Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення неустойки, винагороди, основного боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 липня 2020 року відповідачі за договором позики та поруки взяли у нього в борг 7300 гривень для закупівлі товару з подальшою його реалізацією. Борг відповідачі зобов`язалися повернути 09 вересня 2020 року. Згідно договору позики винагорода позикодавцю встановлено у розмірі 10% від суми боргу щомісячно до дня повного фактичного повернення всієї суми кредитору. У разі неповернення суми боргу в строк відповідачка зобов`язалася сплатити щоденну неустойку в розмірі 25% від всієї суми. Враховуючи неповернення [PERSON] грошових коштів за вищезазначеним договором позики, позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу у розмірі 7300,00 грн., суму неустойки за період з 09 вересня 2020 року по 09 грудня 2020 року в розмірі 25% за кожен день прострочення у розмірі 164250,00 (сто шістдесят чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень, суму винагороди (процентів) за договором позики у розмірі 4457,00 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят сім) гривень, а всього кошти у розмірі 176007,00 (сто сімдесят шість тисяч сім) гривень. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.09.2021 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. У судове засідання позивач не з`явився, зазначив у позовній заяві розглядати справи без його присутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, на адресу суду відзиву на позовну заяву не подала, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неможливості подати відзив суду не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, на адресу суду відзиву на позовну заяву не подала, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неможливості подати відзив суду не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. За згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст..ст. 280-281 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 09 липня 2020 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник), був укладений договір позики. За даним договором [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 7300 грн. (сім тисяч триста гривень) строком на два місяця, які зобов`язалася повернути 09 вересня 2020 року. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено винагороду у формі 10 % від суми позики щомісячно до дня фактичного повернення грошових коштів. В разі неповернення суми боргу в строк [PERSON] зобов`язалася сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 % від всієї суми. Неустойка згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає. Станом на час ухвалення рішення суду не надано доказів щодо виконання/часткового виконання [PERSON] умов договору позики та повернення грошових коштів. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до\~ст.\~551\~ЦК України\~предметом неустойки\~може бути\~грошова сума,\~рухоме і\~нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В договорі позики сторони погодили, що розмір неустойки зменшенню не підлягає. Разом з тим, статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином умова договору про неможливість зменшення розміру неустойки прямо суперечить ч. 3 ст. 551 ЦК України. Отже такий пункт договору є нікчемним в розумінні ч. 2 ст. 215 ЦК України (недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин)). Тому суд,

Outcome: partial