Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області (правонаступник Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області), треті особи Дніпровська районна державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позову зазначає, що у 2015 році помер її чоловік. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, яку прийняли вона як дружина померлого та син [PERSON] . На спадкове майно у визначеному законом порядку нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак на частину спадкового майна - домоволодіння [ADDRESS] нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва враховуючи те, що за життя спадкодавцем не було отримано правовстановлюючого документу на таке майно. В позасудовому порядку вирішити даний спадковий спір не має можливості. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , на домоволодіння [ADDRESS] . Представник Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області (правонаступник Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області) у судове засідання не з`явився, відповідно до листа за вих. №03-07/05/2422 від 27 вересня 2021 року селищний голова Іван Камінський просить суд слухати справу за відсутності представника селищної ради та вирішити справу відповідно до вимог чинного законодавства. Представник Дніпровської районної державної нотаріальної контори надав суду копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у судове засідання не з`явився. [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує не заперечує проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , на домоволодіння [ADDRESS] . На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими\~ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного. Позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (ст. 30 ЦПК України). Враховуючи що предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно домоволодіння у с. Балівка Дніпровського району Дніпропетровської області, справа прийнята до провадження з дотриманням вимог правил підсудності. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)\~вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У абзаці 10 пункту 9\~рішення Конституційного Суду України від 30 січня\~\~2003 року № 3-рп/2003\~правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Окрім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1\~ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може\~захистити цивільне\~право або\~інтерес іншим\~способом,\~що встановлений\~договором або\~законом чи\~судом у\~визначених законом\~випадках.\~ Разом із цим, відповідно до ч 3. ст. 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень\~частин другої - п`ятої статті 13\~цього Кодексу. Так, відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях.\~Суд сприяє\~всебічному і\~повному з`ясуванню\~обставин справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ст. 82 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є дружиною померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . За життя [PERSON] належало домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка за цією ж адресою, площею 0,1400 гектарів, з кадастровим номером 1221486800:02:005:0118, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Крім цього, [PERSON] також належала друга земельна ділянка, площею 3,2600 гектарів, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Балівської сільської Ради Дніпровського району. Спірний будинок [PERSON] збудував на тій ділянці, яка була виділена на його ім`я сільською Радою, згідно з довідки з погосподарської книги. Заповіту [PERSON] за життя не складав. Після смерті [PERSON] , у відповідності з вимог ч.1 ст.1220 ЦК України, відкрилась спадщина на все його майно, в тому числі і на вказане домоволодіння та на дві земельні ділянки. Що стосується домоволодіння та земельних ділянок, то [PERSON] надала в нотаріальну контору відповідні документи про ступінь родинних відносин та свідоцтво про одруження і про смерть свого чоловіка, а також правовстановчі документи на земельні ділянки та документи на домоволодіння. Згідно з технічного паспорту на спірне домоволодіння, виданого 06.03.2009 року, а також відповіді з КП «Бюро технічної інвентаризації» від 12.04.2016р., воно складалось з будинку А, загальною площею 76,1 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м., прибудови а,а1, сараїв Б, Г, Д, Е, погребу з шийкою В, навісу Ж, літнього душу 3, вбиральні И, колодязя К, огорожі №1-3. На час відкриття спадщини, спадкоємцями 1-ї черги, згідно з вимог ст. 1261 ЦК України, були дружина [PERSON] , та спільний син - [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщин. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом, і згідно з вимог ст. 1261 ЦК України, [PERSON] , як дружина померлого, є разом з сином [PERSON] спадкоємицею першої черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадщину [PERSON] та [PERSON] прийняли, шляхом подачі відповідних заяв про прийняття спадщини до Дніпропетровської державної нотаріальної контори. За їхніми заявами державним нотаріусом нотаріальної контори Матвієнко В.Г. була відкрита спадкова справа № 102/2016. Відповідно до надано суду копії спадкової справи після смерті [PERSON] , [PERSON] відмовився від права на батьківське домоволодіння, на користь [PERSON] - своєї матері. Також, з спадкової справи вбачається, що 27 травня 2016 р. [PERSON] та [PERSON] , згідно з вимог ст. 1278 ЦК України, уклали договір, як спадкоємці першої черги, про поділ спільного спадкового майна після смерті [PERSON] . За цим договором [PERSON] 27.05.2016 р.отримала свідоцтв про право на спадщину за законом, на земельну ділянку площею 0,1400 гектарів, що знаходиться за адресою домоволодіння, тобто, по [ADDRESS] , на яку було видано на ім`я спадкодавця державний акт на право власності Балівською сільською Радою 07.06.2010 р., згідно з рішення №54 від 20.11.1996 р., та рішення №27/у від 28.10.2009 р. [PERSON] в цей же день отримав у цього ж державного нотаріуса іншу земельну ділянку - площею 3, 2600 гектарів, розташовану на території Балівської сільської Ради. [PERSON] не має претензій щодо успадкування [PERSON] після смерті спадкодавця його домоволодіння, що підтверджується у його власноручно написаній заяві про те, що він не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на спадкове домоволодіння. В той же день - 27.05.2016 р., державний нотаріус Матвієнко В.Г. видала на ім`я [PERSON] постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на домоволодіння по [ADDRESS] , в якому проживає позивач, через те, що спадкодавцем за життя не було отримано документу, що встановлює право власності на цей житловий будинок. Відповідно до роз`яснень абз. З п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки спадкодавцю [PERSON] за життя фактично належало вищезазначене домоволодіння, на яке не було отримано вчасно офіційних правовстановчих документів, то за [PERSON] , як спадкоємицею 1-ї черги, необхідно визнати право власності на це спадкове майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Про це зазначено в листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-753//0/4-13, від 16.05,2013р Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації, а відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Як роз`яснено у п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Аналогічна ситуація щодо отримання права на спадок викладена в рішеннях судів багатьох інстанцій В даному випадку ніхто не оспорює право на спадок [PERSON] після смерті її чоловіка, в тому числі і територіальна громада, вони з нині покійним чоловіком дійсно придбали майно, будучи в офіційному шлюбі, і [PERSON] є спадкоємцем після його смерті. З огляду на зазначене вище, позивачем суду надано належні та допустимі докази на підтвердження позову, і іншим способом отримати законне право на спадок після смерті свого чоловіка, ніж звернення до суду, [PERSON] не має, а відтак у судовому порядку за позивачем необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , на домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача [PERSON] .

Outcome: approved