Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

05.11.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку в будинку [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що позивачу [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2021р. укладеного між продавцем, [PERSON] та Покупцем [PERSON] , на праві приватної власності належить земельна ділянка № [NUMBER] та земельна ділянка № [NUMBER] . 1. Земельна ділянка № [NUMBER] : кадастровий номер земельної ділянки - 4610137500:06:005:0580. Місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). 2. Земельна ділянка № [NUMBER] : кадастровий номер земельної ділянки - 4610137500:06:005:0498. Місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №274435206 від 13.09.2021 р. вбачається, що старий житловий будинок в [ADDRESS] знищено. Відповідачі зареєстровані, але більше 3 років не проживають за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, відповідачі зареєстровані в старому будинку, якого на даний час не існує за адресою: [ADDRESS] . Відтак позивач просить захистити його право, як власника земельної ділянки, шляхом усунення перешкод в користуванні власністю - зняти з реєстрації відповідачів, які зареєстровані за вказаною адресою та прописані попереднім власником у знищеному старому будинку, так як при виготовленні документів на новий будинок, який він має намір збудувати, особи, що були зареєстровані за вказаною адресою також будуть зареєстровані в новому будинку, що порушує права позивача на власність та користування майном. Крім того, позивач вказує, що відповідач [PERSON] , так само як інші відповідачі з моменту продажу земельної ділянки, на якій раніше був розташований житловий будинок, який був знищений, втратили право на користування зазначеним житлом. Тому вважає, що реєстрація відповідачів у будинку є перешкодою для позивача, як власника, у повному здійсненні права власності. Враховуючи вищевикладене, вимушений звернутися з позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання, яке призначено на 22 лютого 2022 року не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачами до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 вересня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пелех О.З., [PERSON] продала [PERSON] Земельну ділянку № 1: кадастровий номер земельної ділянки - 4610137500:06:005:0580, місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та Земельну ділянку № 2: кадастровий номер земельної ділянки - 4610137500:06:005:0498, місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с.6-9). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.09.2021 року, право приватної власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] припинено у зв`язку з знищенням об`єкта нерухомого майна (а.с.5). Як вбачається з пояснень позивача, відповідачі зареєстровані, але більше 3 років не проживають за адресою: [ADDRESS] , в будинку, якого на даний час не існує, оскільки такий знищений. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України особа, яка більше шести місяців не проживає без поважних причин за місцем свого проживання може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обставини не проживання відповідачів без поважних причин більше шести місяців за місцем реєстрації стверджуються поясненнями позивача та письмовими доказами по справі. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Щодо позовної вимоги позивача про зняття [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з реєстраційного обліку в будинку [ADDRESS] , то на думку суду дана вимога не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Функції реєстрації та зняття з реєстрації фізичних осіб покладено виключно на органи реєстрації. При відмові відповідача знятися з реєстрації добровільно, його зняття з реєстрації можливе за остаточного рішення суду. Питання зняття з реєстрації вирішується спеціально уповноваженим органом і не входить до компетенції суду, тобто, рішення суду є лише підставою для зняття з реєстрації, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідачів в користь позивача підлягає розмір судових витрат. У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача 2270,00 гривень сплаченого судового збору.

Outcome: partial