Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

В грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з боку відповідача йому чиняться перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] , який після розлучення сторін залишився проживати з матір`ю. У зв`язку з чим, позивач просив зобов`язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, визначивши способи його участі у вихованні. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.01.2020 провадження у справі було відкрито, постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження. Відповідачем було подано відзив, в якому вона заперечувала чинення нею перешкод у спілкуванні позивача з сином, у позові просила відмовити повністю. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.09.2020 провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішення суду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування в особі Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (ун.№761/47411/19, пров. №2/761/3409/2020). Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 09.04.2021 ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10.09.2020 скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2021 провадження у справі було поновлено, справу призначено до розгляду. Згідно з протокольною ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.02.2021 підготовче судове засідання у справі було закрито, за згодою сторін, суд перейшов до розгляду справи по суті. Позивач в судовому засіданні наголошував на необхідності задоволення позовних вимог, стверджував про продовження здійснення йому перешкод у вихованні та спілкуванні з сином. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог, наголошували на тому, що відповідачем не чиниться жодних перешкод у спілкуванні з сином. Відповідач вказувала, що ніколи не заперечувала та не забороняла сину бачитись з батьком. Проте, після зустрічей з відповідачем, син сам не виявляє бажання з ним бачитись та не хоче спілкуватись з позивачем. Представник відповідача повідомила, що згідно з постановою Київського апеляційного суду від 17.11.2021 [PERSON] було позбавлено батьківських прав. Вважали відсутніми підстави для задоволення позову. Позивач зазначив, що йому не відомо було про ухвалене рішення Київського апеляційного суду від 17.11.2021, він має намір його оскаржувати. Інших клопотань позивач не заявляв. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України). Представник Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації направляла звернення у яких вказувала на необхідності зупинення розгляду питання про усунення у перешкод у спілкуванні до розгляду питання про позбавлення батьківських прав. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Згідно з рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.09.2015 шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09.06.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.01.2016 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні. Матеріалами справи підтверджується, що дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] . Згідно з рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.07.2016 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з його матір`ю [PERSON] . На підставі Розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 306 від 20.05.2016 визначено способи участі батька, [PERSON] , у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, а саме: І та ІІІ неділі кожного місяця з 15 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у присутності матері. Позивач наголошує на продовженні порушення його прав на участь у вихованні та спілкуванні з сином. З іншого боку, відповідач вказує, що дитина не має бажання бачитись з [PERSON] , наголошує, що саме [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, діє всупереч інтересів людини. Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 17.11.2021 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року скасовано і ухвалено нове, яким позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задоволено. Позбавлено [PERSON] його батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Постанова набрала законної сили з дня її прийняття. Згідно з ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В рішенні апеляційної інстанції зазначено, що згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , під час бесіди із спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Святошинської РДА в .м Києві малолітній [PERSON] повідомив, що не бажає спілкуватись із батьком, останній раз бачив його у вересні минулого року, коли той приходив до нього до школи, такі візити батька, йому не приємні тому що, той його ображає та своїми діями принижує перед однолітками (приміряє на нього брудний одяг, який приносить із собою, постійно стверджує, що дитині необхідно обстежитись у психіатра). Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 С К України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Разом з цим, згідно з ч.1 ст. 166 ЦПК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Отже, системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що право на виховання дитини - це особисте немайнове право батьків. Воно є таким, що тісно пов`язане з особою, атому не може бути передане іншим особам та втрачається з позбавленням особи батьківських прав. Відтак, враховуючи викладене, з урахуванням того, що на момент розгляду справи, набрало законної сили судове рішення, яким [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно його сина [PERSON] , підстави для задоволення позову про про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею - відсутні.

Outcome: dismissed