Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» про стягнення нарахованої невиплаченої заробітної плати та проведення кінцевого розрахунку посилаючись на те, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем. 02 березня 2021 року він звільнений за згодою сторін на підставі наказу № 13-к. У день звільнення відповідач не виплатив заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Розмір невиплаченої заробітної плати: за 9 робочих днів, лікарняний 14 календарних днів у листопаді 2020 року 7268 грн. 17 коп; за 18 робочих днів у грудні 2020 року 6939 грн. 00 коп.; 15 робочих днів у січні 2021 року 7067 грн. 50 коп.; 16 робочих днів у лютому 2021 року 6784 грн. 80 коп. та компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку в кількості 34 днів у сумі 10\~409 грн. 40 коп. , матеріальну допомогу на оздоровлення за 14 календарних днів використаної відпустки в сумі 8481 грн. Просив стягнути з відповідача зазначені кошти та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.03.2021 року по дату проведення фактичного розрахунку, виходячи з середньоденного розміру заробітної плати 355,19 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, витребувано з ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» інформацію про суми нарахування та виплати кінцевого розрахунку при звільнені [PERSON] із розшифрування нарахування (сума заробітної плати сума компенсації за невикористану відпустку), інші належні [PERSON] виплати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився , у день судового розгляду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» у судове засідання свого представника не направив, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подавав, з жодними заявами та клопотаннями до суду не звертався. Відповідно до довідки від 25.01.2022 року на офіційному веб-сайті Київського районного суду м. Полтави розміщено оголошення про виклик ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» в судове засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223\~ЦПК\~України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» в трудових відносинах, звільнений 02 березня 2021 року на підставі наказу № 13-К від 02 березня 2021 року згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як встановлено з матеріалів цивільної справи, відповідач не виплатив позивачу в день звільнення заробітну плату в порушення норм ст. 115 КЗпП України, розмір заборгованості складає за листопад 2020 року 7268 грн. 17 коп., за грудень 2020 року 6939 грн., за січень 2021 року 7067 грн. 50 коп., за лютий 2021 року - 6784 грн. 80 коп. Наведені розрахунки позивача щодо розміру заборгованості по заробітній платі відповідачем не спростовано, ухвала суду про витребування доказів не виконана, витребувані судом докази не надані. Відповідно до ч. 1 та 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст. 12 ЦПК України к ожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Оскільки відповідачем не надано доказів на спростування наданих позивачем розрахунків, які підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. На підставі наказу № 13-к про припинення трудового договору (контракту) від 02 березня 2021 року про звільнення [PERSON] , останньому підлягає до виплати компенсація за 34 календарних днів невикористаної відпустки. Згідно наданих позивачем розрахунків, які не спростовані відповідачем, розмір компенсації за невикористану відпустку тривалістю 34 календарних днів становить 10 409 грн. 40 коп. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами. Як передбачено пунктом 5.1. Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт», реєстровий №104 від 25.05.2016 року, при наданні щорічної відпустки працівнику нараховується матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 2-х посадових окладів чи тарифної ставки, крім порушників трудової і виробничої дисципліни за рішенням спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету. В разі розподілу відпустки на частини матеріальна допомога на оздоровлення виплачується рівними частинами. Також судом установлено, що відповідачем не було виплачено позивачу [PERSON] матеріальну допомогу на оздоровлення за 14 календарних днів у розмірі 8481 грн. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розмір середньої заробітної плати позивачем обраховано відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). При вирішенні питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з того, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 березня 2021 року по день розгляду справи 14 лютого 2022 року (235 робочих днів), виходячи із середньоденної заробітної плати 355,19 грн., складає 83\~469 грн. 65 коп. Оскільки відповідачем будь-які докази суду не надавались, ухвала суду про витребування доказів відповідачем не виконана, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, в межах позовних вимог, та приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по заробітній платі з листопада 2020 року по березень 2021 у розмірі 28\~059 грн. 47 коп., компенсація за невикористану основну щорічну відпустку в розмірі 10\~409 грн. 40 коп., невиплачена матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 8481 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 83\~469 грн. 65 коп. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає до стягнення\~\~судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн. Всього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 130\~419 грн. 52 коп. Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць.

Outcome: approved