Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

07.12.2021 року до суду надійшла позовна заява Органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що на обліку в службі у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради з 27.12.2018 року перебуває [PERSON] , [INFO] ,як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах, через не створення матір`ю належних виконання батьківських обов`язків, а саме не створення авторитетного стилю виховання дитини, низький рівень контролю, що призводить до антигромадських вчинків, зниженої соціальної відповідальності за свої вчинки та неможливість забезпечення отримання базової середньої освіти матір`ю для дитини в зв`язку з не створенням родинних зв`язків між матір`ю та дитиною. Мати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження є одинокою матір`ю (батько дитини записаний відповідно ч. 1 ст. 135 СК України. 18.03.2019 року [PERSON] був направлений на госпіталізацію в психічну лікарю, де з 18.11.2019 року по 19.12.2019 року повторно перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні в КП «Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні ім.. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради». Разом з цим, неповнолітній [PERSON] неодноразово залишав своє місце проживання з матір`ю та місце навчання в ліцеї № 47 «Альтернатива», в результаті чого був повернутий працівниками поліції та відповідно відносно матері складено адміністративний протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. 17.06.2021 року комісією з питань захисту прав дитини було прийнято рішення офіційно попередити [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно її дітей. З листопада 2021 року спеціалістами служби у справах дітей з фахівцями центру соціальних служб вирішене питання профілактичного лікування [PERSON] у повільному медичному закладі. Позивач вказує, що взяття під опіку держави буде найкращим забезпеченням інтересів дитини, у підлітка буде відсутня можливість жебракування та бродяжництва у зв`язку з контролем закладу в який буде поміщена дитина. Зазначені обставини змусили позивача звернутися до суду. Ухвалою від 07.12.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник позивача у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримує. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі проти задоволення позову не заперечує. Неявка сторін не перешкоджає здійсненню підготовчого провадження відповідно до ч.1 ст.198, ч.1 ст.223 ЦПК України. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на обліку в службі у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради з 27.12.2018 року перебуває [PERSON] , [INFO] ,як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах, через не створення матір`ю належних виконання батьківських обов`язків, а саме не створення авторитетного стилю виховання дитини, низький рівень контролю, що призводить до антигромадських вчинків, зниженої соціальної відповідальності за свої вчинки та неможливість забезпечення отримання базової середньої освіти матір`ю для дитини в зв`язку з не створенням родинних зв`язків між матір`ю та дитиною. Мати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження є одинокою матір`ю (батько дитини записаний відповідно ч. 1 ст. 135 СК України). 18.03.2019 року [PERSON] був направлений на госпіталізацію в психічну лікарю, де з 18.11.2019 року по 19.12.2019 року повторно перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні в КП «Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні ім.. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради». Разом з цим, неповнолітній [PERSON] неодноразово залишав своє місце проживання з матір`ю та місце навчання в ліцеї № 47 «Альтернатива», в результаті чого був повернутий працівниками поліції та відповідно відносно матері складено адміністративний протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. В індивідуальному плані [PERSON] соціального захисту дитини, яка опинилася у складних життєвих обставинах на період 03.06.2021 року до 03.06.2022 року зазначено, що дитина проживає з матір`ю, яка не має контролю і впливу на поведінку [PERSON] , дитина потребує постійного контролю психіатра та практично не відвідує заняття, часто не ночує вдома, девіантна поведінка, кримінальні прояви. 13.05.2021 року в своїх поясненнях до служби у справах дітей мати неповнолітнього [PERSON] не заперечувала того факту, що не має впливу на сина та вказала, що на даний час знаходиться в край складному матеріальному становищі. 17.06.2021 року комісією з питань захисту прав дитини було прийнято рішення офіційно попередити [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно її дітей. Зі змісту ч.ч.1-3 ст.150 СК України вбачається, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров» я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч.2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2,4 і 5 частин першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років, що слідує зі змісту ст. 165 СК України. В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачем не вживаються належні заходи щодо виховання сина, матір`ю надана заява про неможливість контролювати вчинки сина та відповідати за них, сама вона знаходиться в край складному матеріальному становищі, що свідчить про неможливість належним чином забезпечувати нормальне харчування та розвиток дитини. З листопада 2021 року спеціалістами служби у справах дітей з фахівцями центру соціальних служб вирішене питання профілактичного лікування [PERSON] у повільному медичному закладі. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи вищевикладене та визнання відповідачем позову, суд вважає, що взяття [PERSON] під опіку держави буде найкращим забезпеченням інтересів дитини, у підлітка буде відсутня можливість жебракування та бродяжництва у зв`язку з контролем закладу в який буде поміщена дитина. За таких обставин, оцінюючи наявні по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved