно до якого просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. від 04.06.2021 року (реєстровий № 6292) про стягнення з неї на користь Акціонерного товариства "Банк Форвард" заборгованості в розмірі 11 161, 73 грн. таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що у липні 2021 року дізналась, що відносно неї винесено постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. від 02 липня 2021 року про відкриття виконавчого провадження. Зі вказаної постанови позивачка дізналась, що приватним виконавцем відносно неї було відкрито виконавче провадження ВП №65961464 на підставі виконавчого напису №6292, вчиненого 04 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з неї на користь відповідача АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 11161,73 грн. З Виконавчого напису вбачається, що дана заборгованість утворилась через заборгованість за договором №104552161 від 04.03.2013 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «БАНК РУССКИЙ СТАНДАРТ», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З наведеного вище вбачається, що виконавчий напис №6292 було вчинено нотаріусом в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису приватний нотаріус керувався нечинними положеннями нормативно-правового акту, вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Судом були вжиті заходи забезпечення позову. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки згідно поданої заяви позов підтримує, просить справу розглядати без його участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача - АТ «БАНК ФОРВАРД» в судове засідання не з`явився, хоча відповідача належним чином було повідомлено про час, день та місце розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без їх участі. Відзив на позов до суду не подали. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського\~нотаріального округу\~Буждиганчук Євдокія\~Юріївна в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи. Третя особа - приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алла Вікторівна в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи. Судом враховується практика ЄСПЛ, зокрема позиція, викладена у справі "Пономарьов проти України", в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також враховуються висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", де зазначено: заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи\~є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. У липні 2021 року [PERSON] дізналась, що відносно неї винесено постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. від 02 липня 2021 року про відкриття виконавчого провадження. Зі вказаної постанови вона дізналась, що приватним виконавцем відносно неї було відкрито виконавче провадження ВП №65961464 на підставі виконавчого напису №6292, вчиненого 04 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з неї на користь відповідача АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 11161,73 грн. З виконавчого напису вбачається, що дана заборгованість утворилась через заборгованість за договором №104552161 від 04.03.2013 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «БАНК РУССКИЙ СТАНДАРТ», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД». Наявні підстави визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Отже, всупереч вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», положенням Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Овсієнко А.\~В. застосовано не чинні на той момент норми. Окрім того позивачку не повідомляли про те, що банк звернувся до нотаріуса із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису. Відповідно до\~ст.\~18\~Цивільного кодексу\~України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат"\~(надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі\~«Порядок»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі\~статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону\~визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що боржницю було повідомлено про надходження заяви від банку про вчинення виконавчого напису; заявниці не було запропоновано надати свої заперечення чи пояснення з цього приводу, а це є також самостійною підставою для прийняття рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За наведеного позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 7 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Підстави для скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27.09.2021 року, шляхом зупинення стягнення на підставі спірного виконавчого напису, на даний час\~відсутні.

Outcome: approved