Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом. Просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок (загальна площа житлового будинку 99,9 кв.м. (житлова площа 53,3 кв.м., допоміжна площа 46,6 кв.м.) та господарські будівлі (веранда, ганок, чотири сараї, ворота та огорожа), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Обгрунтовує позов наступним. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. До дня своєї смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. [PERSON] , дружина померлого [PERSON] , проживала та була зареєстрована разом із померлим до дня його смерті [INFO] та разом вели спільне господарство. Зазначає, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] відносився до колгоспного типу двору, де станом на 30.06.1990 головою двору був [PERSON] , а членом колгоспного типу двору [PERSON] . Вказує, що спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї. На підставі вищевикладеного позивач стверджує, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , проте з невідомих причин не оформила її. Зазначає, що [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] проживала та була зареєстрована до дня смерті [INFO] в [ADDRESS] . [PERSON] за життя зробила заповітне розпорядження, згідно якого заповіла все своє майно [PERSON] . Вказує, що померла [PERSON] є її матір`ю. Зазначає, що 04.10.1987 вона одружилась та присвоїла прізвище чоловіка « [PERSON] ». З метою оформлення спадщини вона звернулась з заявою в Рава-Руську державну нотаріальну контору для оформлення спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Нотаріус завів спадкову справу № 217/2021, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 66386899, але відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , оскільки позивачем не подано необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25.11.2021. З метою оформлення права власності позивач звернулась в Добросинську - Магерівську сільську раду Львівського району, Львівській області, але їй було відмовлено та усно роз`яснено, що реєстрація її права власності на житловий будинок та господарські будівлі можлива за рішенням суду. У зв`язку з чим вона звернуласяза захистом своїх прав до суду та просить позов задоволити. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Представник відповідача - Добросинсько-Магерівської сільської ради, Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Однак представник відповідача - Добросинсько - Магерівської сільської ради, Львівського району Львівської області, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечили та зазначили, що при вирішенні спору покладаються на думку суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Рава-Руської державна нотаріальна контори, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечила. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивачки, представника відповідача, представника третьої особи, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності. На адресу суду також із Рава-Руської ДНК надійшла копія спадкової справи №217/2021, заведена після смерті спадкодавця, а саме [PERSON] , яка померла [INFO] . Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а від так, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнав їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка [PERSON] народилася [INFO] в с. Замок Жовківського району Львівської області, що стверджується копією паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 19 жовтня 1998 року. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. Довідка № 1393 від 30.09.2021 видана виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Замківського старостинського округу № 2 підтверджує те, що [PERSON] до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Довідка № 1392 від 30.09.2021 видана виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Замківського старостинського округу № 2 підтверджує, що заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Із копії довідки № 1394 від 30.09.2021 виданої виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Замківського старостинського округу № 2 вбачається, що [PERSON] , дружина померлого [PERSON] , проживала та була зареєстрована разом із померлим до дня його смерті [INFO] та разом вели спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , проте з невідомих причин не оформила її. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Довідка № 1395 від 30.09.2021 видана Добросинсько-Магерівською сільською радою Замківського старостинського округу № 2 підтверджує те, що [PERSON] проживала та була зареєстрована до дня смерті [INFO] в [ADDRESS] . [PERSON] за життя, а саме 19 червня 2012 року, зробила заповітне розпорядження, згідно якого заповіла все своє майно [PERSON] , що стверджується копією такого в матеріалах справи. Заповіт зареєстровано в реєстрі № 56. Такий не змінювався і не скасовувався. З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] вбачається, що померла [PERSON] є матір`ю [PERSON] 04.10.1987 позивач уклала шлюб, у зв`язку із чим змінила прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] . З метою оформлення спадщини за заповітом після смерті [PERSON] позивач звернулась з заявою в Рава-Руську державну нотаріальну контору. Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 66386899 вбачається, що після смерті [PERSON] в Рава-Руській ДНК зареєстровано спадкову справу № 217/2021. Із копії постанови Рава-Руської ДНК від 25.11.2021 вбачається, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки спадкоємцем не дотримано п. 2 ст. 49 Закону України "Про нотаріат", а саме не надані необхідні документи, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно. Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] відносився до колгоспного типу двору, де станом на 30.06.1990 головою двору був [PERSON] , а членом колгоспного типу двору [PERSON] , що підтверджується випискою № 1403 від 30.09.2021, виданою виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Замківського старостинського округу № 2. Довідка № 1758 від 02.12.2021р. видана виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Замківського старостинського округу № 2 підтверджує, що станом на 15.04.1991 [PERSON] та [PERSON] не втратив права на частку в майні колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] . Із копії довідки № 1396 від 30.09.2021 виданої виконкомом Добросинсько- Магерівської сільської ради Замківського старостинського округу № 2 вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] в арешті, під забороною та в заставі не перебуває. Довідка № 1757 від 02.12.2021 видана виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Замківського старостинського округу № 2 підтверджує, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] малолітні та неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають. Житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , побудований в 1982 році та складається з приміщень: житлової (площею 16,5 кв.м.); житлової (площею 18,7 кв.м.); житлової (площею 18,1 кв.м.); веранди (площею 31,3 кв.м.); кухня (площею 15,3 кв.м.) Загальна площа житлового будинку 99,9 кв.м. (житлова площа 53,3 кв.м., допоміжна площа 46,6 кв.м.). Допоміжні будівлі: веранда, ганок, чотири сараї, ворота та огорожа, що підтверджується копією технічного паспорта ТІ01: 2602-4317-2786-3620 від 22.11.2021р. Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Отже, всі члени колгоспного двору, а саме: [PERSON] та [PERSON] формально мають право згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі, а саме по 1/2 частині нерухомого майна колгоспного двору та по 1/2 частині господарських будівель і споруд даного двору, яке збереглося після його припинення. Позивач вказує, що дійсно таке свідоцтво у неї відсутнє, тому що у свій час батьки з невідомих причин, не зареєстрували у встановленому порядку право власності на свій житловий будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка Червоноградського МБТІ № 6405 від 24.11.2021. На підставі вищевикладеного та відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад. Слід зазначити, що по господарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані по господарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян, що надає підстави вважати, що право власності було зареєстроване згідно вимог діючого на той момент законодавства в по господарській книзі Погариської сільської ради. Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Діючою на той час постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах, а тому записи в по господарських книгах підтверджується власність. Згідно з п. 6-7 Вказівок по веденню по господарськогообліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані по господарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Таким чином, право власності на колгоспний двір (житловий будинок та господарські будівлі) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі села, яке на той час свідчили про реєстрацію власності на будинок та господарські будівлі. Однак, звернувшись до Добросинсько-Магерівської сільської ради Замківського старостинського округу № 2 щодо оформлення права власності на будинок та господарські будівлі на ім`я спадкодавця [PERSON] , як голову колгоспного типу двору, позивачу було усно роз`яснено про судовий порядок визнання права власності, оскільки, у зв`язку із смертю [PERSON] , відповідно до ст. 25 ЦК України, втратив цивільну дієздатність, а відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» з 01.01.2013 року реєстрація права власності можлива лише за рішенням суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок та господарські будівлі. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог. Інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, немає.

Outcome: approved