Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

позивачка [PERSON] 24.11.2021 звернулась в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований із відповідачем [PERSON] 27.06.2013 виконавчим комітетом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, актовий запис №7. Окрім цього, позивачка просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 червня 2013 зареєстровано шлюб з відповідачем, у шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, вони є різними людьми з різними поглядами на життя, між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння. Вказує, що шлюбні відносини фактично між ними припинені з березня 2021 року, кожен живе своїм життям, шлюб існує формально. Окрім цього, зазначає, що відповідач не бере участі у забезпеченні дитини, не надає коштів на її утримання, а відтак просить стягувати аліменти на утримання доньки у примусовому порядку. Ухвалою від 20.12.2021 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилась, 17.12.2021 звернулась в суд із заявою, у якій просила розглядати справу у її відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, 11.02.2022 подав заяву про визнання позову, просив розглядати справу у його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданих заяв, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27.06.2013 у виконавчому комітеті Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, актовий запис №7. У шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що подружні відносини між сторонами не склались, шлюб носить виключно формальний характер внаслідок відсутності взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейні відносини. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу та вважає, що його збереження суперечить її інтересам. Відповідач у своїй заяві від 11.02.2022 позов визнав. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, а відтак, шлюб слід розірвати. Окрім цього, встановлено, що дитина [PERSON] перебуває на утриманні матері, жодних доказів участі у матеріальному забезпеченні дочки відповідачем [PERSON] не надано. Згідно із ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька і у твердій грошовій сумі. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що дитина [PERSON] , [INFO] , знаходиться на утриманні позивачки, а відповідач не надає матеріальну допомогу на її утримання, з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, а також вищезазначених норм Сімейного кодексу України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На підставі вищенаведеного, беручи до уваги, що існують підстави для визначення розміру аліментів відповідно до ст. 184 СК України у твердій грошовій сумі, оскільки позивачем обрано саме такий спосіб стягнення аліментів, враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує задовільний стан здоров?я та матеріальне становище дитини, яку утримує позивачка, встановлений законом рівень прожиткового мінімуму та рівність прав та обов`язків сторін щодо дітей, та приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки слід щомісячно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 24.11.2021 та в порядку ч. 1 ст. 430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, слід зазначити таке. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із квитанції АТ «Ощадбанк» №54 від 24.11.2021, позивачкою [PERSON] при поданні позову до суду в частині розірвання шлюбу сплачено судовий збір відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 908 грн. Враховуючи вищевикладене, а також і те, що розгляд даної справи по суті не здійснювався, що підтверджується її матеріалами, суд приходить до переконання, що позивачці [PERSON] слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 454 грн. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат за позовну вимогу про розірвання шлюбу, а саме 454 грн. судового збору. Окрім цього, приймаючи до уваги, що позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, та враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved