Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

24.11.2021 року [PERSON] , звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що 16.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною вчинено виконавчий напис № 23820, яким запропоновано стягнути з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» заборгованість у розмірі 6985,00 грн. 12.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин Оксаною Степанівною, було відкрито виконавче провадження № 67112933 на підставі виконавчого напису № 23820 від 16.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 6985,00 грн.. Позивач вважає, що даний виконавчий напис вчинено з порушеннями норм ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.1. пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зазначена у виконавчому написі сума грошових вимог розрахована неправильно; сума грошових вимог не є безспірною, відповідачем не було подано нотаріусу документи, визначені п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а тому виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 25 листопада 2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляди справу за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. У судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» у судове засідання не з`явився, направив до суду відзив на позовну заяву, в силу обґрунтувань якого заперечив проти задоволення позовних вимог. Третя особа в судове засідання не з`явилась свого представника до суду не направила, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 16.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною вчинено виконавчий напис № 23820, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» заборгованість у розмірі 6985,00 грн. 12.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин Оксаною Степанівною, було відкрито виконавче провадження № 67112933 на підставі виконавчого напису № 23820 від 16.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 6985,00 грн.. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України " Про нотаріат " та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат " для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України " Про нотаріат " та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. У відповідності до Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» нотаріус встановлює безспірність заборгованості на підставі документів наданих стягувачем, вичерпний перелік яких визначено чинним законодавством. У постанові від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16 Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком № 1172. При цьому нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Пунктом 2 "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку № 1172 передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, до заяви про вчинення виконавчого напису додаються: (а) оригінал кредитного договору; та (б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Таким чином, позивач не надав до суду спростування того, що TOB «І3І КРЕДИТ» виконав всі вимоги чинного законодавства для підтвердження факту безспірності заборгованості за Кредитним договором, а твердження Позивача про необхідність надання будь-яких інших документів не грунтуються на положеннях національного законодавства. Твердження позивача з приводу постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, яка визначала нечинним та незаконним нормативно-правовий акт, який допускав вчинення виконавчих написів на договорах. Однак з огляду на те, що станом на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 не була належним чином виконана та розділ Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яким регламентується вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, які не були нотаріально посвідчені не був належним чином скасований. На підтвердження даної обставини слід зазначити, що на офіційному веб-сайті Верховної Ради України «Законодавство України» при відкритті Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» безпосередньо в самому Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (надалі - Перелік) відображається розділ Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, який мав втратити чинність та відповідно видалений з офіційного тексту такого Переліку. Проте будь-які записи про те, що даний розділ втратив чинність відсутні. Для прикладу слід зазначити, що по тексту Переліку міститься напис наступного змісту:«\Розділ "Стягнення з фізичних осіб податкової заборгованості" втратив чинність на підставі Постанови КМ № 1602 від 29.11.2001\» Наявність даного запису є підтвердженням того, що у разі, якщо Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 була б належним чином виконана, то по тексту Переліку замість розділу Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин містився б запис про те, що такий розділ було визнано нечинним. Проте, такий запис відсутній. А, отже, Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 належним чином не виконана, тому на день вчинення виконавчого напису нотаріуса зазначений розділ був чинним, та відповідно кредитори у кредитних відносинах мали право вчиняти виконавчі написи нотаріусів на кредитних договорах, які не були нотаріально засвідчені. Пунктом 1 частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що до основних засад цивільного судочинства відноситься зокрема верховенство права. Згідно з частиною 1 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Проаналізувавши поняття «Верховенство права» вбачається, що під Верховенством права слід розуміти в тому числі недопустимість порушення прав та інтересів осіб. До 22 лютого 2017 року на законодавчому рівні було передбачено право кредитора на звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі, який нотаріально не завірений. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 було вирішено визнати нечинним розділ Переліку, яким регламентовано вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які не завірені нотаріально. Проте належним чином зазначене рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 не було виконано. Неналежне виконання Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, виконання якої жодним чином не залежало від волі Відповідача, не може бути підставою для порушення прав кредитора та позбавлення його права на вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі, який не завірений нотаріально, оскільки відсутні будь-які підстави вважати, що кредитори такого права не мають. З огляду на вищесказане, вбачається, що твердження Позивача про те, що Перелік в частині розділу Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин станом на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса був визнаний не чинним та не відповідає дійсності. Твердження позивача про наявну заборгованість за кредитним договором не була безспірною є безпідставним, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріуса, безспірність заборгованості боржника перед стягувачем підтверджується на підставі наданих нотаріусу документів, виключний перелік яких визначено законодавством. Так, порядок визначення заборгованості безспірною з метою вчинення виконавчого напису нотаріуса визначено Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Під час вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса позивачем не було доведено, про те, що відповідачем не було подано всі визначені чинним законодавством документи, а надавати будь-які інші документи відповідач був зобов`язаний виключно у тому разі, якщо це вимагав би сам нотаріус, яким вчиняється виконавчий напис. При цьому у відповідності до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус при вчиненні виконавчого напису має право вимагати додаткові документи, а не зобов`язаний їх витребувати. Тому, вбачається, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису безспірність заборгованості позивача перед відповідачем була доведена у встановленому законодавством порядком. Касаційним цивільним судом в постанові від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15 було зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України "Про нотаріат " захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Слід звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові №6-887цс17 від 05 липня 2017 року, де вказано, що з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, а в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так із підстав неправомірних вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частин), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Однак згідно зі ст. ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Суд вважає, що виконавчий напис є таким, що підлягає виконанню, так як, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки суд ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, ст.ст. 4, 12, 13, 19,76-81 , 141, 211, 247, 259, 263, 264, 273, 280-283 ЦПК України, суд-

Outcome: dismissed