Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини - доньки [PERSON] в розмірі 34 386 грн. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 2 березня 2021 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 9 березня 2021 року позов [PERSON] залишено без руху для усунення недоліків. 7 травня 2021 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/4301/21 за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання. 4 жовтня 2021 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини - доньки [PERSON] в розмірі 49 107,37 грн. 2 листопада 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказував, що позивач не наводить особливих обставин в розумінні положень ст. 185 СК України, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, тяжкою хворобою, каліцтвом тощо. Так, відповідач вважає, що відвідування дитиною танцювального гуртка відноситься до загального розвитку дитини і є не обов`язковим, натомість є добровільним волевиявленням матері. Зазначає, що позивач не обґрунтована, якими особливими обставинами зумовлені витрати на літній шкільний табір відпочинку з денним перебуванням. Витрати на вивчення мови (зокрема і іноземної) позивач вважає такими, що зумовлені загальним розвитком будь-якої людини і не викликані особливими обставинами. Згідно з позицією відповідача не можуть вважатися додатковими витратами в силу положень ст. 185 СК України і витрати, понесені позивачем на відвідування приватних медичних закладів та оплату медичних послуг, наданих приватними медичними закладами, оскільки аналогічні послуги могли бути надані дитині безкоштовно відповідними державними чи комунальними медичними закладами. На думку відповідача витрати, зазначені позивачем, є поточними витратами на утримання дитини, входять до складу аліментів, призначених до щомісячного стягнення, і не належать до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України. Крім цього, відповідач посилається на те, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів оплати понесених нею витрат, а надані позивачем - не є, здебільшого, платіжними документами, оскільки не можуть вважатися належним доказом оплати квитанції про перерахування коштів з карткового рахунку позивача на карткові рахунки фізичних осіб чи фізичних осіб-підприємців за відсутності наданих позивачем доказів того, що такі фізичні особи взагалі надавали чи можуть надавати послуги з навчання чи лікування і чи мають вони на це відповідні ліцензії. 12 листопада 2021 року позивач подала відповідь на відзив, в якому виклала свої заперечення проти доводів відповідача, а 23 листопада 2021 року відповідача подав заперечення на відповідь на відзив. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2008 року по 23 січня 2019 року. Від шлюбу у сторін [INFO] народилася дитина - [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва суду від 12 листопада 2020 року у справі № 753/8994/20 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 5 000грн. щомісяця, починаючи з 4 червня 2020 року і до повноліття дитини. Звертаючись з позовом у цій справі (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), позивач зазначає, що у період з 2018 по 2021 рік нею були понесені додаткові витрати на дитину у загальній сумі 98 214,73 гривні, які складаються з: витрат на оплату відвідування донькою літнього мовного шкільного табору з вивченням іноземних мов у сумі 1 937 грн.; витрат на лікування, обстеження, ліки у сумі 48 892,73 грн.; витрат за відвідування донькою ансамбля у сумі 6 521,00 грн. та витрат на навчання в школі № 314 на базі ТОВ «Політико-правовий коледжу «АЛСКО» у сумі 40 864,00 грн., половину з яких позивач просить стягнути з відповідача. Як передбачено ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. З урахуванням положень ст. 141 СК України, якою передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, кожен із батьків зобов`язаний приймати участь у додаткових витратах на дитину і вони мають рівні обов`язки щодо несення таких витрат. Щодо витрат на відвідання мовного шкільного табору з вивченням іноземних мов, витрат, пов`язаних із відвідуванням дитиною ансамблю «Грація» та витрат, пов`язаних з навчанням. Як встановлено судом, [PERSON] навчається в комунальному навчальному закладі «Спеціалізована загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 314 з поглибленим вивченням іноземної мови», засновником якого є Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація. Згідно з Контрактами про навчання слухача на умовах повного відшкодування витрат на навчання (надання освітніх послуг на рівні позашкільної освіти) від 1 вересня 2017 року, від 1 вересня 2018 року, 1 вересня 2019 року, від 1 вересня 2020 року, укладеними між [PERSON] як замовником та ТОВ «Політико-правовий коледж «АЛСКО», фізичною особою-підприємцем [PERSON] , як виконавцем передбачено, що за цими контрактами виконавець зобов`язується, зокрема, забезпечити слухачеві необхідні умови для набуття відповідних знань, умінь, навичок, визначених Навчальними планами Навального закладу. Вартість навчання на місяць за цими Контрактами встановлена у сумі: 950 грн. за 2017 рік, з яких 170 - за надання освітніх послуг, 780 - за надання послуг по організаційному та матеріально-технічному забезпеченню, 1080 грн. за 2018 рік, з яких 200 - за надання освітніх послуг, 880 - за надання послуг по організаційному та матеріально-технічному забезпеченню, 1220 грн. за 2019 рік, з яких 230 - за надання освітніх послуг, 990 - за надання послуг по організаційному та матеріально-технічному забезпеченню, 1320 грн. за 2020 рік, з яких 230 - за надання освітніх послуг, 1090 - за надання послуг по організаційному та матеріально-технічному забезпеченню. Водночас позивачем не зазначено і матеріали справи не містять відомостей про те, які саме освітні послуги та за якими навчальними планами, програмами чи стандартами освіти надаються послуги за вказаними контрактами, чи була зумовлена необхідність додаткового платного навчання дитини якимись особливими обставинами і чи була необхідність платного навчання дитини за можливості проходження навчання в державних закладах освіти. Позивачем також не наведено мотивів вибору приватного навчального закладу, погодження такого вибору з батьком дитини або узгодження питання щодо навчання доньки на платній основі саме в цьому навчальному закладі, а доводи позивача стосовно цих обставин не підтверджуються наданими доказами. Саме по собі навчання у платних навчальних закладах для здобуття освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини (схожа правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №569/6838/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19. Відвідування дитиною танцювальної студії (ансамбля) не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, оскільки за обставинам цієї справи відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Схожі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 205/4622/16-ц та від 26 вересня 2018 року в справі № 761/6933/17. Понесені позивачем витрати на перебування доньки у дитячому мовному таборі також не відносяться до додаткових витрат, оскільки такий відпочинок є способом забезпечення дозвілля дитини у літній період, відноситься до звичайного способу життя, а отже є повсякденними витратами на дитину, які мають бути оплачені з аліментів, що сплачуються відповідачем. Верховним Судом у цілому ряді постанов сформовані відповідні правові позиції щодо можливості віднесення такого роду витрат до додаткових. Так, у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц, де залишаючи без змін судове рішення про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд вказав, що відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка малювання не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 761/6933/17, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про відмову у стягненні додаткових витрат, Суд зазначив, що відвідування музичної школи дитиною в переважній більшості відноситься до загального розвитку дитини і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків. Також судом першої інстанції не встановлено, що витрати позивача на літній відпочинок дитини зумовлені особливими обставинами, а витрати на вивчення англійської мови зумовлені із розвитком її здібностей в цьому. Позивачка самостійно, на власний розсуд, обрала заклад, у якому донька сторін провела літній відпочинок, та заклади, в яких остання навчається. Верховного Суду у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 369/11745/16-ц, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, зазначив, що оскільки витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат. У постанові від 17 січня 2019 року у справі № 720/1119/17, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд зазначив, що вартість поїздки та відпочинку на морі, придбаних медикаментів першої необхідності і харчування не є особливими обставинами, які потребують додаткових витрат з боку іншого з батьків. У постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19, зазначено, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст.185 СК України. Також у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16-ц Верховний Суд зазначив, що навчання дитини в приватній школі за бажанням одного з батьків; придбання музичного інструменту без надання доказів, що придбання інструменту, спрямовано на розвиток здібностей дитини (наприклад, навчання в музичній школі, досягнення в музиці і не є способом забезпечення дозвілля); оздоблення кімнати дитини та придбання меблів не є особливими обставинами, які тягнуть покладення на іншого з батьків додаткових витрат. Отже, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо понесених позивачем витрат на лікування, обстеження, ліки. Перш за все, вирішуючи спір, суд враховує, що з дотриманням рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 7 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Як зазначає позивач, і не спростовано відповідачем, дитина має вроджену ваду верхньої та нижньої щелепи, міопію ока, СА блокаду серця, у зв`язку з чим проходить періодичні лікування, операції, обстеження, консультації лікарів, процедури тощо. Зокрема, позивач стверджує, що з 2016 року по теперішній час дитині нарощують верхню щелепу, пригальмовують ріст нижньої, здійснюється корекція щелеп та зубів за допомогою операції, пластин, маски на обличчя та брекетів з постійною платною заміною лігатур і дуг. Як свідчить зміст рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року у справі № 753/8994/20, при вирішенні спору про стягнення аліментів на утримання дитини і призначенні їх розміру, судом не враховувалися витрати на лікування доньки, зумовлені її вродженими вадами. Суд вважає, що понесені позивачем витрати за надання стоматологічних та офтальмологічних послуг, інструментальних досліджень відносяться до додаткових витрат, оскільки зумовлені необхідністю корекції вад щелепи дитини та її зору, моніторингу стану серця, що є тими особливими обставинами, наявність яких пов`язана з можливістю стягнення додаткових витрат. Водночас при визначенні розміру таких витрат, суд виходить з того, що позивачем належними, допустимими та достовірними доказами, а саме: рахунком № [NUMBER] від 24 лютого 2021 з доказами його оплати; фіскальним чеком 0000005674 від 1 січня 2021 року, фіскальним чеком 0000000070 від 1 жовтня 2020 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 7 від 5 листопада 2020 року, рахунком № 38092 від 16 жовтня 2019 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 104 від 16 жовтня 2019 року; рахунком № 38959 від 18 грудня 2019 року з доказами його оплати ; фіскальним чеком 0000000178 від 5 вересня 2019 року, квитанціями терміналу оплати від 3 жовтня 2018 року, 7 листопада 2018 року, рахунком № 32903 від 3 жовтня 2018 року; фіскальним чеком 0000009644 від 3 березня 2021 року, рахунком № 46339 від 8 березня 2021 року з докази його оплати, рахунком № 44164 від 23 березня 2021 року з доказами його оплати, рахунком № 44456 від 13 квітня 2021 року з доказами його оплати, рахунками №№ 44831 від 12 травня 2021 року, 4556 від 6 липня 2021 року, 45888 від 4 серпня 2021 року, 45104 від 2 червня 2021 року з доказами їх оплати (що містяться на аркушах справи 95, 96, 99, 103-106, 170, 174, 175, 177, 179, 180) підтверджується понесення позивачем витрат, пов`язаних з установкою/заміною брекетів, лігатур, дуг, наданням офтальмологічних послуг, проведення досліджень на загальну суму 19 040 грн. Вказані витрати позивача відносяться саме до додаткових витрат, викликаних хворобою дитини, і відповідачем не доведений факт того, що вказані витрати компенсуються за рахунок сплачених ним аліментів. Щодо витрат позивача на придбання медичних виробів (товарів, ліків), на підтвердження чого позивачем надані копії фіскальних чеків з аптек, суд, оцінивши номенклатуру придбаних товарів, дійшов висновку, що вони не відносяться до додаткових витрат, викликаних особливими потребами, а є витратами, пов`язаними із звичайним способом життя. Крім того, позивачем не надано відповідних рецептів, призначень лікаря, якими б підтверджувалася необхідність витрат на придбання таких саме ліків (товарів). Також суд вважає, що не відносяться до додаткових витрат і витрати на лабораторні і інструментальні дослідження, не пов`язані із вказаними вище ортодонтологічними, офтальмологічними та кардіологічними послугами, благодійні внески на користь Київського благодійного фонду охорони здоров`я дітей «Сонечко». За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача додаткових витрат у сумі 9520 грн. (19040 грн./2), що становить половину від загальної суми понесених позивачем витрат. Вирішуючи питання про судові витрати, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 176,02 грн.

Outcome: partial