Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

стислий виклад позиції позивача у грудні 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18.04.2014р. між ним та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого останньому відкрито картковий рахунок та встановлено початковий ліміт, який потім змінювався. Оскільки відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, а тому станом на 29.11.2021р. утворилася заборгованість. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 16162,35 грн та судові витрати. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 11.01.2021р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.82). Позиції учасників судового провадження Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачу копія позовної заяви з додатками та ухвала про відкриття провадження у справі отримала були направлені за адресою реєстрації, але 01.02.2022р. повернулися до суду у зв`язку з відсутністю відповідача (а.с.85), в установлений судом 15-денний строк відзив на позов не направила. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 18.04.2014р. Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку за умовами якої вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифів становить Договір про надання банківських послуг (а.с.30-60). Згідно довідки про зміну умов кредитування, відповідачу 14.07.2014р. встановлений кредитний ліміт в розмірі 5000,00 грн, 27.02.2015р. - зменшений до 4740,00 грн; 06.08.2018р. - зменшений до 0,00 грн (а.с.28). Як видно з довідки про видачу кредитний карток, відповідачу в період з 26.07.2013р. було видано три кредитних картки з терміном дії: 12/16, 08/17, 12/21 (а.с.29). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 29.11.2021 заборгованість відповідача перед банком становить 21785,04 грн, з яких: 16162,35 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5622,69 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України (а.с.7-23). У наданій банком виписці за договором відображені дата та деталі операції і номери карток (а.с.24-27). Мотиви суду За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч.1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З досліджених в судовому засіданні Витягу з Тарифів та Умов і Правил надання банківських послуг вбачається, що вони не містять підпису відповідача, а відтак вони не можуть вважатися частиною договору. Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019р. Отже, оскільки додані банком Витяг з Тарифів, а також Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви про приєднання, зокрема щодо погодження умов про сплату відсотків, комісії, пені тощо. Водночас, як видно з наданого розрахунку (а.с.10-21), нараховані та несплачені відсотки у період з 01.01.2016р. по 30.09.2019р. у колонці 4, що в сумі становить більше 19 000, 00 грн (всі суми прочитати неможливо, так як позивач надав неналежну копію, внаслідок чого сума відображена лише частково), позивач переносив у колонки 5 та 6, тобто у тіло кредиту поточне і прострочене. У цьому ж розрахунку (а.с.21) позивач вказав, що: за поточним тілом кредиту погашено - 1117, 23 грн; за простроченим тілом кредиту - 11511, 29 грн; за відсотками - 0, 00 грн; пені - 2450, 00 грн. Натомість, хоча відповідачкою було сплачено на погашення договору 12 628, 52 грн за період до 30.09.2019р., в той час як максимальна сума ліміту була встановлена у розмірі 5 000, 00 грн, позивач визначив, що з 30.09.2019р. по 29.11.2021р. заборгованість за тілом кредиту становить 16162, 35 грн (а.с.21-23), і хоча 23.10.2020р. відповідач сплатила ще 11091, 03 грн (а.с.22 зворотна сторона) відніс сплату цих коштів на погашення неузгодженої пені. Отже, даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно отримала у банку кошти за договором 18.04.2014р., за яким було встановлено ліміт в розмірах 5000, 00 грн та 4740, 00 грн, що також підтверджується випискою з договору, водночас, оскільки між сторонами не було обумовлено в установленому законом порядку сплату відсотків, комісії, пені, тощо, а позивач безпідставно переніс нараховані ним та не узгоджені з позивачем відсотки в розмірі більше 19 000, 00 грн в тіло кредиту, чим штучно його збільшив до 16162,35 грн станом на 29.11.2021р., а з наданих розрахунків вбачається, що відповідач сплатила банку більше 12 000, 00 грн до 30.09.2019р., а 23.10.2020р. ще 11091, 03 грн, тобто в повній мірі повернула надані їй кошти навіть у більшому розмірі, а відтак суд вважає, що позов є безпідставним, а тому у його задоволенні необхідно відмовити. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed