Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути в порядку регресу з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 58 750 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що під час шлюбу сторони придбали нежитлове приміщення, яке було оформлене на відповідача. В зв`язку з тим, що коштів на оплату вказаного майна не було, гроші були взяті в борг. В подальшому шлюб між сторонами розірвано, а борг за придбане майно сплачений позивачем. Оскільки вказане нежитлове приміщення придбане за час перебування в шлюбі та в інтересах сім`ї, відповідач відмовляється добровільно повертати Ѕ частину сплачених позивачем боргових зобов`язань, тому останній звернувся до суду з відповідними позовними вимогами. 18.01.2022 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти задоволення позову в зв`язку з його необґрунтованістю. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Суд своєю ухвалою від 29.11.2021 позовну заяву залишив без руху. 13.12.2021 позивач усунув недоліки позовної заяви шляхом сплати судового збору та надання суду відповідної квитанції. Суд своєю ухвалою від 14.12.2021 відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання. Суд своєю ухвалою від 18.02.2022 відмовив в задоволенні клопотання відповідча про призначення судової експертизи. ІІІ. Позиції сторін. В судовому засіданні сторона позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Сторони перебували в шлюбі, який 22 січня 2021 року рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області розірвано (а.с.24). Під час шлюбу [PERSON] придбано нежитлове приміщення, розташоване по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20.05.2019 року Право власності на нежитлове приміщення було оформлено на відповідача. Відповідно до п. 5 Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20.05.2019 року продаж нежитлового приміщення було вчинено за 100 000 грн., з яких 50 000 грн. продавець отримав від покупця до підписання цього договору, а 50 000 грн. покупець зобов`язувався сплатити до 31 грудня 2019 року (а.с.9-10). 19 травня 2019 року позивач позичила кошти на придбання нежитлового приміщення в сумі 2000 доларів США у [PERSON] , які зобов`язались повернути протягом двох років, що підтверджується відповідною розпискою від 19.05.2019 року (а.с.11). 29 грудня 2019 року для проведення розрахунку по договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20 травня 2019 року позивач отримала в борг від [PERSON] 1 000 Євро, а 30 грудня 2019 року 1 000 доларів США - у [PERSON] , що підтверджується відповідними розписками (а.с.12-13). 03 січня 2020 року у зв`язку з проведенням остаточного розрахунку по договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20.05.2019 року було складено нотаріально посвідчену заяву, де [PERSON] (продавець) підтвердив факт виконання нами зобов`язань по договору (а.с.17). Позивач повернула заборгованість по розписках від 19.05.2019 року, 29.12.2019 року та 30.12.2019 року в сумі 3 000 доларів США та 1 000 Євро, що підтверджується відповідними розписками від 30.01.2021, 01.05.2021, 25.06.2021 (а.с.14-16). Відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки від 29.04.2021 позивач продала земельну ділянку площею 2 гектари, що знаходилась в с. Березівка з кадастровим номером 7425380500:01:001:0258, її вартість 4400 доларів США (а.с.20). Позивачем від АТ «Альфа-Банк» отримано кредитні кошти в сумі 25728,00 грн. (а.с.21-23). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала такі покази, що сім`я [PERSON] хотіли купити квартиру та взяли у неї кошти у борг у сумі тисяча доларів. Кошти повернуті були [PERSON] , про це засвідчено у розписці. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала такі покази, в кінці 2019 року у грудні надавала кошти у позику сім`ї [PERSON] у розмірі тисяча євро для купівлі будівлі. [PERSON] віддавала ці кошти у гривнях, про це засвідчено у розписці. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав такі покази та підтвердив той факт, що сім`я [PERSON] купували будівлю, половина суми коштів були [PERSON] . [PERSON] брала гроші у борг, а повертав цей борг [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] надав такі покази, що сім`я [PERSON] звертались до нього з позикою грошей на купівлю магазину, але він не надав,бо не мав змоги. Після цього [PERSON] поїхав на заробітки. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною четвертою статті 65 СК України визначено, що договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до змісту статті 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. 30 червня 2020 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 638/18231/15-ц, досліджуючи питання поділу боргових зобов`язань між колишнім подружжям, зробила наступні правові висновки: при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині. Верховний Суд у постанові від 05.10.2021 року у справі № 755/16464/20 зробив правові висновки: «Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Outcome: approved