Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство Фактор» про зобов`язання припинити неправомірні дії та стягнення моральної шкоди, згідно з яким просив суд: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство Фактор» припинити неправомірні дії, що полягають у дзвінках на телефон ([NUMBER] та листах на ім`я [PERSON] , що містять погрози та примушування до виконання цивільно- правових зобов`язань, як такі, що суперечать нормам національного законодавства України; стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що громадянка, [PERSON] , яка позивачу невідома, незважаючи на збіг у прізвищі, оформила позику або кредит в мікрофінансовій установі, та будучи недобросовісною людиною вказала позивача та його номер телефону, в якості поручителя за своєю позикою. Тривалий час, починаючи з січня 2021 року та по теперішній час, позивачу надходять смс-повідомлення з погрозами від відповідача, постійно дзвонять колектори чи автовідповідач відповідача з погрозами та вимогами сплатити борг за [PERSON] , відношення до якого він ніякого не має. Зважаючи на тривалу неправомірну поведінку відповідача та глибину понесених душевних страждань, позивач вважає, що справедливим також буде відшкодування завданої моральної шкоди в грошовому еквіваленті у 100 000,00 грн., у результаті чого звернувся до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021 року матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 18.06.2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 09.02.2022 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Щодо вимог позову про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство Фактор» припинити неправомірні дії, що полягають у дзвінках на телефон ([NUMBER] та листах на ім`я [PERSON] , що містять погрози та примушування до виконання цивільно- правових зобов`язань, як такі, що суперечать нормам національного законодавства України, судом встановлено наступне. Як вбачається з позовної заяви, громадянка, [PERSON] , яка позивачу невідома, незважаючи на збіг у прізвищі, оформила позику або кредит в мікрофінансовій установі, та будучи недобросовісною людиною вказала позивача та його номер телефону, в якості поручителя за своєю позикою. Позивач стверджує, що ніякої згоди на вищевказані дії [PERSON] не надавав та ніколи не був поручителем за ії позикою чи кредитом, тому що навіть ніколи з нею не був знайомий. Розмір цієї позики чи кредиту, позивачу також невідомий. Тривалий час, починаючи з січня 2021 року та по теперішній час, позивачу надходять смс-повідомлення з погрозами від відповідача, постійно дзвонять колектори чи автовідповідач відповідача з погрозами та вимогами сплатити борг за [PERSON] , відношення до якого він ніякого не має, що підтверджується журналом телефонних розмов позивача, а також аудіозаписами розмов з відповідачем. До матеріалів справи долучений CD-диск з аудіозаписами розмов, з яких вбачається, що особи, які телефонують позивачу - представляються робітниками відповідача. У зв`язку з чим, ще 04.02.2021 року для досудового врегулювання цього спору, [PERSON] був вимушений звернутись до відповідача із заявою-вимогою про заборону використання його персональних даних, а саме його мобільного номеру телефону ([NUMBER] в порядку дії положень Конституції України та Закону України «Про захист персональних даних», що підтверджується квитанцією з «Укрпошти» з описом вкладення до цінного листа. Незважаючи на подану заяву, відповіді на неї у встановлений законодавством строк відповідач не надав, всупереч ЗУ «Про звернення громадян». Відповідно до ч. 6 ст. 6 ЗУ «Про захист персональних даних» - Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про захист персональних даних» - Володілець персональних даних повідомляє Уповноваженого про обробку персональних даних, яка становить особливий ризик для прав і свобод суб`єктів персональних даних, упродовж тридцяти робочих днів з дня початку такої обробки. Види обробки персональних даних, яка становить особливий ризик для прав і свобод суб`єктів персональних даних, та категорії суб`єктів, на яких поширюється вимога щодо повідомлення, визначаються Уповноваженим. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про захист персональних даних» - Використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб`єктам відносин, пов`язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб`єкта персональних даних чи відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист персональних даних» - Підставами для обробки персональних даних є: 1) згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; 2) дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; 3) укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних; 4) захист життєво-важливих інтересів суб`єкта персональних даних; 5) необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом; 6) необхідність захисту законних інтересів володільця персональних даних або третьої особи, якій передаються персональні дані, крім випадків, коли потреби захисту основоположних прав і свобод суб`єкта персональних даних у зв`язку з обробкою його даних переважають такі інтереси. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист персональних даних» - Суб`єкт персональних даних повідомляється про володільця персональних даних, склад та зміст зібраних персональних даних, свої права, визначені цим Законом, мету збору персональних даних та осіб, яким передаються його персональні дані: -в момент збору персональних даних, якщо персональні дані збираються у суб`єкта персональних даних; -в інших випадках протягом тридцяти робочих днів з дня збору персональних даних. Відповідно до ч. 5 ст. 25 ЗУ «Про споживче кредитування» - Кредитодавець, новий кредитор, колекторська компанія, фізичні та юридичні особи, залучені на договірних засадах кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією до безпосередньої взаємодії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем або майновим поручителем, третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, зобов`язані дотримуватися вимог щодо взаємодії із споживачами під час врегулювання простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки). Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту споживачів при врегулюванні простроченої заборгованості» №1349-IX від 19.03.2021року - ст. 41-1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» - Відповідальність за порушення прав споживачів - ч. 2. Органи, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції застосовують до фінансових установ, інших суб`єктів господарювання, що надають фінансові послуги, та осіб, які надають посередницькі послуги на ринках фінансових послуг, у тому числі кредитних посередників, колекторських компаній, штрафні санкції за такі порушення прав споживачів: доповнено п. 8 такого змісту: недотримання встановлених законодавством вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки) - у розмірі від 3000 до 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 68 Конституції України встановлює обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до положень п.2 ст.16 ЦК України, до загальних способів захисту цивільних прав та інтересів відноситься зокрема припинення дії, яка порушує право та відшкодування моральної шкоди. До спеціальних способів захисту, які застосовуються до всіх особистих немайнових прав, відносяться відновлення порушеного особистого права, спростування недостовірної інформації, заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права, в тому числі право на повагу до гідності та честі і недоторканості ділової інформації. Суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача припинити неправомірні дії щодо позивача, а саме: дзвінки на його мобільний номер, надсилання листів на його адресу, оскільки такі дії містять у собі ознаки примушування до виконання цивільно - правового договору, що згідно КК України є кримінально - караним діянням та визнає, що такі дії вчиняються відповідачем всупереч національному законодавству України. Враховуючи викладене, вимога позивача про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство Фактор» припинити неправомірні дії, що полягають у дзвінках на телефон ([NUMBER] та листах на ім`я [PERSON] , що містять погрози та примушування до виконання цивільно- правових зобов`язань, як такі, що суперечать нормам національного законодавства України - є законною та обґрунтованою, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у цій частині. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, судом встановлено наступне. Позивач вважає, що йому заподіяно значну моральну шкоду, оскільки він об`єктивно зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, яка підлягає відшкодуванню винною особою відповідно до закону. Всі ці дзвінки мають негативний вплив, в першу чергу, на психологічний стан позивача, оскільки він вимушений витрачати на це свій час та слухати цю маячню кожен день. Протиправними діями відповідача позивачу були завдані та кожен день завдаються немайнові втрати, спричинені моральними стражданнями, які спричинили та спричиняють негативні зміни у його житті, а саме: погіршення психо-емоційного стану, втрату сну, емоційну напругу, нервозність, дратівливість, неможливість спілкуватися з оточуючими. Зважаючи на тривалу неправомірну поведінку відповідача та глибину понесених душевних страждань, позивач вважає, що справедливим буде відшкодування завданої моральної шкоди в грошовому еквіваленті у 100 000,00 грн. Відшкодування моральної шкоди може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, тому, виходячи з вищевикладеного, вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню - у розмірі 10 000,00 грн. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 227,00 грн. пропорційно до суми задоволених позовних вимог 10% (ціна позову 100 000,00 грн).

Outcome: partial