Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство\~Комерційний банк\~«Приватбанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 10.12.2010 [PERSON] отримала кредит у розмірі 15\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Спадкоємцями [PERSON] є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та які не відмовились від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки. Станом на день смерті позичальника перед банком за договором б/н від 10.12.2010 становить 11\~753,00 грн. 15.05.2014 р. до Першої вінницької нотаріальної контори позивач направив претензію кредитора. 03.06.2018 до спадкоємців (відповідачів) було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій відповідачами виконано не було. За таких обставин позивач просить суд\~стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.12.2010 у розмірі 11\~753,00 грн. та судовий збір. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2021 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. (а.с. 64-65) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.08.2021 постановлено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 118) Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] , надали відзив на позовну заяву, згідно якого просять відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи його тим, що\~позивачем не доведено факт того, що відповідачі є спадкоємцями у відповідності до вимог закону. (а.с.75-78) Представником позивача АТ КБ «Приватбанк», надано суду заперечення на відзив (відповідь на відзив), у яких зазначено, що відповідачі, які постійно проживали на час відкриття спадщини з [PERSON] та не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, є такими, що прийняли спадщину, до складу якої входить, у тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника. (а.с. 110-113) Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] , надали суду заперечення, у яких зазначили, що відповідачі спадщину після смерті померлої [PERSON] не отримували, оскільки у неї не було ніякого майна, тому у відповідачів відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. (а.с. 94-97) В судовому засіданні представник позивача АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] , вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, запереченні на відзив та письмових поясненнях. Додатково пояснив, що банк робив запити, щодо майна померлої [PERSON] на які отримав відповіді, що майно у останьої відсутнє. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , у судовому засіданні заперечували проти вимог позовної заяви в повному обсязі, просили суд відмовити в її задоволенні, надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та запереченні. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлено, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 12.08.2010, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копією анкети-заяви за підписом сторін даного договору. (а.с. 6) До кредитного договору банк додав Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті www.privatbank.ua (а.с. 7-30). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12.08.2010, укладеного між позивачем та [PERSON] , станом на 20.12.2017 заборгованість по кредиту становить 11\~753,00 грн. (а.с. 4-5а) [INFO] [PERSON] померла у місті Вінниці, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.01.2014. (а.с. 35) 15.05.2014 позивачем було направлено до Першої Вінницької державної нотаріальної контори претензію кредитора, згідно з якою просив повідомити чи заводилась спадкова справ після померлого боржника; включити кредиторські вимоги АТ КБ «Приватбанк» в спадкову масу; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 11 880,86 грн; повідомити АТ КБ «Приватбанк», чи звертались спадкоємці із заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємця померлого боржника; повідомити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відомості про осіб (ПІБ та адреса), які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника, а також які вже прийняли спадщину. (а.с.38) 06.06.2014 Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою позивачу направлено повідомлення №1788/01-16, у якому зазначено, що для опрацювання претензії зазначеної вище, необхідно провести оплату для отримання Витягів зі Спадкового реєстру для подальшого заведення спадкової справи на підставі даної претензії. (а.с. 39) Відповідно до листів-претензій від 17.05.2018 позивач звертався до відповідачів, щодо необхідності сплати заборгованості померлої [PERSON] (а.с. 40, 41) Згідно копії свідоцтва про право власності на житло серія [NUMBER] від 20.02.2007, кооперативна квартира [ADDRESS] , у якій була зареєстрована померла [PERSON] , та зареєстровані відповідачі [PERSON] і [PERSON] , належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 104) Відповідно до відповіді Першої Вінницької державної нотаріальної контори №2149/02-14 від 29.09.2021, спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] , згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, не заводилась. (а.с. 150-151) За відомостями Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.159) Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписами статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 ЦК України). У зв`язку зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 та 1282 ЦК України. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1 ст. 1282 ЦК України). У разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто, відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (яка померла), після її смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, визначеному ст. 1282 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Тобто, у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як визначено статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх недоведеністю. Згідно з принципом диспозитивності, визначеним у ст. 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Приймаючи до уваги положення наведених норм, суд зазначає, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 22.01.2020 (справа № 306/2000/16-ц), в постанові від 04.02.2021 (справа № 587/381/15-ц). За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки позичальник [PERSON] померла, то відповідати перед позивачем на підставі ст. ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця мають спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Тобто, у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як було зазначено вище, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця будь-якого спадкового майна, яке б входило до складу спадкової маси на час відкриття спадщини, його переліку та вартості, що унеможливлює стягнення, оскільки, як уже зазначалось, спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Ураховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що правові підстави для стягнення з відповідачів, як спадкоємців померлої [PERSON] , на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором відсутні, тому в задоволенні позову слід відмовити. Щодо стягнення з позивача на користь відповідачів судових витрат суд зазначає наступне. У відзиві поданому відповідачами [PERSON] та [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з позивача понесених судових витрат попередній розрахунок яких складає 12000 грн. До відзиву на підтвердження судових витрат долучено квитанцію до прибуткового касового ордеру, адвоката Мадончак М.М., про оплату прийняту від [PERSON] та [PERSON] за виконання робіт, а саме: складення відзиву, подачу адвокатського запиту та надання консультацій на суму 1\~200,00 грн. ї. (а.с. 81) Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,\~у разі відмови в позові покладаються на позивача. Надані відповідачами документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування позивачем, понесених відповідачами витрат на професійну правничу допомогу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з позивача на користь відповідачів слід стягнути документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу, що становлять 1\~200,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи ту обставину, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено в повному обсязі, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved