Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що сімейні стосунки у нихз відповідачем не склалися, шлюбних відносин вони не підтримують, не ведуть спільного господарства і вже тривалий час проживають окремо. Кожен з них має протилежні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, у зв`язку із чим спільне життя стало неможливим та нестерпним. Тому вважає подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливим та таким, що суперечить її інтересам, тому просить шлюб розірвати. Крім того просить залишити неповнолітню дитину [PERSON] проживати разом з нею. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.01.2022 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, додатково зазначила, що між нею та відповідачем втрачено почуття поваги та любові один до одного, вони більш як пів року не підтримують подружніх стосунків, примирення між ними та збереження їх шлюбу є неможливе. Представник позивача - адвокат Сампара Н.М. в судовому засіданні позов підтримала з підстав у ньому наведених та просила його задовольнити, також просила суд одночасно з вимогою про розірвання шлюбу вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу не заперечив. Разом з тим, заперечив з приводу залишення проживання їхньої малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю, Вказав, що на даний час вони із позивачем [PERSON] проживають за однією адресою: [ADDRESS] , а тому вважає недоцільним на даний час вирішувати питання місця проживання дитини. Окрім цього, вважає, що в подальшому якщо позивач буде проживати окремо від нього, залишення проживання їхньої малолітньої дитини [PERSON] разом з нею за рішенням суду, може суттєво обмежити його у можливості спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, а тому просив у цій частині позову відмовити. А також просив не покладати на нього судовий збір, оскільки вважає, що позивач свідомо у позовній заяві вказала інші адреси місця проживання відповідача достеменно знаючи, що він проживає за однією адресою з позивачем, а саме по [ADDRESS] . Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 24.01.2015 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, про що складено актовий запис №65. У шлюбі в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 09.03.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Тернополю Тернопільського міськрайонного управління юстиції Тернопільської області. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи № 18898/28-03 від 27.04.2018, виданої відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи, та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За змістом ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, обоє бажають шлюб розірвати, відтак їх шлюб носить формальний характер та його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін, в зв`язку з чим суд вважає, що відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб між сторонами слід розірвати. Водночас, згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У відповідності зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст. 109 Сімейного Кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. За відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. За наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини, що узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18. На підставі наведеного, беручи до уваги, що відповідач заперечує проти залишення проживання дочки [PERSON] з матір`ю, суд вважає, що між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини, відтак відмовляє в задоволенні вимог одночасно із розірванням шлюбу про визначення місця проживання дитини [PERSON] разом із матір`ю та роз`яснює сторонам право звернення до органу опіки та піклування з заявою про визначення місця проживання дитини чи до суду з відповідним позовом. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 992, 40 грн. судового збору.

Outcome: partial