Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

В травні 2017 р. позивач ПАТ «КБ «Приватбанк» (після зміни назви - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 09.11.2016 р. в розмірі 59 866,53 грн., що виникла станом на 02.05.2017 р. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідно до укладеного Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних послуг б/н від 09.11.2016 р. відповідач отримав від позивача кредит в розмірі 45 368,66 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку за кредитом та погашенням заборгованості, починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 02.05.2017 р. утворилась заборгованість в розмірі 59 866,53 грн., з яких: 45 368,67 грн. - заборгованість за кредитом, 5 293,0 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7 258,96 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 1 945,9 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Посилаючись на те, що позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, то позивач просить стягнути дану заборгованість в судовому порядку. Провадження у справі відкрито ухвалою від 02.06.2017 р. з призначенням судового розгляду (суддя Декаленко В.С.). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ від 02.10.2017 р. матеріали вказаної справи передані на розгляд судді Ларіоновій Н.М. В листопаді 2017 р. відповідачем поданий зустрічний позов, в якому позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсним кредитний договір. Зустрічний позов мотивований тим, що при укладанні договору працівники Банку, скористувавшись тяжким моральним станом [PERSON] через смерть близького родича, ввели в оману щодо порядку розрахунків і досягли неправомірного укладання договору кредиту. В зв`язку з неодноразовим постійним апеляційним та касаційним оскарженням відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі протягом з листопада 2017 р. по листопад 2021 р., що зумовило витребування з районного суду справи в різні періоди відповідно Київським апеляційним судом та Верховним Судом, питання про прийняття зустрічного позову до провадження та об`єднання його з первісним позовом вирішено під час підготовчого провадження ухвалою від 16.08.2021 р. 28.05.2018 р. Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». Ухвалою від 16.08.2021 р. закрито підготовче провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду. Ухвалою від 16.02.2022 р. зустрічний позов залишено без розгляду на підставі ст.257 ч.1 п.3 ЦПК України в зв`язку з повторною неявкою в судове засідання позивача за зустрічним позовом. Відповідно п.9 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження. В судове засідання представник позивача за первісним позовом не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, в первісному позові міститься його клопотання, в якому просить розглянути справу за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач за первісним позовом та/або його представник, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не подано. Відповідно ст.12 ч.4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій. В зв`язку з чим на підставі ст.223 ч.4, 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі доказів, наданих стороною позивача. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 09.11.2016 р. між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних послуг. Відповідно до умов вищевказаного Договору, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 45 368,66 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24,0% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з погашенням заборгованості починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими Банком Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та позивачем Кредитний договір, що підтверджується підписом [PERSON] у заяві. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Як встановлено судом, договір, що укладений між сторонами, складається з Генеральної угоди, підписаної позивачем та відповідачем, Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Умов і правил надання банківських послуг. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Положеннями ч.1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому З п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, процентам за користуванням ним, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до пункту 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону при припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Судом встановлено, що протягом дії укладеного кредитного договору жодна з його сторін не заявила про його припинення, а тому він автоматично був пролонгований, отже строк дії кредитного договору не закінчився. Крім того, Умовами передбачено збільшення кредитного ліміту. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором, укладеним з відповідачем, станом на 02.05.2017 р. становить: 45 368,67 грн. - заборгованість за кредитом, 5 293,0 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7 258,96 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Доказів того, що зазначена сума заборгованості відповідачем на користь позивача на час розгляду цієї справи сплачена, [PERSON] не надано. Наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині відповідає вимогам закону та умовам договору. За стягнення заборгованості позивач звернувся в межах встановленого ст.ст.257, 258 ч.2 п.1 ЦК України строк. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що доводи позивача в цій частині підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовані відповідачем. А тому в цій частині позов підлягає до задоволення. В частині вимог про стягнення штрафу суд вважає за необхідне відмовити за таких підстав. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору, а саме пунктом 1.1.5.25 передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час п.2.2 Генеральної угоди передбачено сплату штрафу, як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, а саме порушення строків платежів на погашення заборгованості. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). В даному випадку пеня і штраф, нараховані за один і той же період, на переконання суду, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування. В зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 1 945,0 грн. відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди не підлягають до задоволенню, оскільки суперечать чинному законодавству, в зв`язку з чим за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню відповідно до пункту 1.1.5.25 Умов. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається АТ КБ «ПриватБанк», як на підставу своїх вимог до відповідача. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову АТ КБ «Приватбанк». На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 1 600,0 грн., підтверджений квитанцією від 11.05.2017 р., який є мінімальним розміром, встановленим за ставками на час звернення позивача до суду. Крім того, такий розмір судового збору підлягав би сплаті позивачем і при пред`явленні позову про стягнення і без суми штрафу, а тому принцип пропорційності в даному випадку не застосовується. На підставі викладеного, ст.ст.526, 610-612, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial