Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивачка у січні 2022 року звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що сторони 26.12.2003 року уклали шлюб. У подружжя під час шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини були припинені з лютого 2019 року. Причиною розірвання шлюбу є те, що відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного, проживають окремо. Сторони не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Сім`я існує формально. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Посилаючись на указані обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 26.12.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №195. Ухвалою суду від 20.01.2022 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивачка у судове засідання не з`явилася надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Судові витрати просила покласти на відповідача. Відповідач також у судове засідання не з`явився, подав заяву про те, що проти розірвання шлюбу не заперечує, визнає позов і просить справу розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 26 грудня 2003 року було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №195. Після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище « [PERSON] ». У сторін під час шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 3, 4). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не установлено, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб необхідно розірвати. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з таких мотивів. Позивачкою при зверненні з цим позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. 00 коп. Відповідно до статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, оскільки відповідач визнав позов, з останнього на користь позивачки слід стягнути 50% суми судового збору, яка підлягає відшкодуванню позивачу у розмірі 496,20 грн., решту суми слід компенсувати позивачу з держаного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved