Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 01 червня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 296. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] у шлюбі з відповідачем народиався син [PERSON] , а [INFO] син [PERSON] , спільне життя не склалося, оскільки з часом виявилося, що у них різні погляди на сімейне життя та подружні обов`язки, в сім`ї регулярно відбувалися сварки, які поступово призвели до розгляду в сім`ї та втрати взаєморозуміння. Спільне проживання однією сім`єю, ведення господарства на теперішній час є неможливим та таким, що шкодить інтересам один одного. У зв`язку з викладеним, вважає, що шлюб укладений між нею та відповідачем має бути розірваний. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, просив надати термін часу для примирення і можливість уникнути розлучення. \~\~\~\~\~\~ Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. За змістом положень ч.1ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач наполягає на тому, що сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного КодексуУкраїни шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.1 ст.55\~СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3,4 ст.56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~11\~від 21\~грудня 2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вказано, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За змістом положень СК України, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Звертаючись до суду із позовом, позивачка вказувала, що відносини з чоловіком розладились. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Сім`я фактично припинила своє існування.У неї виникли свої плани на майбутнє життя. Сумісне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами не склалися, позивач категорично не бажає їх продовження. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що не відповідає нормативному визначенню змісту шлюбних відносин та є неприпустимим у демократичному суспільстві. Відповідно до\~статті 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі\~статтею 111 СК України суд\~вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Частиною 7 ст.240\~ЦПК України визначено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Позивач наполягає на розірванні шлюбу зі спливом значного часу після звернення до суду з цим позовом, а отже у сторін була можливість примирення, яке у даному випадку не відбулося, тому у даному випадку наведені з цього приводу доводи відповідача є безпідставними. Відповідач всупереч процесуальному обов`язку, передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України\~на спростування цих висновків належних і допустимих доказів не надав. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24,56 СК України. Суд звертає увагу на право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що передбачає право особи вільно обирати собі стан перебування у шлюбі чи його припинення. Подальше перебування позивача у шлюбі з відповідачем порушує її вільне волевиявлення припинити цей шлюб, що узгоджується із вимогами сімейного законодавства.

Outcome: approved