Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду, через свого представника - адвоката Юрченко В.В., з позовом до відповідача [PERSON] , який в подальшому був змінений та в якому просив суд визначити йому спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дітьми до досягнення ними повноліття шляхом встановлення наступного графіку особистих побачень із [PERSON] та [PERSON] без участі [PERSON] : щопонеділка з 17:00 год. до 20:00 год., щосереди з 18:00 год. до четверга 08:00 год. з доставленням до закладу освіти, в якому навчаються діти, щочетверга з 18:00 год. до 08:00 год. п`ятниці з доставленням до закладів освіти, в яких навчаються діти, перша половина літніх канікул, а саме з 01 числа червня місяця до 15 числа липня щороку, друга половина зимових канікул, з метою усунення перешкод у спілкуванні з дітьми зобов`язати [PERSON] не здійснювати йому перешкоди у спілкуванні з [PERSON] та [PERSON] ; не перешкоджати йому спілкуватися із [PERSON] та [PERSON] за допомогою засобів телекомунікаційних мереж (телефони, соціальні мережі, інтернет месенджери тощо); повідомляти його за тел. [NUMBER] про місцезнаходження [PERSON] та [PERSON] за добу до дати та часу побачення встановленого рішенням суду; повідомляти його за тел. [NUMBER] про місцезнаходження [PERSON] та [PERSON] за добу до дати та часу побачення встановленого рішенням суду; не вирішувати важливі питання життя дітей (вибір учбового закладу, тощо); повідомляти його за тел. [NUMBER] про кожен факт свого від`їзду за кордон не пізніше, ніж за тиждень з тим, щоби він мав змогу здійснювати опіку над дітьми під час відсутності відповідача В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в шлюбі з відповідачем народились неповнолітні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 13.02.2020 визначено місце проживання неповнолітніх дітей за місцем мешкання матері та стягнуто аліменти на їх утримання. Як зазначає позивач, з моменту припинення фактичних шлюбних відносин відповідач систематично перешкоджає йому у виконанні обов`язків по вихованню дітей, у спілкуванні з ними та їх вихованні, чим грубо порушує його права. Всі його спроби побачити дітей за місцем їх проживання не мають успіху, бо двері в квартиру ніхто не відчиняє, незважаючи на те, що мешканці перебувають вдома. Відповідач, на думку позивача, забороняє старшій донці [PERSON] будь-яке спілкування з батьком, та попри її бажання примусила заблокувати рідного батька в усіх засобах зв`язку (телефон, вайбер, різноманітні месенджери). Єдиним джерелом інформації щодо життя [PERSON] для нього є спілкування з класним керівником [PERSON] . Позивачем з метою досудового врегулювання спору з відповідачем щодо участі батька у вихованні дитини, надсилалась на адресу відповідача вимога про укладення договору про здійснення батьківських прав та обов`язків, проте відповіді отримано не було. Крім того, незважаючи на норми СК України, відповідач на власний розсуд, порушуючи його права, як батька, вирішує всі питання з виховання та розвитку їхніх спільних дітей. Така поведінка відповідача є для нього незрозумілою, оскільки всі його зусилля, як батька, спрямовані на створення для доньок найкращих умов. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що на його прохання відповідач відмовляється надавати йому час для спілкування з доньками у тому обсязі, який відповідає інтересам дітей такого віку, позивач просить визначити спосіб його участі, як батька, у вихованні доньок. Ухвалою суду від 28.12.2020 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 19.01.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 31.03.2021 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві відповідач зазначає про те, що з 14.01.2006 по 10.12.2018 перебувала у шлюбі з позивачем, від позивача має доньок [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вона з дітьми з її матір`ю та позивач, до припинення фактичних шлюбних відносин проживали разом, її відносини з позивачем були дуже напружені. Зазначає, що позивач її не чув, неодноразово проявляв агресію, нецензурні слова, підіймав на неї руку, погрожував фізичною розправою їй та її матері, у зв`язку з чим вона була змушена знімати квартиру та розірвати з ним шлюб. [PERSON] постійно намагався її переслідувати, підстерігав щоб застосувати до неї силу, влаштовував сварки в торгівельних центрах. В його відсутність вона сама займалась дітьми. Та коли він повертався з поїздок влаштовував сварки з дітьми та з її мамою, вимагав від старшої доньки щоб вона йому телефонувала коли вона вдома, та хотів тим часом швидко прийти до дому та знущатися над нею. Позивач завжди робив лише, те що хотів. Постійно знаходився у роз`їздах по азартним біліардним закладам, жив у місті Києві. Дітьми завжди займалась вона, та їй допомагала її мати. Позивач чинив перепони у відпочинку дітей на морі в Італії, не піклувався про дітей, навіть коли вони цього потребували, не надавав матеріальну допомогу на їх виховання, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей. Відповідач вказує на те, що позивачу ніколи не перешкоджали у спілкуванні з дітьми. Разом з тим, останній раз коли вони зустрілися він почав з`ясовувати відносини з нею, штовхнув її, кричав на неї та принижував її, налякавши дітей. Старша донька не бажає спілкуватися та зустрічатися з батьком. Зазначає, що позивач емоційно нестабільний, приймає сильно діючі заспокійливі. Вважає за можливе визначити позивачу зустрічі з дітьми один раз в неділю з 11-00 год. до 14-00 год. У присутності матері, за умови дотримання [PERSON] належної поведінки. 14.04.2021 до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив відповідача. У зазначеному відзиві представник позивача вказує на те, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження наведених нею у відзиві обставин. Зазначає, що твердження відповідача щодо несплати позивачем аліментів спростовуються квитанціями про сплату аліментів Також, представник позивача зазначив, що є необґрунтованими та незаконними вимоги відповідача щодо проведення спілкування батька з дитиною у її (відповідача) присутності. Ухвалою суду від 27.04.2021 у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів від 27.04.2021 відмовлено. 19.05.2021 до суду надійшла заява про зміну предмету позову. Ухвалою суду від 16.06.2021 у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів від 19.05.2021 відмовлено. Прийнято заяву про зміну предмету позову. Ухвалою суду від 13.07.2021 витребувано з Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради висновок про встановлення режиму побачень та визначення способу участі у вихованні малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . 12.10.2021 до суду надійшов висновок про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 19.10.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 18.11.2021 клопотання відповідача та представника позивача задоволені та встановлено допитати заявлених ними свідків. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відмовившись від допиту свідка сторони позивача. Відповідач та її представник адвокат Сілко Н.Г. зловживаючи своїм правом на відкладення судового засідання в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з її хворобою, на підтвердження якого суду доказів не надано. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що дана справа перебуває в провадженні Червонозаводського районного суду м.Харкова з 23.12.2020, та з урахуванням того, що відповідач та його представник були належним чином повідомлені про судове засідання призначене на 15-30 год. 10.02.2022, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача та його представника. Крім того, свідки сторони відповідача в судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без врахування їх свідчень. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву в якій просив розглядати справу у відсутність його представника та прийняти рішення з урахуванням висновку. Суд, перевіривши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і не заперечується сторонами у справі, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.01.2006, який розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10.12.2018. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 13.02.2020 визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утриманні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.02.2019 та до досягнення дітьми повноліття. З наданих сторонами доказів вбачається, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, внаслідок чого між сторонами виникають непорозуміння, що призвело до звернення позивача до суду з цього приводу. За висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 27.09.2021 № 534 встановлено порядок участі [PERSON] у вихованні неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , визначивши час: перша, третя субота місяця та друга, четверта неділя місяця з 11-00 год. до 17-00 год. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. У ст.7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як визначено ст.ст.150, 151 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дочки, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правих норм, суд приходить до висновку про те, що підстави для усунення батька від спілкування з дитиною відсутні, а тому, враховуючи відсутність згоди між сторонами щодо порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, такий порядок підлягає встановленню в судовому порядку. Визначаючи конкретний порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд виходить також з положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відтак, з урахуванням змісту позовних вимог, а також враховуючи висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 27.09.2021 № 534, наданий на виконання ст.ст.19, 157, 159 СК України, суд вважає можливим визначити наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , визначивши час: перша, третя субота місяця та друга, четверта неділя місяця з 11-00 год. до 17-00 год. Крім того, суд вважає а необхідне встановити спільний відпочинок [PERSON] , з доньками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за їх згодою та без присутності [PERSON] щорічно по 7 днів поспіль в період шкільних зимових канікул та щорічно 21 день поспіль в період шкільних літніх канікул, з попередньою домовленістю з [PERSON] . Встановлюючи вказаний спосіб участі батька у вихованні дітей, суд керується виключно інтересами дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участь у їх вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми доньками. Відтак, з урахуванням висновку третьої особи суд не вбачає підстав для задоволення інших вимог позивача, з урахуванням його проживання в іншому місті, інтересів дітей, при цьому, відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, вважає необхідним зауважити, що позивач не позбавлений можливості в подальшому вирішити питання щодо зміни способу його участі у вихованні дітей з урахуванням їх віку, стану здоров`я, укріпленням психоемоційного зв`язку та формуванням довірливих стосунків між ними. Твердження ж позивача про вплив на дитину та твердження відповідача про вчинення позивачем щодо неї психологічного та фізичного насилля не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Надані ними листи та копії звернень не містять доказів на дані обставини, та є лише відображенням суб`єктивного ставлення їх до існуючої ситуації. Також, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд не приймає до уваги інші надані сторонами докази, оскільки вони не спростовують висновок третьої особи, покладені в основу рішення суду. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником відповідача подано клопотання про стягнення на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 11000,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником відповідача надано: ордер, акт приймання-передачі підготовленої до виконання роботи 25.05.2021 з описом наданої професійної правничої допомоги із зазначенням часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, підписаний адвокатом Сілко Н.Г. та представником [PERSON] за довіреністю [PERSON] , копію довіреності [PERSON] виданої на ім`я [PERSON] та квитанцію №2889902, форми №ПО-Д2. Однак, представником відповідача не надано належних та допустимих доказів в підтвердження понесених витрат на правову допомогу, оскільки суду не надано договору про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову представнику відповідача [PERSON] , адвокату Сілко Н.Г. в стягненні витрат на професійну правову допомогу в розмірі 11000,00 грн. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового розгляду в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial