Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за набувальною давністю. Позов обґрунтовує тим, що вона з 2003 року проживає в житловому будинку [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами належав [PERSON] , що підтверджується відомостями з погосподарської книги Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області №576 від 20 грудня 2021 року. [INFO] [PERSON] померла. Спадщина після смерті [PERSON] не відкривалась, оскільки в померлої спадкоємців немає. Інших осіб, які б могли претендувати на спірний житловий будинок також немає. Позивач вважає, що наразі є всі передумови для визнання за нею права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю, а саме: 1) вона є суб`єктом, який здатний набути у власність нерухоме майно, тобто має повну цивільну дієздатність; 2) спірне будинковолодіння не являється самочинним в розумінні ст. 376 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України); 3) вона добросовісно володіє спірним нерухомим майном, впродовж всього часу володіння цим майном вона була впевнена в тому, що ніхто більше на нього не претендує, а тому вважала, що отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього; до її вселення у вищевказаний житловий будинок там ніхто не проживав, житло було занедбане та потребувало ремонту, в тому числі, перекриття даху; в цьому будинку вона почала проживати відкрито, а в подальшому зареєструвала там своє місце проживання; 4) вона не приховувала факт володіння спірним нерухомим майном, вона поводиться з цим майном так, як належить власнику, тобто здійснює ремонт в будинку, укріплює огорожу, веде домашнє господарство тощо; 5) її володіння вищевказаним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами є безперервним впродовж всього строку набувальної давності, тобто вже понад 10 років. З огляду на наведене та на підставі ст. 344 ЦК України позивач просить визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 17 січня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а. с. 12). 18 січня 2022 року судом здійснено запит до Луцької районної державної нотаріальної контори Волинської області про надання витягу (інформаційної довідки) зі Спадкового реєстру щодо померлої [INFO] [PERSON] (а. с. 16). 24 січня 2022 року на адресу суду надійшла заява голови Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області Ю. Кревського про розгляд справи за відсутності представника відповідача. У вказаній заяві представник відповідача також зазначає про визнання позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Суд встановив, що [PERSON] з 2003 року та по теперішній час проживає в будинку [ADDRESS] . Наведене підтверджується довідкою Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області №597 від 28 грудня 2021 року (а. с. 4). Витягом з погосподарської книги №2 за 1996-2000 рік Хорохоринської сільської ради Луцького району Волинської області підтверджується, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] побудований в 1958 році та належав [PERSON] (а. с. 5). З копії свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 26 серпня 1996 року Хорохоринською сільською радою Луцького району Волинської області, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 6). У відповідь на запит суду Луцька районна державна нотаріальна контора Волинської області повідомляє, що спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] відповідно до відомостей Спадкового реєстру не заводилась (а. с. 28, 29). Крім того, довідкою Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області №598 від 28 грудня 2021 року підтверджується, що після смерті [PERSON] ніхто із заявами про прийняття спадщини не звертався (а. с. 8). Згідно зі статтями 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України). Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відповідна правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі №910/17274/17. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив, що [PERSON] добросовісно заволоділа чужим майном, а саме: житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Вказане домоволодіння належало [PERSON] , яка [INFO] померла та не мала спадкоємців. Позивач, починаючи з 2003 року, продовжує відкрито та безперервно володіти спірним нерухомим майном більше десяти років. Наведене дає підстави для висновку, що позов [PERSON] до Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю підлягає до задоволення. На підставі ст. 344 ЦК України,

Outcome: approved