Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

В вересні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання майнових (речових) прав на об`єкт інвестування, а саме майнові права на однокімнатну квартиру (будівельний) №59/1, орієнтована загальна площа - 48,76 кв.м, поверх - 5, секція - 6, розміщення в об`єкті незавершеного будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] . Вимоги позову мотивовані тим, що 13.10.2018 року між позивачем та ТОВ «Керраміс» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого сторони зобов`язалися в строк протягом третього кварталу 2019 року укласти основний договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ТОВ «Керраміс» зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру №59/1 , загальною площею - 48,76 кв.м, поверх - 5, секція - 6, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується прийняти у власність (купити) об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 попереднього договору. Відповідно до п.1.3 попереднього договору плановий строк введення в експлуатацію будинку [ADDRESS] - перший квартал 2019 року. В п.1.2 попереднього договору сторони визначили, що виконання зобов`язання щодо укладання та нотаріального посвідчення основного договору повинне бути забезпечене, таким чином, 13.10.2018 року сторони уклали відповідний договір про забезпечення виконання зобов`язань №1946/6/5 (59/1), за умовами якого для підтвердження зобов`язань, що виникли у сторін згідно з попереднім договором та забезпечення виконання таких зобов`язань, позивач сплачує відповідачу суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюються розділом 2 цього договору. Вказана сума грошових коштів, після її належної сплати позивачем за договором зараховується відповідачем до платежів за основним договором. Згідно п. 2.3 договору про забезпечення грошові кошти в сумі 605 440,00 грн. [PERSON] зобов`язана сплатити відповідачу до 20.10.2018 року, при цьому п.2.4 вказаного договору передбачає, що укладення та оформлення основного договору можливе лише за умови оплати позивачем грошових коштів у розмірі, що визначений п.2, а саме 23.10.2018 року позивачем у повному обсязі було перераховано грошові кошти в розмірі 605 440,00 грн. на рахунок відповідача. Таким чином, позивач у повному обсязі виконала свої зобов`язання по вказаним укладеним договорам, однак, відповідач в порушення п. 1.3, 1.4 попереднього договору свої зобов`язання не виконує, житловий будинок [ADDRESS] не добудований та не введений в експлуатацію, при цьому відповідач не дотримується взятих на себе зобов`язань щодо строків будівництва та введення в експлуатацію, що відповідно унеможливлює укладення основного договору між сторонами та набуття позивачем права власності на повністю профінансований нею об`єкт нерухомості. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішенння не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався, відзиву не надав. За таких підстав, судом, відповідно до положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, визнано за можливе ухвалити у даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено в судовому засіданні,13.10.2018 року між ТОВ «Керраміс» та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого сторони зобов`язуються протягом третього кварталу 2019 року укласти договір купівлі-продажу квартири - «основний договір», відповідно до умов якого ТОВ «Керраміс» зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру №59/1 , загальною площею - 48,76 кв.м, поверх - 5, секція - 6, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується прийняти у власність (купити) об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 попереднього договору. Попередній договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавською М.А. та зареєстровано в реєстрі за №406 (а.с.11-12). Відповідно до п. 1.3 попереднього договору купівлі-продажу квартири плановий строк введення будинку в експлуатацію 1 квартал 2019 року. Відповідно до п. 1.4 попереднього договору купівлі-продажу квартири сторони зобов`язуються укласти основний договір протягом третього кварталу 2019 року. В п.1.2 попереднього договору сторони визначили, що виконання зобов`язання щодо укладання та нотаріального посвідчення основного договору повинне бути забезпечене, таким чином, 13.10.2018 року сторони уклали відповідний договір про забезпечення виконання зобов`язань №1946/6/5 (594/1), за умовами якого для підтвердження зобов`язань, що виникли у сторін згідно з попереднім договором та забезпечення виконання таких зобов`язань, позивач сплачує відповідачу суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюються розділом 2 цього договору. Вказана сума грошових коштів, після її належної сплати позивачем за договором зараховується відповідачем до платежів за основним договором. Згідно п. 2.3 договору про забезпечення грошові кошти в сумі 605 440 грн. [PERSON] зобов`язана сплатити відповідачу до 20 жовтня 2018 року, при цьому п.2.4 вказаного договору передбачає, що укладення та оформлення основного договору можливе лише за умови оплати позивачем грошових коштів у розмірі, що визначений п.2, а саме 605 440 грн. (а.с.13-14). Згідно платіжної квитанції №0.0.1167759340.1 від 23.10.2018 року [PERSON] сплатила на користь ТОВ «Керраміс» 605 440,00 грн., чим підтверджується виконання зобов`язань [PERSON] перед відповідачем по договору про забезпечення виконання зобов`язання від 13.10.2018 року №1946/6/5(59/1) (а.с.15). Таким чином, позивач належним чином виконала свої зобов`язання за попереднім договором договору купівлі-продажу квартири від 13.10.2018 року та договором про забезпечення виконання зобов`язання від 13.10.2018 року №1946/6/5(59/1), сплативши 605 440 грн. на користь відповідача. На день розгляду справи будівництво житлового будинку не закінчено, об`єкт в експлуатацію не введено, при цьому відповідач не дотримується взятих на себе зобов`язань щодо строків будівництва, тим самим порушуючи умови попереднього договору. Відповідно до ст.7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід`ємним правом інвестора і охороняється законом. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торгівельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Згідно із ст.190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. За змістом ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений статтею 328 ЦК України на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. У Постанові №6-98цс13 від 02.10.2013 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що виконання грошових зобов`язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об`єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт. Статтею ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що майновими правами визнаються будь-які права пов`язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо). Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, оскільки позивач виконала всі умови попереднього договору договору купівлі-продажу квартири від 13.10.2018 року та умови договору про забезпечення виконання зобов`язань у №1946/6/5(59/1) від 13.10.2018 року, при цьому позивачем було сплачено всю суму оплати площі проінвестованої квартири, а відповідач не виконав своїх умов договору, не передав у власність інвестору окрему квартиру, характеристики якої вказані в підпункті 1.4.1 пункту 1.4 розділу 1 Попереднього договору, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 840,80 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved