Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач, Київський міський центр зайнятості, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути на свою користь з [PERSON] кошти у розмірі 3 055,81 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 15.01.2020, відповідно до наказу від 15.01.2020 № НТ200115, відповідач був зареєстрований як безробітний у Дніпровській районній філії Київського міського центру зайнятості. Для отримання статусу безробітного [PERSON] подав заяву, у якій зазначив про відсутність у нього заробітку або інших передбачених законодавством доходів через відсутність роботи та підтвердив, що не забезпечує себе роботою самостійно, не отримує пенсію на пільгових умовах та ін. при цьому відповідач був ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів. Наказом від 22.01.2020 № НТ200122 відповідачу призначено допомогу по безробіттю з 22.01.2020 по 15.01.2021, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу. 29.05.2020 [PERSON] було видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, однак відповідач своєчасно про це позивача не повідомив, чим порушив чинне законодавство щодо перебування на обліку в органах служби зайнятості як безробітний, що призвело до незаконного отримання ним допомоги по безробіттю. Згідно з довідкою-розрахунком від 10.07.2020 розмір нарахованого та виплаченого відповідачу матеріального забезпечення на випадок безробіття з 15.01.2020 по 28.05.2020 становить 3 055,81 грн. 17.07.2020 відповідачу було направлено повідомлення про необхідність добровільного повернення незаконно отриманих коштів, яке залишилось без належного реагування з боку відповідача. Оскільки відповідач вчасно не повідомив про отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Дніпровським РФ КМЦЗ видано наказ № НТ200928 від 28.09.2020 щодо повернення [PERSON] незаконно отриманих коштів. Такі дії відповідача наносять шкоду інтересам держави. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2020 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи і визначено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідач отримав 15.02.2021. 02.03.2021 від відповідача надійшли відзив на позовну заяву та заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні якої було відмовлено ухвалою суду від 15.03.2021. У своєму відзиві відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову, вважаючи що саме працевлаштування є умовою для припинення виплати допомоги по безробіттю. Відповідачем визнається факт отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю під час перебування на обліку в центрі зайнятості в якості безробітного, однак він вважає, що моментом з якого адвокат вважається працевлаштованим є отримання ним першого заробітку, оплати праці, винагороди або гонорару за свою професійну діяльність. За час дії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю до його припинення 17.07.2020 жодної винагороди за свою діяльність відповідачем отримано не було, як не було укладено жодної угоди про надання правової допомоги. Як самозайнята особа відповідач не став на облік до органів Державної фіскальної служби України, що також свідчить про відсутність здійснення будь-якої незалежної професійної діяльності. Також посилається на карантинні обмеження, що діяли у травні-червні 2020 року, ув`язку з чим відповідач був зобов`язаний перебувати вдома та позбавлений можливості здійснювати адвокатську діяльність та отримувати за неї винагороду. Інших заяв по суті справи від сторін не надійшло. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. За приписами ст.ст. 5, 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці. Право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Як убачається з матеріалів справи, 15.01.2020 [PERSON] звернувся до Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості з заявами, в яких просив про надання (поновлення) статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: 1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; 2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю"; 3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників. Згідно з Витягом з наказів про прийняті рішення по особі, [PERSON] , ПК № 026620011400040, Наказом від 15.01.2020 № НТ200115 йому надано статус безробітного. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Наказом від 22.01.2020 № НТ200122 відповідачу призначено допомогу по безробіттю з 22.01.2020 по 15.01.2020 та відкладено виплату допомоги по безробіттю з 22.01.2020 по 31.01.2020. Наказом від 03.02.2020 № НТ200203 відповідачу розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю з 01.02.2020. Наказом від 24.06.2020 № НТ200624 [PERSON] з 29.05.2020 припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного відповідно до п. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пп 1), 2) п. 37 Порядку від 20.03.2013 № 198, у зв`язку з початком зайнятості особи відповідно до пп. 1 п. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», пп. 1 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пп. 2 п. 1 ч. V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності. Наказом від 28.09.2020 № НТ200928 з 29.05.2020 припинено реєстрацію відповідача як безробітного, у зв`язку з зайняттям іншим видом діяльності згідно зі ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» відповідно до абз. 9 пп. 1 п. 30 Порядку, та прийнято рішення про повернення виплати у розмірі 3 055,81 грн за період з 29.05.2020 по 08.06.2020. Убачається, що 29.05.2020 [PERSON] видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про зайнятість населення» Київський міський центр зайнятості здійснює реалізацію державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції через Єдину інформаційно-аналітичну систему центрального органу виконавчої влади, яка також включає інформацію, що надходить від територіальних органів в процесі діяльності, громадян, роботодавців та органів державної влади. Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 № 60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 N 7-1, розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття. За нормою ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється, у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). У відповідності до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). За приписами п. 6 Порядку № 60/62, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Положеннями ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено право Фонду, серед іншого: користуватися в установленому порядку відомостями Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, необхідними для забезпечення виконання покладених на нього функцій; стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Відповідно до ч. 1 ст. 23 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду. У середньомісячну заробітну плату (дохід) для обчислення допомоги по безробіттю включаються всі види виплат, на які нараховувалися страхові внески, які підтверджуються даними Єдиного державного реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України (ч. 5 ст. 23 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). Згідно з довідкою-розрахунком від 10.07.2020 № 08-1465/10-21/20, що складена Київським міським центром зайнятості, [PERSON] , який був зареєстрований як безробітний в Дніпровській районній філії КМЦЗ з 15.01.2020 по 28.05.2020, були надлишково виплачені кошти матеріального забезпечення на випадок безробіття, зокрема: за період з 29.05.2020 по 31.05.2020 - 813,68 грн; за період з 01.06.2020 по 06.06.2020 - 2 242,13 грн, на загальну суму 3 055,81 грн, що підлягає поверненню. 17.07.2020 Дніпровська районна філія КМЦЗ звернулася до відповідача з листом щодо добровільного повернення суми коштів надлишково виплаченої допомоги по безробіттю у розмірі 3 055,81 грн. Вказаний лист був отриманий відповідачем 23.07.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Станом на день розгляду справи вимоги позивача залишені без задоволення з боку відповідача. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом ст. 1215, ст. 1212 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Судом враховується, що питання, чи може особа, яка має адвокатське посвідчення, вважатись безробітною, неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом. Зокрема, у постановах від 31.05.2018 (справа №750/9213/16-ц), від 07.04.2020 (справа №287/21/15-а) Верховний Суд дійшов висновків, що «… адвокатська діяльність є незалежною професійною діяльністю відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому відповідач не може вважатися незайнятою особою з часу отримання нею свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, незалежно від часу взяття її на облік органами Державної фіскальної служби України...». «… адвокату, який має діюче свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, надана законом можливість забезпечувати себе роботою, тобто адвокат є особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, належить до зайнятого населення та не може бути визнаний безробітним.». Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позову Київського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення коштів та необхідність його задоволення, оскільки відповідач, перебуваючи на обліку як безробітний, своєчасно не повідомив про отримання свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю, а отже своїм діями порушив умови Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що призвело до надлишкової виплати йому коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 3 055,81 грн. В порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню із відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при зверненні до суду із цим позовом, у розмірі 2 102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved