Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, який мотивує тим, що 05.10.2006 року вона уклала шлюб з відповідачем. У даному шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникали та виникають сварки і суперечності свідком яких нерідко є їхні діти, що тяжким чином впливає на їх та на її душевний стан. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їх сім`ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за переконанням позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Спору щодо визначення місця проживання дітей між ними немає. За спільною згодою батьків діти після розірвання шлюбу залишаться проживати з позивачкою. Водночас, дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Однак, самостійно забезпечити такий рівень життя для дітей вона не може. Відповідач є здоровим і працездатним чоловіком. Як їй відомо ві працює у поліграф центрі ТОВ «РІК» та за його словами отримує заробітну плату у розмірі 12-15 тис. грн. А тому, на підставі вищенаведеного просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. на кожну дитину. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов, з підстав, наведених у ньому. Додала, що проживають окремо з відповідачем з квітня 2021 року, примирення між ними неможливе. За весь період спільного життя відповідач не турбувався про матеріальне та фінансове забезпечення сім`ї, повністю самоусунувся від своїх обов`язків. Постійно її принижував, психологічно тиснув на неї, руйнуючи її особистість. Незважаючи на тяжке матеріальне становище він говорив, що має добру роботу і не бажає нічого покращувати, водночас і її не бажав відпускати на заробітки чи кращу роботу. Дітей фінансово утримувала вона, відповідач давав лише незначну суму коштів, і то лише коли вона сама просила. Загалом всі фінансові питання сім`ї вона вирішувала сама. За словами відповідача він отримує стабільну заробітну плату, близько 12000,00 грн. про , що особисто розповідав їй, її батькові та братам позивачки. Бувають випадки коли була понаднормова робота, то отримував близько 15000,00 грн.. Однак, цих грошей вона ніколи не бачила. Понад півроку вона з дітьми проживає окремо та орендує квартиру. Відповідач на утримання дітей грошей не надає. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причин неявки суд не повідомив, а тому суд уважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 05 жовтня 2006 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим міським відділом реєстрації акті цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Як встановлено згідно з пояснень позивача, через постійні сварки, які відбувалися між сторонами через протилежні погляди на шлюб та сім`ю між сторонами втрачено почуття любові, поваги один до одного, дружби та взаємодопомоги. З квітня 2021 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що збереження шлюбу є неможливим. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд уважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Як встановлено в ході розгляду справи неповнолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю - [PERSON] , що не заперечується відповідачем. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ст. 184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч. ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд, враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Відповідач перебуває в працездатному віці, зі слів позивачки має постійне місце роботи і його заробітна плата становить 12-15 тис. грн., щодо наявності інших утриманців суду невідомо, являючись батьком неповнолітніх дітей зобов`язаний утримувати їх до повноліття. А тому враховуючи наведене суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути в користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до ст. 184 СК України, у твердій грошовій сумі, в розмірі по 2500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved