Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

У вересні 2021 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку в спільному майні. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] володіє 63/100 часток квартири за адресою: [ADDRESS] . Інша частка квартири [ADDRESS] належить [PERSON] . Позивач вважає вказану частку квартири спірною, оскільки відповідач в квартирі не проживає, майно здає в оренду іншим особам. Між сторонами наявний довготривалий спір щодо користування вказаною квартирою, який на думку позивача ніяк не може бути вирішено, окрім як шляхом припинення права власності відповідача на належну їй частку. У зв`язку з чим, позивач просить припинити право власності [PERSON] на 37/100 часток квартири за адресою: [ADDRESS] ; виплатити [PERSON] компенсацію вартості в розмірі 330650,00 грн; визнати право власності на 37/100 часток квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; стягнути з відповідача 50% понесених судових витрат. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.09.2021 позов було залишено без руху, а після усунення недоліків, на підставі ухвали від 20.09.2021 провадження у справі було відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачем було направлено відзив на позов, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог, надаючи власне бачення всіх конфліктних ситуацій з позивачем. При цьому, вважає, що припинення її частки в праві власності завдасть істотної шкоди, оскільки хоча їй і належить 1/2частки квартири за адресою: [ADDRESS] , розпоряджатись цією квартирою, або жити там, відповідач не може. Вказує, що є опікуном [PERSON] , вважає, що позбавлення її частки на право власності нанесе також шкоди правам та законним інтересам інших осіб. У позові просила відмовити повністю, за його безпідставністю. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2022 відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання зустрічного позову, ухвалено повернути зустрічний позов. На підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2022 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні проти позову категорично заперечувала, вказувала, що не збирається продавати свою частку. В подальшому, в судове засідання 17.02.2022 відповідач до суду не з`явилась, просила відкласти розгляд справи з огляду на погане самопочуття, водночас, враховуючи неодноразові відкладення судового розгляду, з урахуванням того, що до поданої заяви не додано жодних доказів, на підтвердження обґрунтованості причин неявки, про час і місце розгляду справи, з урахуванням положень ч.1 ст. 223 ЦПК, відповідно до яких неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе провести розгляд, за відсутності відповідача, про що постановив протокольну ухвалу. Свідок [PERSON] , яка є донькою позивача, повідомила, що вона з 2016 року проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] в кімнаті, належній її матері. Наголошувала, що відповідач не проживає у квартирі, здає належну їй кімнату в оренду, в ній проживають орендарі. Зазначала, що квартира перебуває в поганому стані, потрібен терміновий капітальний ремонт, проте, відповідач відмовляється брати участь в ремонті та сплачувати пов`язані з цим видатки. Вказувала, що відповідач має у власності іншу нерухомість, проте, продавати свою частку в квартирі не може, у зв`язку з чим, позивач була вимушена звернутись до суду. Свідок [PERSON] , яка є родичкою чоловіка позивача вказувала, що раніше часто була в гостях у позивача. Декілька місяців, в гості до позивача не заходила. Останній раз була в гостях близько пів-року тому. Їй відомо, що відповідач в квартирі не проживає, здає свою кімнату в оренду. Вказувала, що відповідач не хоче йти на компроміс в питаннях ремонту, спільну мову сторони між собою знайти не можуть. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення позивача та його представника, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] володіє 63/100 часток квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.07.2018. [PERSON] зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] Інша частка квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про права на спадщину за заповітом, видане 23.03.2021. Також позивачем надано відомості про те, що [PERSON] належить також Ѕ квартири за адресою: [ADDRESS] та квартира за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до технічного паспорту, квартира за адресою: [ADDRESS] , розташована на 2 поверсі 2поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 28,1 кв.м., у тому числі, 1 кімната 18,1 кв.м., 2-а кімната 10,0 кв.м., кухня 5,3 кв.м., вбиральня (сполучена) площею 1,1 кв.м., ванна кімната площею 2,7 кв.м., коридор площею 7,8 кв.м. Згідно з висновком експерта за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №2-18/06 від 18.06.2021, ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] в цінах на час проведення дослідження складає 893 650,00 грн, включаючи ПДВ; ринкова вартість 37/100 частки складає 330 650,00 грн; виділити в натурі 37/100 (або близької до неї) частки квартири у відповідності до вимог нормативних документів не вбачається можливим. Також, позивачем було надано до суду платіжний документ, квитанцію №0.0.2256922254.1 від 07.09.2021 про зарахування до Державної казначейської служби України м. Києва суму депозиту 330 650,00 грн. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). У частині першій статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Слід зауважити, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 16 січня 2012 року у справі N 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі N 6-68цс12 та від 24 лютого 2016 року у справі N 6-2784цс15 та від 23 листопада 2016 року у справі N 6-1943цс16. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі N 908/1754/17 зроблено висновок про те, що відсутність у статті 365 ЦК України конструкції "за наявності одночасно" свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування положень статті 365 ЦК України. Виходячи із встановлених у справі обставин, з врахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Суд не може погодитись з твердженням позивача про те, що частка [PERSON] у спільному майні - квартирі за адресою: [ADDRESS] є незначною. Квартира двокімнатна, позивач та відповідач займають по одній кімнаті. Відповідач проти позову заперечує, вважає, що припинення права власності на її частку у спільному майні завдасть істотної шкоди і їй самій, і членам її сім`ї. Наявність іншої нерухомості не може свідчити про те, що припиненння права власності не завдасть істотної шкоди відповідачу. Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", рішення від 21 лютого 1986 року в справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства"), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. Позивачем до суду надано договір оренди частини квартири, яка належить відповідачу, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 26.05.2020. Разом з цим, користування відповідачем квартирою на власний розсуд, не може свідчити про наявність обставин, визначених ст. 365 ЦК України. При цьому, суд звертає увагу, що позивач не обмежена в розпорядженні своєю часткою у спільній частковій власності на власний розсуд. Враховуючи вищенаведене, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову. Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові - судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed