Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що вона є власницею квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Зазначає, що згідно довідки про кількість зареєстрованих осіб №5945/18-21 від 23.09.2021 року за вищевказаною адресою зареєстрована серед інших [PERSON] , [INFO] . Однак, [PERSON] вже понад рік не проживає в зазначеному житловому приміщенні, про що складено Акт про фактичне місце проживання, затверджений ЖБК «Троянда». Вказує, що [PERSON] не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере і взагалі квартирою не користується. Оскільки факт реєстрації відповідача за вказаною вище адресою порушує права позивача щодо користування та розпорядження даною квартирою, зобов`язує сплачувати додаткові комунальні послуги за сторонню особу та унеможливлює оформлення субсидії, просить суд задовольнити позовні вимоги, та, винести рішення, яким визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Однак, представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі та провести розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, та додатково повідомляє, що проживає в іншому місті. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу від 03.05.2001 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Смірновою С.М. та зареєстрованого в реєстрі №7-996, [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Даний договір купівлі-продажу від 03.05.2001 року, укладений між [PERSON] по даній справі, як покупцем квартири, а [PERSON] , як продавцем вищезазначеної квартири. З дослідженої довідки від 25.09.2021 року за №40, Голови правління ЖБК «Троянда» Пальовчик С.І. виданої [PERSON] , та в якому зазначено, що даним актом підтверджується той факт, що громадянка [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , не проживає з травня 2020 року за даною адресою. Відповідно до Акту про фактичне місце проживання за адресою [ADDRESS] за №39 Голови правління ЖБК «Троянда» Пальовчик С.І., який підписано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та в якому зазначено, що за адресою [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] зареєстрована але не проживає з травня 2020 року. Згідно довідки про кількість зареєстрований у житловому приміщенні/будинку осіб від 23.09.2021 року №5945/18-21 виданої [PERSON] , [INFO] , про те, що відповідно до картотеки обліку за адресою [ADDRESS] станом на 23.09.2021 року зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також з оглянутої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №277008991 від 28.09.2021 року [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п.2 ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, здавати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Однак, судом встановлено, що факт реєстрації відповідача [PERSON] за вказаною вище адресою порушує права [PERSON] , як законного власника свого майна щодо користування та розпорядження вказаною квартирою, унеможливлює оформлення субсидії. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд, застосовуючи механізм належного захисту прав позивача, користуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 5 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 454 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved