Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 22.07.2011 року між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір №б/н, на підставі якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір укладений шляхом заповнення відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Разом з тим, позичальник умови договору не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 15.08.2021 року становить 24 149,73 грн., та складається з наступного: - 22\~521,93 грн. заборгованість за тілом кредита; - 1627,80 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ «ПриватБанк». У судове засідання представник позивача не з`явився надавши суду заяву з проханням розглядати дану справу у його відсутність, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши відзив на позов та клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Так у відзиві на позов відповідач посилається на те, що відповідно до ст. 1054 ЦК України (тут та далі в редакції від 05.07.2011. яка була чинною на дату укладення кредитного договору) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі. Також на відносини, що виникли між Банком та відповідачем у 2011 році, поширювалася дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції від 14.07.2011 р., яка діяла на час укладення кредитного договору договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) \~ \~ \~ \~сума кредиту; 2) \~ \~ \~ \~детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) \~ \~ \~ \~дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) \~ \~ \~ \~право дострокового повернення кредиту; 5) \~ \~ \~ \~річна відсоткова ставка за кредитом; 6) \~ \~ \~ \~інші умови, визначені законодавством. Позивач посилається на те, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які він додав до позовної заяви. Відповідач категорично заперечує, що розміщені на сайті Позивача «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» є частиною кредитного договору, укладеного шляхом подання ним копія Анкети-заяви від 22.07.2011р. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо ВІН підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідач не підписував «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», про що свідчить відсутність його підписів на доданих до позовної заяви документах. Таким чином, вони не є частиною кредитного договору, а їх умови є нікчемними в силу ст. 1055 ЦК України. Відповідач вперше бачить додані до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», ніколи не ознайомлювалася з їх змістом ані в паперовому вигляді, ані на сайті Позивача. Доказів того, що саме вказані умови Відповідач розумів при укладенні договору, матеріали справи не містять. На вказаних Умовах, Правилах та Тарифах відсутні підпис та реквізити Відповідача. Також немає жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від кредитного договору від 22.07.2011р. Копія Анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» № б/н від 22.07.2011р. не містить розміру кредиту (кредитного ліміту). В копії Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відсутній підпис позичальника, отже умови щодо процентів за користування кредитом, зазначені в ньому є нікчемними. Теж саме стосується і односторонніх правочинів Позивача щодо збільшення кредитних лімітів. Відповідач також посилається на правову позицію викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі 342/180/17. Крім того, у позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що відповідач підписав заяву № б/н від 21.12.2010 р. та отримав кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 13, 59 (звор)). Позивач не наводить будь-яких доказів збільшення кредитного ліміту у належній формі до 26000.00 грн. Відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідач визнає ту обставину, що кредитний ліміт був встановлений мені Банком в сумі 12000 грн. Як зазначено в п. 1.1.1.45 Правил, на які посилається позивач, Кредит (Кредитна лінія, Кредитний ліміт) - розмір грошових коштів, наданих Банком Клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах сплатності та повернення. Відповідач не визнаю отримання кредитних коштів в сумі, що перевищують 12000 грн. Банк не міг видати йому кошти понад встановлений кредитний ліміт. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 1627,80 грн. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Виходячи з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, місячна процентна ставка на прострочений кредит становить 86,40%. Позивачем не доведено, що Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 22.07.2011 р встановлено процентну ставку за прострочений кредит в розмірі 86,40% річних. Підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг за відсутності домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту не може розцінюватися як частина кредитного договору та не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору (постанова ВП ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17). Тому вимога про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в сумі 1627,80 грн. задоволенню не підлягає. Як вбачається з розрахунку заборгованості, Позивач протиправно списував з карткового рахунку відповідача грошові кошти на погашення процентів та штрафних санкцій. Так, в кінці розрахунку заборгованості (а.с. 12 (звор)), зазначено, що з його карткового рахунку позивачем за тілом кредиту списано 11803,84 грн., за простроченим тілом кредиту - 5490,37 грн., по нарахованим відсоткам - 5054,65 грн., по простроченим відсоткам - 7975,37 грн. Таким чином, враховуючи, що погоджений позивачем кредитний ліміт складав 12000 грн., а з карткового рахунку відповідача, на який він отримував пенсію за інвалідністю, позивачем списано 30324,23 грн., заборгованість перед позивачем у відповідача відсутня. Тому вимоги про стягнення заборгованості за кредитом не можуть бути задоволені. У відповіді на відзив представник АТ КБ «ПриватБанк» просить задовольнити позов у повному обсязі з підстав аналогічних тим, що викладені у позовній заяві. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.07.2011 року між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н, на підставі якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір укладений шляхом заповнення відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку». Згідно поданого розрахунку позивачем у відповідача мається заборгованість, яка за розрахунком банку станом на 15.08.2021 року становить 24 149,73 грн., та складається з наступного: 22 521,93 грн. заборгованість за тілом кредита; 1627,80 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПриватБанк») на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва - АТ КБ «ПриватБанк»). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника, [PERSON] , від 22 липня 2011 року процентна ставка не зазначена /т. 1 а.с. 15/. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.07.2011 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємну частину спірного договору. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (22 липня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (вересень 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року, частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться у матеріалах справи, не визнається відповідачем та не містить його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 липня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження №14-131цс19. Таким чином, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач протиправно списував з карткового рахунку відповідача грошові кошти на погашення процентів та штрафних санкцій. Так, з карткового рахунку [PERSON] позивачем за тілом кредиту списано 11803,84 грн., за простроченим тілом кредиту - 5490,37 грн., по нарахованим відсоткам - 5054,65 грн., по простроченим відсоткам - 7975,37 грн. /т. 1 а.с. 6-12/ Враховуючи, що погоджений позивачем кредитний ліміт складав 12000 грн., а з карткового рахунку відповідача, позивачем списано 30324,23 грн., заборгованість перед позивачем у відповідача відсутня. Тому вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту задоволенню не підлягають. З огляду на викладене не підлягають до задоволення позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.07.2011 року, як за тілом кредиту так і за відсотками. Витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача, згідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed