Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , просить стягнути з [PERSON] , на її користь аліменти на малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та на малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі - 8 000 грн - по 4 000 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.) на кожного, щомісячно до досягнення ними повноліття. Позов мотивовано тим, що в шлюбі із відповідачем народилося двоє дітей, які на цей час перебувають на її утриманні. Відповідач є молодою особою працездатного віку, інших дітей на утриманні немає, працює закордоном, отримує стабільний дохід і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання своїх дітей. Раніше відповідач здійснював грошові перекази з-за кордону у сумі 300-500$ щомісяця, що свідчить про його реальну можливість надавати допомогу дітям. Однак, оскільки перекази нерегулярні, а часом і відсутні, а витрати на навчання, лікування, харчування, одяг, медичні та комунальні послуги, кишенькові витрати дітей, позашкільні заходи є необхідністю, - доводиться стягувати аліменти у судовому порядку. Відповідач у заперечення на позов заперечує проти стягнення аліментів в сумі 8000 грн. Вважає, що слід стягувати аліменти в розмірі не більше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Зазначає, що він проживає та працює в Російській Федерації, орендує житло, та його заробіток є непостійним. Крім того, зауважує, що і в позивачки є обов`язок утримувати дітей. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала, з підстав, викладених в ньому. Пояснила, що відповідач в місті Тернополі займався євроремонтами приміщень, такі роботи добре ціняться на ринку праці, а тому добре заробляв. Зараз він перебуває в Російській Федерації, де рівень заробітної плати вищий, він там офіційно працює, інших утриманців не має. Зазначає, що на хороший майновий стан вказує те, що раніше відповідач надсилав по 300-500 доларів США на утримання дітей. Звертає увагу суду, що позивачка несе витрати на навчання, додаткові платні заняття, відвідування культурних та розважальних заходів дітей а також, на їх лікування та медичні обстеження. Відповідач повідомлявся про час та місце слухання справи, однак в судове засідання не з`явився, у запереченні на позов просив розглядати справу в його відсутності. Розглянувши справу, суд дослідив такі докази та встановив такі обставини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 2011 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2021 року у справі №607/5088/21. В цьому шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. Суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи із такого. Згідно статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991\~p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу вимог статті 182\~СК суд,\~при визначенні\~розміру аліментів,\~враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші\~обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний\~рекомендований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~становить розмір\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~і може\~бути присуджений\~судом у\~разі достатності\~заробітку (доходу)\~платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Зважаючи на матеріальне становище позивачки, матеріальне становище платника аліментів, який є молодою особою працездатного віку, інших дітей на утриманні немає, працює за кордоном, отримує стабільний дохід і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, суд доходить переконання, що аліменти на утримання дітей слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісяця на кожну дитину. Вказаний розмір є дещо більший від мінімального рекомендованого розміру встановленому статтею 182 Сімейного кодексу України - прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, такий розмір є меншим за 1/3 середнього заробітку в Російській Федерації, а саме сумі еквівалентній 54000 російських рублів приблизно 20000 грн. На думку суду, менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання дітей та забезпечення їх рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Позивачка не довела, що відповідач має можливість платити аліменти в більшому розмірі. Тому позов підлягає до часткового задоволення. На підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430\~ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial