Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

[PERSON] 07.10.2021 року звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області , Полтавської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди , завданої незаконними діями органів досудового розслідування , прокуратури та суду. В обґрунтування позову вказує, що 15.04.2015 року йому була вручена підозра за ознаками кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України по кримінальному провадженні № 10215170260000095 внесеному до ЄРДР 31.01.2015 року . Підозра пред`явлена органом досудового розслідування Миргородським МРВ, того ж числа ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, термін дії ухвали до 16 годин 13.06.2015 року. 12.06.2015 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14.09.2015 року, однак 18.06.2015 року колегією суддів Апеляційного суду Полтавської області ухвала слідчого судді скасована в частині строку тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою до 16 годин 12.08.2015 року. 15.05.2015 року [PERSON] проведено судово психіатричну експертизу в якій зазначено що для уточнення діагнозу його необхідно направити на стаціонарну судову психіатричну експертизу. 23.07.2015 року була проведена стаціонарна судово- психіатрична експертиза в якій зазначено що йому необхідні примусові заходи медичного характеру , оскільки він не може керувати своїми діями . Після цього , ухвалою слідчого судді від 11.08.2015 року йому змінено запобіжний захід у виді тримання під вартою на поміщення до психіатричного закладу в умовах , що виключають небезпечну поведінку строком до 16 год. 15.09.2015 року. В цей же день до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області направлено клопотання старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області Лелюк О.П. затверджений старшим прокурором групи прокурорів відділу прокуратури Полтавської області Кармазіною В.П. про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом щодо [PERSON] 15.09.2015 року ухвалою судді вказане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання , цим же числом призначено до судового розгляду та залишено без змін запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах , що виключають його небезпечну поведінку , продовживши його дію до 08.01.2016 року . В подальшому ухвалою суду від 05.01.2016 року продовжено запобіжний захід до 08.02.2016 року . Ухвалою суду від 05.02.2016 року продовжено до 05.04.2016 року . Ухвалою суду від 04.04.2016 продовжено до 10.05.2016 року , ухвалою суду від 06.05.2016 року продовжено до 09.06.2016 року , ухвалою суду від 08. 06.2016 року продовжено до 09.07.2016 року. А ухвалою суду від 06.07.2016 року застосовано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді передання на піклування брату [PERSON] що проживає в [ADDRESS] . А 20.03.2020 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області відмовлено у застосуванні примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом щодо [PERSON] . Кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру відносно [PERSON] у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом за ознаками суспільно- небезпечного діяння передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України закрито , скасовано застосований до [PERSON] запобіжний захід у виді передання на піклування брату [PERSON] з обов`язковим лікарським наглядом за місцем тимчасового проживання у зв`язку з тим , що стороною обвинувачення не доведено і судом не здобуто жодних переконливих доказів , що отримані законним шляхом , вчинення суспільно- небезпечного діяння передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України саме [PERSON] . Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28.09.2020 року залишено без змін ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.03.2020 року. Таким чином [PERSON] перебував незаконно під слідством та судом 5 років 5 місяців і 13 днів, з них 2 місяці і 20 днів перебував під вартою та 4 роки 2 місяці 22 дні був переданий на піклування брату [PERSON] з обов`язковим лікарським наглядом за місцем тимчасового проживання. Внаслідок незаконних дій органів досудового слідства , прокуратури та суду [PERSON] було завдано значної моральної шкоди , яка була спричинена незаконним затриманням , незаконним переслідуванням з боку правоохоронних органів , безпідставним обвинуваченням , проведенням психіатричних експертиз , незаконним застосуванням запобіжних заходів за злочин , якого він не вчиняв. Крім того внаслідок обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину та тривалого кримінального переслідування були порушені його нормальні життєві зв`язки , погіршилися відносини з оточуючими людьми , у тому числі членами сім`ї . Позивач вказує, що відповідно до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів що здійснюють оперативно розшукову діяльність , органів досудового розслідування , прокуратури і суду» мінімальний розмір моральної шкоди завданої [PERSON] за час незаконного перебування під слідством та судом а саме за 65 місяців 13 днів буде становити 390\~780 гривень ( 65.13.місяців х 6000 гривень = 390\~780 гривень) виходячи з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Позивач вказує що він на момент затримання за підозрою у вчиненні злочину та взяття під варту був інвалідом дитинства , мав психічні захворювання і потребував спокійного життя без стресів , які негативно позначились на ньому , на його стан негативно вплинуло перебування під вартою , крім того пізніше він був поміщений до психіатричного закладу , потім переданий під опіку брата , в зв`язку з чим вимушений переїхати до іншого місця проживання до брата. Перебуваючи під опікою не міг самостійно приймати життєві рішення , жити та проводити свій час так як він вважає за потрібне . Великий проміжок часу він змушений був спростовувати своє незаконне обвинувачення будучи частково позбавлений можливості знаходитись у звичних комфортних умовах проживання та отримання постійного належного лікування в умовах свободи. Враховуючи всі ці обставини позивач стверджує що розмір відшкодування заподіяної шкоди має визначатись на рівні трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування його під слідством і судом , тобто 3х 6000 гривень х 65 місяців 13днів = 1\~172\~340 гривень та прохає стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь цю суму. Ухвалою судді від 12.10.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Сторонам надано час для подачі заяв по суті спору, підготовче судове засідання призначено на 15.11.2021 року, ухвалою суду від 15.11.2021 року підготовче провадження закрито та розгляд справи призначено на 24.12.2021 року , та перенесено на 18 лютого 2022 року. 05.11.2021 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача ГУНП в Полтавській області представника [PERSON] з якого вбачається, що позов не визнають оскільки [PERSON] не надано жодного доказу , який би міг підтвердити сам факт протиправних дій ГУНП в Полтавській області та жодних доказів в обгрунтування наявності моральної шкоди. Також вказали що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення . Обставини на які позивач посилається як на підставу своїх вимог , є недоведеними , а тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди [PERSON] не підлягають задоволенню. ( а.с. 47-55) . До суду 10.11.2021 року надійшов відзив від відповідача Управління Державної Казначейської Служби України , з якого вбачається що вони не визнають позовні вимоги та вказують що позивач має довести наявність такої шкоди , протиправну поведінку заподіювача , наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вину та просять відмовити у задоволенні позовних вимог. ( а.с. 56-58) . До суду 11.11. 2021 року від відповідача прокуратури Полтавської області надійшов відзив з якого вбачається, що ухвалою суду відмовлено у застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно [PERSON] за ознаками суспільно небезпечного діяння передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України закрито на підставі ч. 3 ст. 513 КК України у зв`язку з недоведеністю вини [PERSON] за ч. 2 ст. 121 КК України, тобто судом вказано на недостатність доказів вини [PERSON] , а не про незаконність дій , рішень органу досудового розслідування , представник вказує що законом передбачено розмір моральної шкоди з урахуванням мінімального розміру заробітної плати , а тому прохають відмовити у задоволенні позову у розмірі 1172 340 гривень. ( а.с. 61-68) . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Куцин В.Ю. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. При цьому представник позивача адвокат Куцин В.Ю. прохав звернути увагу суду на той факт , що [PERSON] є інвалідом дитинства , 5 років 5 місяців і 13 днів перебував під слідством , 2 місяці 20 днів перебував під вартою , 4 роки 2 місяці 22 дні був переданий під опіку братові що потягло зміну його місця проживання де і на сьогодні він проживає у брата , оскільки по місцю реєстрації в селі Савинці Миргородського району Полтавської області не може проживати , бо це маленьке село та не може по цей день з`являтись на вулиці цього села та йому там некомфортно , оскільки люди відвернулись від нього в зв`язку з тим що його звинувачували у вчиненні тяжкого злочину . Прохав також звернути увагу що спочатку запобіжний захід був обраний тримання під вартою в загальних умовах і до уваги ніхто не взяв що він є інвалідом дитинства , також примусово проводилась психіатрична експертиза , і тільки тоді вже як був переданий під опіку брату пішла якась його психічна реабілітація , але він не міг жити там де і жив , в тих умовах до яких він був пристосований , та без дозволу опікуна не міг розпоряджатись своєю волею , хоча фактично він не визнаний недієздатним. Також звернув увагу що спочатку 31.01.2015 року було внесено до ЄРДР відомості з правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 121 КК України , а 02.02.2015 року було внесено відомості за ст. 15 ч. 3 та ч. 1 ст. 152 КК України стосовно [PERSON] , але куди поділась остання правова кваліфікація не зрозуміло , про що він звертав увагу суду при розгляді кримінального провадження , що підтверджує некоректне м`яко кажучи проведення самого слідства .Також вказав що всі документи [PERSON] на початку слідства забрали правоохоронні органи ,а це паспорт , свідоцтво про народження , медичні документи , технічну документацію на земельні ділянки та житловий будинок , пенсійне посвідчення , які до цих пір не поновлені , але вказав адвокат вони не ставлять вимогу про відшкодування матеріальної шкоди . Представник вказав, що всі ці незаконні дії завдали моральної втрати [PERSON] , призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, і на сьогодні вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, він страждав від психічного натиску та впливу , що призвело до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми в місці проживання і вказав , що розмір шкоди яку заявлено його довірителем є замала щоб повністю реабілітувати моральний стан інваліда дитинства третьої групи , прохав задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача ГУНП в Полтавській області Білько В.В. підтримав позицію зазначену їх стороною у відзиві та прохав відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Полтавської обласної прокуратури Безмаль О.В. підтримала позицію зазначену їх стороною у відзиві та вказала що позов визнають частково , а саме у мінімальному розмірі зазначеному у законі . Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явились , повідомлені належним чином , в матеріалах справи зазначена їх позиція у відзиві , заяв про розгляд справи у їх присутності до суду не надійшло. В судовому засіданні допитаний у якості свідка [PERSON] який попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання , вказав що є рідним братом [PERSON] , суду пояснив , що вся ця трагедія яка сталась , а саме що від нанесення тілесних ушкоджень померла їх з братом рідна бабуся , це вже було жахливо , а той факт що його брата було звинувачено у вчиненні цього злочину , то це ще була більша трагедія , дійсно брат є інвалідом дитинства , з деякими психічними вадами , раніше проживав із бабусею яка померла , допомагав по господарству їй , у нього було устатковане життя. Дійсно він перебував у слідчому ізоляторі , потім у клініці , потім він брата забрав до себе під опіку . З того часу як забрав під опіку психічний стан брата дуже змінився , він став замкнутий та пригнічений , вже коли всі кримінальні провадження були закриті, він не може відправити брата жити в будинок у с. Савинці Миргородського району де він жив тому що боїться за нього , це маленьке село , людям і сусідам не докажеш що всі підозри зняті , та і в нього така психіка що не зможе сам там перебувати де жив раніше з бабусею. Продати ж ту хатину неможливо , оскільки вона старенька та хитка і нікому не потрібна . Також повідомив , що і йому також це все не принесло втіхи оскільки проживає у с. Покровському у тещі , у нього дружина діти , і кому дуже потрібно щоб ще і його брат , інвалід дитинства там жив , фактично у брата немає житла . Також вказав що правоохоронними органами були забрані всі документи брата , це і посвідчення інваліда і медичні документи і документи на земельні ділянки , все це на сьогодні відновлюють. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Куцина В. Ю. , пояснення представника Полтавської обласної прокуратури - Безмаль О.В. , представника відповідача ГУНП в Полтавській області Білька В.В. , заслухавши показання свідка [PERSON] дослідивши письмові матеріали справи, частково дослідивши матеріали кримінального провадження (справа № 541/2475/15-к) - суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтями\~15,\~16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Згідно з пунктом 2 ч. 2\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. ч. 1, 2, 7\~ст. 1176 ЦК України). Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2\~ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~виникає зокрема у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; як це п. 2 ч. 1\~ст. 2 вказаного Закону. У випадку незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовується зокрема моральна шкода (стаття 3 Закону).Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, як це передбачено ст. 4 вищевказаного Закону. Вказана стаття також визначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 4 Закону). Згідно зі\~статтею 13 вказаного Закону\~розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, у разі постановлення ухвали суду про закриття кримінального провадження в зв`язку із тим , що стороною обвинувачення не доведено і судом не здобуто жодних переконливих доказів , що отримані законним шляхом , вчинення суспільно- небезпечного діяння - особа, права якої було порушено внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконного застосування запобіжного заходу, незалежно від вини посадових осіб органів, якими була завдана шкода, має право на одноразове відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, матеріалами кримінального провадження № 541/2475/15-к , що СУ УМВС України в Полтавській області була вручена підозра [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України , кримінальне провадження № 12015170260000095 . 15.04.2021 Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, термін дії ухвали до 16 годин 13.06.2015 року. 12.06.2015 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14.09.2015 року. 18.06.2015 року колегією суддів Апеляційного суду Полтавської області ухвала слідчого судді скасована в частині строку тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою до 16 годин 12.08.2015 року. 15.05.2015 року [PERSON] проведено судово психіатричну експертизу в якій зазначено що для уточнення діагнозу його необхідно направити на стаціонарну судову психіатричну експертизу. 23.07.2015 року була проведена стаціонарна судово- психіатрична експертиза в якій зазначено що йому необхідні примусові заходи медичного характеру , оскільки він не може керувати своїми діями . 11.08.2015 року ухвалою слідчого судді [PERSON] змінено запобіжний захід у виді тримання під вартою на поміщення до психіатричного закладу в умовах , що виключають небезпечну поведінку строком до 16 год. 15.09.2015 року. 11.08.2015 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області направлено клопотання СУ УМВС України в Полтавській області затверджений прокуратурою Полтавської області про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом щодо [PERSON] 15.09.2015 року ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області залишено без змін запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах , що виключають його небезпечну поведінку , продовживши його дію до 08.01.2016 року . 05.01.2016 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду продовжено запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах , що виключають його небезпечну поведінку до 08.02.2016 року . 05.02.2016 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду продовжено запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах , що виключають його небезпечну поведінку до 05.04.2016 року . 04.04.2016 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду продовжено запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах , що виключають його небезпечну поведінку до 10.05.2016 року . 06.05.2016 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду продовжено запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах , що виключають його небезпечну поведінку до 09.06.2016 року . 08.06.2016 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах , що виключають його небезпечну поведінку продовжено до 09.07.2016 року. 06.07.2016 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду застосовано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді передання на піклування брату [PERSON] що проживає в [ADDRESS] . 20.03.2020 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області відмовлено у застосуванні примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом щодо [PERSON] . Кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру відносно [PERSON] у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом за ознаками суспільно- небезпечного діяння передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України закрито , скасовано застосований до [PERSON] запобіжний захід у виді передання на піклування брату [PERSON] з обов`язковим лікарським наглядом за місцем тимчасового проживання у зв`язку з тим , що стороною обвинувачення не доведено і судом не здобуто жодних переконливих доказів , що отримані законним шляхом , вчинення суспільно- небезпечного діяння передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України саме [PERSON] . Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28.09.2020 року залишено без змін ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.03.2020 року. ( матеріали кримінального провадження Миргородського міськрайонного суду справа № 541/2475/15-к , провадження 1-кп/541/4/2020 ) Таким чином [PERSON] перебував під слідством та судом 5 років 5 місяців і 13 днів, з них 2 місяці і 20 днів перебував під вартою та 4 роки 2 місяці 22 дні був переданий на піклування брату [PERSON] з обов`язковим лікарським наглядом за місцем тимчасового проживання. Судом встановлено , що ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.03.2020 року відмовлено у застосуванні примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом щодо [PERSON] , а кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру відносно [PERSON] у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом за ознаками суспільно- небезпечного діяння передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України закрито на підставі ч. 3 ст. 513 КПК України , а саме , стороною обвинувачення не доведено і судом не здобуто жодних переконливих доказів , що отримані законним шляхом , вчинення суспільно небезпечного діяння передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України саме [PERSON] . Дана ухвала залишена без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду 28.09.2020 року. ( матеріали кримінального провадження Миргородського міськрайонного суду справа № 541/2475/15-к , провадження 1-кп/541/4/2020 ). В пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 зазначено що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 року у справі № 607/10144/18. Враховуючи зазначене, період під слідством та судом [PERSON] має бути обрахований з моменту вручення останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 15.04.2015 року до 28.09.2020 року - до дати винесення ухвали Полтавським апеляційним судом, якою залишено ухвалу Миргородського міськрайонного суду про закриття кримінального провадження без змін. Період перебування позивача [PERSON] під слідством та судом становить 05 років 05 місяці 13 днів, або 65 місяців 13 днів (починаючи з 15.04.2015 року по 28.09.2020 року). Таким чином підстави визначені законом для відшкодування шкоди позивачу [PERSON] наступили. Протягом вказаного періоду позивач який є інвалідом дитинства третьої групи захворювання 2 місяці і 20 днів перебував під вартою , 4 роки 2 місяці 22 дні був переданий на піклування брату [PERSON] з обов`язковим лікарським наглядом за місцем тимчасового проживання, всі ці події мали для нього стресові наслідки, він був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на його звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання, як вказав представник позивача та підтвердив свідок [PERSON] погіршилися відносини з оточуючими людьми , у тому числі членами сім`ї , позивач не може проживати в місці його постійного проживання і на сьогодні Обґрунтовуючи власні позовні вимоги позивач стверджував, що внаслідок безпідставного перебування під слідством та судом йому було заподіяно психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, тому ці неправомірні дії органів досудового розслідування та прокуратури нанесли йому моральну шкоду. Суд також зазначає, що позивач на момент пред`явлення йому підозри у вчиненні злочину був інвалідом дитинства третьої групи інвалідності , що вже вказує на те, що сам по собі відносився до тієї категорії осіб людей які мають вади чи захворювання був поміщений в слідчий ізолятор , що могло вплинути вкрай негативно на його моральний та психічний стан поки запобіжний захід був змінений . Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обрання запобіжного заходу який в ході слідства змінювався - призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, маючи психічні захворювання [PERSON] потребував спокійного життя без стресів , які «поза розумним сумнівом» могли негативно позначитись на ньому , на його стан могло негативно вплинути перебування під вартою в загальних умовах слідчого ізолятора , крім того пізніше він був поміщений до психіатричного закладу , потім переданий під опіку брата , в зв`язку з чим вимушений переїхати до іншого місця проживання до брата в інший населений пункт примусово . Перебуваючи під опікою не міг самостійно приймати життєві рішення , жити та проводити свій час так як він вважає за потрібне . Великий проміжок часу він змушений був спростовувати своє незаконне обвинувачення будучи частково позбавлений можливості знаходитись у звичних комфортних умовах проживання та отримання постійного належного лікування в умовах свободи. А тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, а відтак, відхиляє доводи відповідача - Державної казначейської служби України та ГУНП в Полтавській області щодо недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить із наступного. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Як вже зазначалось, згідно\~ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. У пункті 14\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду Згідно зі\~статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої\~статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вказаної вище норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У постанові від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). В\~Законі України «Про державний бюджет на 2022 рік»\~встановлений розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, який із 01 січня 2022 року становить 6 500 гривень. Відповідно мінімальна заробітна плата на час розгляду справи складає 6 500 грн., тому сума, яка підлягає до стягнення на користь позивача [PERSON] складає 423\~345 грн., виходячи із наступного розрахунку: 65 місяців 13 днів х 6 500 грн. = 423 345 грн. \~ \~ \~ \~ Суд\~зазначає ,\~що в\~даному випадку\~законодавцем встановлено\~мінімальний розмір\~відшкодування моральної\~шкоди за\~наявності встановлених\~судом підстав\~,\~але нормативно\~ не\~встановлено максимальний\~розміри\~відшкодування моральної\~шкоди та\~методику його\~визначення.\~В той\~же час,\~при оцінці\~розміру відшкодування\~моральної шкоди\~необхідно враховувати,\~що моральну\~шкоду не\~можна відшкодувати\~в повному\~обсязі,\~так як\~немає (і\~не може\~бути)\~точних критеріїв\~майнового виразу\~душевного болю,\~спокою,\~честі,\~гідності особи.\~Розмір відшкодування\~моральної шкоди\~одразу оцінюється\~самим потерпілим\~та визначається\~у позовній\~заяві.\~Остаточне рішення\~про розмір\~компенсації моральної\~шкоди приймається\~судом. З урахуванням обставин даної конкретної справи та обставин заподіяння [PERSON] моральної шкоди незаконними діями органами досудового слідства , прокуратури та суду , тяжкості , глибини і тривалості заподіяних йому моральних страждань , суд прийшов до висновку , що розмір відшкодування заподіяної позивачу шкоди має визначатись на рівні двох з половиною мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування його під слідством і судом , тобто на момент розгляду справи 18.02.2022 року це становить 6500 гривень х 65 місяців 13 днів = 423\~345 гривень х 2, 5 = 1\~058 362 гривні 50 копійок , що є частковим задоволення позовних вимог [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав , що згідно з його усталеною практикою , яка відображає принцип , пов`язаний з належним здійсненням правосуддя , у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави , на яких вони грунтуються . Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення , його не можна тлумачити як такий , що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент . Міра до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення , може бути різною в залежності від характеру рішення ( SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE , № 4909/04 , параграф 58 , ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року) . Таким чином до стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача [PERSON] підлягає моральна шкода в загальному розмірі 1\~058 362 гривні 50 копійок . А тому, з урахуванням вищевикладеного, а також із врахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] .

Outcome: partial