Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

У січні 2020 року позивачка звернулась до суду із позовом про стягнення із [PERSON] грошової компенсації вартості Ѕ частки у спільній власності на автомобіль. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період із 02.09.1989 року по 24.01.2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2018 року у справі № 369/7613/17 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання права власності задоволено частково. Даним рішенням, зокрема, за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину автомобіля Mitsubishi Pajero, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Постановою Київського апеляційного суду від 02.09.2019 року в цій частині рішення було залишено без змін. Позивачка зазначала, що на даний час вказаним автомобілем користується лише відповідач, а тому оскільки дане майно є неподільною річчю, позивачка, володіючи Ѕ частиною цього автомобіля, не має можливості користуватись і розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд. З відповіді Головного сервісного центру МВС від 06.12.2019 року № 31/1112аз на адвокатський запит вбачається, що згідно з наявною станом на 04.12.2019 року у базі даних Єдиного держаного реєстру засобів інформацією, автомобіль Mitsubishi Pajero, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , зареєстрований на ім`я [PERSON] . Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 04/20, складеного 16.01.2020 року, вартість зазначеного автомобіля складає 392 976 грн. У зв`язку з вищезазначеним, позивачка просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля Mitsubishi Pajero, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] у розмірі 196 488 грн., припинити з дня отримання нею грошової компенсації право власності на Ѕ частину зазначеного автомобіля, а також стягнути з відповідача витрати на проведення авто товарознавчої експертизи у розмірі 4000 грн. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. від 27.02.2020 року було відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 40-41). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. від 20.07.2020 року у зв`язку зі смертю відповідача [PERSON] провадження по справі було зупинено до вступу правонаступників померлого (т. 1 а.с. 77-78). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. від 17.09.2020 року було поновлено провадження по справі (т. 1 а.с. 83-84). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. від 09.11.2020 року замінено померлого відповідача [PERSON] на його правонаступників - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т. 1 а.с. 131). 07.12.2020 року надійшов відзив від відповідача [PERSON] , згідно якого він проти позову заперечує, посилаючись на те, що він дійсно подав заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька - [PERSON] , який помер [INFO] , однак спірним авомобілем він не володіє та не користується, оскільки він знаходиться у гаражі за адресою: [ADDRESS] , де позивачка [PERSON] зареєстрована з листопада 2020 року та користується даним будинком та гаражем (т. 1 а.с. 212-215). 17.12.2020 року від представника відповідачки [PERSON] надійшов відзив, згідно якого вона проти позову заперечує, посилаючись на те, що спадщина дійсно була прийнята відповідачами, однак не оформлена, а тому вони не стали співвласниками майна і не повинні компенсувати вартість частки майна позивачці. (т. 1 а.с. 134-136). 02.04.2021 року до суду надійшов відзив представниці відповідача [PERSON] , згідно якого вона проти позову заперечує, посилаючись на те, що на даний час спадщина не оформлена. Крім того, наданий позивачкою висновок експерта не може братись до уваги при вирішення спору, оскільки суд має досліджувати вартість майна станом на день винесення рішення. Також зазначає, під час судового розгляду має бути встановлено, чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар, зазначивши, що відповідач [PERSON] неспроможний виплатити позивачу компенсацію за частку вказаного автомобіля, оскільки не має жодного доходу за 2020 рік, поряд з цим на його утриманні знаходиться малолітня дитина, а дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною (т. 1 а.с. 217-221). На підставі розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва № 432 від 26.04.2021 року було проведено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку із відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя, та визначено суддю Кириленко Т.В. (т. 1 а.с. 244). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Кириленко Т.В. від 27.04.2021 року вказану справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 246-247). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Кириленко Т.В. від 15.02.2022 року було закрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Представники відповідачів проти позову заперечували з підстав, зазначених у відзивах. Суд, вислухавши пояснення позивачки та представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, у період із 02.09.1989 року по 24.01.2017 року позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (т. 1 а.с. 5). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2018 року у справі № 369/7613/17 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання права власності задоволено частково. Даним рішенням, зокрема, за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину автомобіля Mitsubishi Pajero, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (т. 1 а.с. 6-16). Постановою Київського апеляційного суду від 02.09.2019 року, а також постановою Верховного Суду від 9.06.2021р. в цій частині рішення залишено без змін (т. 1 а.с. 18-23, т. 2 а.с. 3-26). З відповіді Головного сервісного центру МВС від 06.12.2019 року № 31/1112аз на адвокатський запит вбачається, що згідно з наявною станом на 04.12.2019 року у базі даних Єдиного держаного реєстру засобів інформацією, автомобіль Mitsubishi Pajero, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , зареєстрований на ім`я [PERSON] (т. 1 а.с. 27-28). З висновку автотоварознавчої експертизи № 04/20, складеного 16.01.2020 року, вбачається, що вартість зазначеного автомобіля складає 392 976 грн. (т. 1 а.с. 31-35). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.02.2020 року, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] (т. 1 а.с. 48). Як вбачається з відповіді Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори від 25.09.2020 року заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , подали: дружина померлого - [PERSON] , [INFO] ; сини померлого: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 125). Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-68цс14, відповідно до статті 365 ЦК України, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Отже, обов`язковими умовами для припинення права особи на частку в майні є наявність однієї з умов, визначених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України та умови, вказаної в п. 4 ч. 1 цієї статті. Аналіз конструкції норм ст. 364 та 365 ЦК України свідчить, що положення ст. 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів у справі. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. Відповідно до частин 1 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно з правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у Постанові від 3 квітня 2013 року у справі N 6-12цс13, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 1 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Крім того, під час розгляду справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, судам належить з`ясовувати: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року (справа № 6-2925 цс15). Так, автомобіль Mitsubishi Pajero, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , право власності на 1/2 частину якого рішенням суду визнано за позивачкою, є неподільною річчю, а тому виділ належної позивачці частки в натурі є неможливим. Крім того, як зазначено в позовній заяві та не спростовано відповідачами, даний автомобіль знаходився у користуванні колишнього чоловіка позивачки - спадкодавця [PERSON] , що і було однією з підстав для звернення позивачки до суду з даним позовом. Відповідачі у справі є спадкоємцями [PERSON] , прийняли спадщину, а тому відповідно до ст. 1216 ЦК України до них перейшли всі права та обов 'язки спадкодавця. Тому твердження відповідачів про те, що автомобіль не знаходиться у їх користуванні, а тому вони не повинні сплачувати позивачці компенсацію вартості його частини не грунтується на чинному законодавстві. Посилання відповідача [PERSON] на те, що він не має можливості виплатити позивачці компенсацію у зв 'язку з складним матеріальним становищем, тобто сплата компенсації буде для нього надмірним тягарем суд вважає безпідставним, оскільки він був притягнутий до участі у справі в якості співвідповідача як спадкоємець власника майна, у користуванні якого дане майно знаходилось, від прийняття спадщини не відмовився, а тому, як зазначено вище, до нього перейшли всі права та обов 'язки спадкодавця. При цьому суд враховує і той факт, що згідно пояснеь сторін до спадкової маси, яку прийняли відповідачі, крім частини спірного автомобіля, входить будинок, квартира та земельні ділянки, тому суд не вважає надмірним тягарем для спадкоємця майна сплату вартості 1/6 частини автомобіля (1/2 : 3). Також суд не приймає до уваги доводи відповідачів про те, що свідоцтво про право на спадщину вони ще не отримали, а тому не є співвласниками спірного майна і даний позов є передчасним, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з правовою позицію, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі N 6-2925цс15, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна розгляду справи судом. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню . Визначаючи розмір компенсації суд приймає до уваги наданий позивачкою висновок експерта, згідно якого вартість автомобіля Mitsubishi Pajero, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] становить 392 976 грн., оскільки жодних доказів на його спростування відповідачі не надавали, клопотань про призначення судової експертизи не заявляли, не дивлячись на те, що таке право їм судом роз 'яснювалось. Таким чином, з відповідачів на користь позивачки, враховуючи ст. 1267 ЦК України, згідно якої частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, підлягає стягненню вартість 1/2 частини автомобіля Mitsubishi Pajero, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , яка становить 196 488 грн. (392 976:2), тобто по 65 496 грн. з кожного (196 488 : 3). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки в рівних частках з кожного підлягають стягненню витрати на проведення експертизи (а.с. 29). та на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved