Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

20.12.2021 року заявник [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Козачок М.О. звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Обґрунтовуючи заяву заявник посилається на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] є дружина померлого. Заінтересована особа [PERSON] є донькою померлого. Після смерті [PERSON] він та заінтересовані особи прийняли спадщину, подавши до Третьої Сімферопольської державної нотаріальної контори відповідні заяви. 10.07.2009 року державний нотаріус Третьої Сімферопольської державної нотаріальної контори Павленко О.В., посвідчила та видала заявнику свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки спадкового майна [PERSON] , яке складається з права власності на земельну ділянку площею 8,07 га, розташовану на території Федоріської сільської ради, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить спадкодавцю на підставі Державного акту на права приватної власності на землю серії ІІ-ХС №027023 виданого 26.02.2001 року на підставі рішення XV сесії XXIII скликання Федорівської сільської ради народних депутатів від 29.12.2000р. №100 зареєстрованого в Книзі записів державних атів на право приватної власності на землю №3. На 2/3 часток вказаному в цьому свідоцтві майна видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] та [PERSON] (на даний час прізвище [PERSON] ). Ні заявник, ні заінтересовані особи не зареєстрували право власності на вище зазначене нерухоме майно в установленому законом порядку. На даний час заявник вирішив звернутися до проектної організації для замовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для внесення відомостей до Державного земельного кадастру. При замовлені технічної документації спеціаліст проектної організації виявив розбіжності у написанні прізвища власника (спадкодавця) земельної ділянки у державному акті на право приватної власності на землю. До теперішнього часу ні спадкоємні, ні державний нотаріус який оформляв спадщину на вище зазначену земельну ділянку не помітили помилки у написанні прізвища власника земельної ділянки. Тобто, при видачі Державного акту на право приватної власності на землю було зроблено помилку у написанні прізвища покійного [PERSON] та видано акт на ім`я « [PERSON] », тому заявник вимушений звернутися до суду з відповідною заявою, так як з вище зазначеними розбіжностями у написання прізвища батька він не має можливості в подальшому оформити право власності на спадкове майно. У зв`язку із чим виникає необхідність встановити факт належності правовстановлюючого документу, з метою надання можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, а саме земельною ділянкою. Зазначені обставини стали підставою звернення до суду із заявою. Заявник до судового засідання не зявився, його представник адвокат Козачок М.О. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Заінтересовані особи до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомили, заперечення на заяву не надали. Свідок [PERSON] , суду показала, що померлий [PERSON] є її двоюрідним братом, вона підтвердила, що він звертався з заявою про видачу сертифіката, йому був виданий державний акт на землю площею приблизно вісім гектарів на території Федорівської сільської ради. Брат користувався цією землею, здавав її в оренду ПП «Пушко». Дійсно в його державному акті є помилка, прізвище брата невірно вказано як « [PERSON] », бо його в селі, між людьми, так називали, тому і виникла помилка, насправді його прізвище « [PERSON] ». Суд, розглянувши заяву в межах заявлених вимог, вивчивши та дослідивши докази у справі, приходить до висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання Державних Актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі регулювався Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43 та Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженою наказом Держкомзему від 22 червня 2009 року №325, які втратили чинність. Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦК України - фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Згідно ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно листа Верховного Суду України 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно Постанови Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. В судовому засіданні встановлено і це підтверджується доказами у справі, що у державному акті про право приватної власності на землю серії ІІІ-ХС №027023 від 26.02.2001 року виданому на ім`я [PERSON] , невірно вказане прізвище власника земельної ділянки /а.п. 10/, так як відповідно до свідоцтва про смерть від 07.05.2008 року серії [NUMBER] [INFO] помер [PERSON] /а.п. 9/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом 1/3 частка спадкового майна [PERSON] , який помер [INFO] , належить його сину [PERSON] , спадкове майно складається з земельної ділянки площею 8,07 га, розташованої на території Федорівської сільської ради, що підтверджено державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХС №027023 від 26.02.2001 року, спадкова справа №671/2009 року /а.п. 11/. З інформації Управління у Генічеському районі Відділ І від 27.09.2021 року №29-21-0,251-34/76-21 вбачається, що з заявою про виділення земельної частки (паю) в натурі звертався громадянин [PERSON] 27.06.200 року /а.п. 14/. Така інформацію підтверджується також матеріалами справи, зокрема, копією технічної документації, копією заяви [PERSON] , копією рішення від 27.06.2000 року «Про виділення земельних ділянок (паїв) №78, відповідно до якого дано згоду на відведення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва власнику сертифікату [PERSON] /а.п. 15-16/. Але в рішенні від 29.12.2000 року № 100 «Про затвердження технічної документації по передачі членам колишнього КСП «Перемога» земельних часток (паїв) в натурі із земель колективної власності» та додатку №1 до нього прізвище [PERSON] вказано як « [PERSON] », що є явною помилкою /а.п. 17/. Заявник просить на підставі наданих доказів, встановити факт належності правовстановлюючого документу. Судом встановлені відповідні факти і правові відносини. Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права власності на власне майно у виді земельної ділянки. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Встановлення факту належності вищезазначеного Державного Акту на право приватної власності на землею необхідно заявнику для проведення державної реєстрації права власності на спадкове майно. В іншому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документу заявник немає можливості, остільки вирішення питання приведення його у відповідність наразі за діючим законодавством вбачається лише у судовому порядку. З врахуванням наведеного, а саме встановлення та підтвердження належними доказами факту належності [PERSON] вищезазначеного документу, заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved