Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Галемський С.М. звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Т.С. про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, яку обґрунтував тим, що [INFO] у м. Донецьку помер чоловік [PERSON] - [PERSON] . На час відкриття спадщини позивач проживала разом зі спадкодавцем. У червні 2018 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Т.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадкову справу було відкрито 25 червня 2018 року та зареєстровано в Спадковому реєстрі № 62622039 за заявою позивача. 25 червня 2018 року нотаріус направила запит до Управління Пенсійного фонду України у Лівобережному районі м. Маріуполя, в якому просила надати інформацію про наявність нарахованої та недоотриманої пенсії та будь-якої іншої грошової допомоги на ім`я померлого [PERSON] . Жодної відповіді на запит нотаріусом отримано не було. 25 жовтня 2018 року нотаріус звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із запитом про наявність нарахованої та недоотриманої пенсії та будь-якої іншої грошової допомоги на ім`я померлого [PERSON] . Листом від 29 грудня 2018 року № 16895/03-2 відповідач повідомив, що [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На день смерті [INFO] у [PERSON] залишились наявні суми недоотриманої пенсії. Зазначена сума виплачується, якщо звернення за нею надійшло до органів Пенсійного фонду України не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. У період з 10 квітня 2018 року по 10 жовтня 2018 року після смерті пенсіонера, до органів Пенсійного фонду України не надходила заява від членів сім`ї померлого пенсіонера щодо виплати недоотриманої пенсії. 06 вересня 2019 року нотаріус надіслала втретє запит до відповідача щодо отримання інформації про суму недоотриманої за життя пенсії [PERSON] . Відповідач листом від 22 вересня 2019 року № 10123/03-2 повідомив, що [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Виплату пенсії припинено у зв`язку зі смертю пенсіонера. Недоодержаних пенсійних виплат немає. Отже, відповідач надав два листи із зазначенням різної інформації, а саме: листом від 29 грудня 2018 року № 16895/03-2 відповідач повідомив про те, що на день смерті [PERSON] залишились наявні суми недоотриманої пенсії, а в листі від 22 вересня 2019 року № 10123/03-2 повідомив, що виплату пенсію припинено у зв`язку зі смертю пенсіонера та недоодержаних пенсійних виплат у [PERSON] немає. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі № 200/13962/19-а адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа - Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Т.С., про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати інформацію щодо розміру недоотриманої пенсії, задоволений повністю. Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зобов`язано надати приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Т.С. інформацію щодо розміру пенсії, яка належала померлому [PERSON] , але не була ним одержана за життя. На виконання рішення суду листом від 01 червня 2020 року відповідач надав нотаріусу інформацію, що на момент смерті [PERSON] залишились наявні суми недоотриманої пенсії за період з 01 листопада 2014 року по 31 березня 2018 року у розмірі 89 244 грн., але означені суми не включаються до складу спадщини згідно ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 08 листопада 2021 року нотаріус прийняв постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію після померлого [PERSON] у зв`язку із тим, що зазначена недоотримана пенсія не є складом спадкового майна. Просить суд: - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на спадкове майно за законом, а саме - пенсію у розмірі 89 244 грн., яка була призначена, нарахована та належала її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] , але не була ним одержана за життя; - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ЄДРПОУ 13486010) на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , суму пенсії, що належала спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] , і залишилась недоотриманою ним за життя у період з 01 листопада 2014 року по 31 березня 2018 року в розмірі 89 244 грн.; - розподілити судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Галемський С.М., який діє на підставі Ордеру серії АН № 1027174 від 07 грудня 2021 року, в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Разом із позовною заявою представник позивача надав до суду Заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити (а.с.5). Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. 03 лютого 2022 року до суду надав Відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Головне управління заперечує в повному обсязі проти позовних вимог позивача та вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Щодо пропущеного строку звернення з заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера. Як вбачається із матеріалів позовної заяви і не заперечується позивачем, померлий [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії по інвалідності, відповідно до Закону №2262. Закон № 2262 є спеціальним законом, який регулює та визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально- виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Таким чином, спірні правовідносини регулюються саме Законом № 2262. Виплата недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера здійснюється в порядку, встановленому статтею 61 Закону №2262. Статтею 61 Закону №2262 визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. За приписами частини 3 цієї статті, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті. Відповідно до п.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону № 2262, затвердженому постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі - Порядок № 3-1) заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера. Отже, згідно наведених приписів чинного законодавства, шо регулюють спірні правовідносини, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або члена сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день ного смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті. Шестимісячний строк, встановлений статтею 61 Закону №2262, є пресічним, тобто у разі звернення після означеного терміну виплата недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера не здійснюється. Аналізуючи вище викладене, основною умовою для отримання сум недоодержаної пенсії є: відповідне звернення до уповноваженого органу Пенсійного фонду України, де померлий пенсіонер перебував на обліку на день його смерті не пізніше 6 місяців після смерті. Згідно матеріалів позовної заяви [PERSON] помер [INFO] . Зважаючи на наведені вище положення статті 61 Закону № 2262 для отримання недоодержаної померлим пенсії позивач повинен був звернутися до Головного управління з відповідною заявою до 10 жовтня 2018 року. Однак із відповідною заявою позивач до Головного управління у означений вище строк не звернувся, тому відсутні підстави для проведення відповідних виплат та задоволення позовних вимог. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року по справі № 235/5875/17 та в постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року по справі №200/9875/18-а. Щодо посилання позивача на норми статті 1227 Цивільного кодексу України. Статтею 1227 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам ного сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Спадковим законодавством регулюються питання наступництва не тільки тих прав та обов`язків, які мають цивільно-правову природу, але і визначають також особливості переходу до спадкоємців деяких правовідносин за участю спадкодавця, які не мають цивілістичного характеру. Прикладом таких правовідносин є спадкування сум соціальних виплат, право на одержання яких виникло у спадкодавця за життя, але не було ним реалізовано. За своє правовою природою право на одержання пенсії є суворо особистим, оскільки виникає у чітко визначеної особи і має на меті саме її матеріальне забезпечення. Тому зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати безумовно припиняються. Таким чином, у даній статті визначається подальша доля тільки тих платежів, право на які виникло за життя спадкодавця. За загальним правилом вказані у цій статті соціальні виплати передаються членам сім`ї спадкодавця, причому незалежно від того, чи виступають вони одночасно спадкоємцями після його смерті. В останньому випадку право на одержання цих сум не входить до складу спадщини. Існування цієї норми викликано бажанням законодавця матеріально забезпечити членів сім`ї спадкодавця, який, імовірно, принаймні частину одержаних сум спрямував би на їх утримання або витратив би спільно з ними. ЦК України не містить визначення поняття членів сім`ї спадкодавця. Згідно частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Із змісту цієї норми можна зробити висновок про те, що обов`язковою умовою для визнання особи членом сім`ї спадкодавця і одержання права на виплату зазначених коштів є факт спільного проживання з ним. Разом з тим, як випливає з абзаців другого та третього цієї статті ця вимога не стосується дітей спадкодавця, а також другого з подружжя, який з поважних причин не проживав спільно з ним. За відсутності членів сім`ї спадкодавця суми соціальних виплат переходять до спадкоємців за заповітом або законом за правилами спадкового правонаступництва. Так, відповідно до частини першої статті 61 Закону № 2262 суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам ного сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Крім того, ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. У такому випадку доцільно застосовувати норми вищевказаних нормативних актів, які відповідні строки передбачають. Отже, аналізуючи вище викладене основними умовами для отримання сум недоодержаної пенсії є - проживання членів сім`ї разом із пенсіонером та відповідне звернення до уповноваженого органу Пенсійного фонду України, де померлий пенсіонер перебував на обліку на день його смерті не пізніше 6 місяців після смерті. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі (а.с.37-38). Третя особа - Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Т.С., до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 07 лютого 2022 року до суду надала Заяву про розгляд справи без її участі (а.с.40). Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги представника позивача [PERSON] - адвоката Галемського Сергія Миколайовича до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Таїсії Степанівни про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Відповідно до Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 22 березня 1968 року, 22 березня 1968 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження було зроблено відповідний запис за № 96. Після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.11). Згідно зі Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 24 травня 2018 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Донецьк Донецької області, про що складено відповідний Актовий запис № 886 (а.с.12). 25 червня 2018 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Т.С. зареєстровано Спадкову справу № 47/2018 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.13). 25 червня 2018 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Т.С. було направлено запит до Управління Пенсійного фонду України у Лівобережному районі м. Маріуполя щодо наявності нарахованої та недоотриманої пенсії та будь-якої іншої грошової допомоги на ім`я померлого [INFO] [PERSON] (а.с.14). Листом від 29 грудня 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відповідь, згідно якої повідомило, що [PERSON] перебував на обліку в головному управлінні та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На день смерті [INFO] у [PERSON] залишились наявні суми недоотриманої пенсії. Відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначена сума виплачується, якщо звернення за нею надійшло до органів Пенсійного фонду України не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. У зазначений період з 10 квітня 2018 року по 10 жовтня 2018 року, після смерті пенсіонера, до органів Пенсійного фонду України не надходила заява від членів сім`ї померлого пенсіонера щодо виплати недоотриманої пенсії (а.с.15). 06 вересня 2019 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Т.С. було повторно направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо наявності сум нарахованої та недоотриманої пенсії з моменту припинення виплати пенсії по момент смерті помісячно та будь-якої іншої грошової допомоги на ім`я померлого [INFO] [PERSON] (а.с.16). Листом від 27 вересня 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відповідь, згідно якої повідомило, що [PERSON] перебував на обліку в головному управлінні, як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Виплату пенсії [PERSON] припинено у зв`язку зі смертю пенсіонера. Недоодержаних пенсійних виплат немає (а.с.17). Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо ненадання приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Таїсії Степанівні інформації щодо розміру пенсії, [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не були ним одержані за життя, та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Таїсії Степанівні інформацію щодо розміру пенсії, які належали [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не були ним одержані за життя (а.с.18-19). Листом від 01 червня 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відповідь, згідно якої повідомило, що відповідно до ст. 61 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі закон № 2262) суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день ного смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло до органів Пенсійного фонду України не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні, як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України №2262. На момент смерті у [PERSON] залишились наявні суми недоотриманої пенсії за період з 01 листопада 2014 року по 31 березня 2018 року у розмірі 89 244,00 грн., але означені суми не включаються до складу спадщини згідно ст. 61 Закону України №2262 (а.с.20). Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Т.С. від 08 листопада 2021 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію після померлого [INFO] [PERSON] - відмовлено у зв`язку із тим, що зазначена недоотримана пенсія не є складом спадкового майна (а.с.21). Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Згідно до п.3.1 Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтва про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням Свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , нотаріусом було заведено Спадкову справу № 47/2018, отже, [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , у склад якої ввійшла і недоотримана ним за життя пенсія. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Тобто, зверненню до суду із вимогами про визнання права власності у порядку спадкування має передувати відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». Спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведена 25 червня 2018 року Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Т.С. за заявою [PERSON] . Проте, у встановленому нотаріальному порядку позивач не може оформити право власності на вищевказане спадкове майно, оскільки у відповіді Пенсійного Фонду, що надійшла нотаріусу, зазначено, що суми пенсії, які залишилися недоодержаними у зв`язку зі смертю [PERSON] , не включаються до складу спадщини згідно ст. 61 Закону України № 2262. У зв`язку з цим, 08 листопада 2021 року Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Борисевич Т.С., спадкоємцю [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, яке залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і роз`ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за Свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав Свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Таким чином, позивачем [PERSON] правомірно набуто право на спадщину за законом, відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України після смерті чоловіка [PERSON] , до складу якої увійшло і право на недоотриману ним пенсію. Листом від 01 червня 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відповідь, згідно якої повідомило, що відповідно до ст. 61 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі закон № 2262) суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день ного смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло до органів Пенсійного фонду України не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні, як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України №2262. На момент смерті у [PERSON] залишились наявні суми недоотриманої пенсії за період з 01 листопада 2014 року по 31 березня 2018 року у розмірі 89 244,00 грн., але означені суми не включаються до складу спадщини згідно ст. 61 Закону України №2262 (а.с.20). Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262 від 09 квітня 1992 року визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Відповідно до роз`яснень, наданих у листах Міністерства юстиції України від 26.12.2008 р. № 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норми права у випадку колізії» та листі Міністерства юстиції України від 30.01.2009 року № Н-35267-18 «Щодо порядку застосування нормативно-правових актів у разі існування неузгодженості між підзаконними актами», при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно - правовими актами перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. У даному випадку померлий [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказаний факт підтверджується Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (а.с.20). Отже, Закон № 2262 є спеціальним законом, який регулює та визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Виплата недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера здійснюється в порядку, встановленому статтею 61 Закону №2262. Статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. За приписами частини 3 цієї статті, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті. Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 р. № 3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно із пунктом 4 вказаного Порядку, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера. Отже, згідно наведених приписів чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або члена сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті. Відповідач у Відзиві мотивує свою відмову у виплаті [PERSON] сум недоотриманої пенсії померлого чоловіка тим, що вона повинна була проживати разом із пенсіонером на день його смерті та звернутися до органу Пенсійного фонду України, де померлий пенсіонер перебував на обліку на день його смерті не пізніше 6 місяців після смерті, проте суд із такою позицією відповідача погодитися не може виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] у м. Донецьк Донецької області помер [PERSON] . Позивач [PERSON] повинна була звернутися до органу Пенсійного фонду України, де її чоловік перебував на обліку на день його смерті, із заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера не пізніше 6 місяців після смерті, тобто до [INFO] . Як вбачається з копії паспорта серії [NUMBER] , виданого 21 лютого 1997 року Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11 грудня 2017 року, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є адреса: [ADDRESS] , а фактичним місцем проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11 грудня 2017 року, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є адреса: [ADDRESS] , а фактичним місцем проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с.10). Отже, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на момент смерті [PERSON] проживала разом із чоловіком на день його смерті. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, внаслідок чого 25 червня 2018 року приватним нотаріусом було заведено Спадкову справу № 47/2018 після смерті [PERSON] . Проте, відповідь на запит нотаріуса від 25 червня 2018 року була надана відповідачем лише 29 грудня 2018 року, тобто після спливу шестимісячного строку для звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про виплату недоотриманої пенсії спадкодавця, який був встановлений позивачу до 10 жовтня 2018 року з моменту смерті спадкодавця, що унеможливило в подальшому її звернення до відповідача. Таким чином, відповідач неправомірно перешкоджає позивачу в отриманні грошових коштів, які залишилися після смерті її чоловіка, на які вона набула право як на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] у встановлений законом строк. Посилання представника відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, на Постанову Донецького апеляційного суду від 25 квітня 2018 року по справі № 235/5875/17 та Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року по справі №200/9875/18-а, не заслуговують на увагу, оскільки згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України висновок суду апеляційної інстанції не є правовою позицією та не може прийматися судом першої інстанції до уваги при розгляді справи у зв`язку із тим, що він не є остаточним. Отже, аналізуючи вищевикладене суд керується наступним. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного Кодексу України про спадкування. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень статей 1216, 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року). Тобто, суд приходить до висновку, що до складу спадщини увійшла пенсія, яка була нарахована, але не виплачена [PERSON] у сумі 89 244,00 грн., тому позовні вимоги представника позивача [PERSON] - адвоката Галемського С.М. підлягають задоволенню. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн. (а.с.22 зворот). Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог представника позивача [PERSON] - адвоката Галемського С.М. в повному обсязі, а тому з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved