Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів та збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на стягнення в твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог 07.11.2012 року між [PERSON] і [PERSON] рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області розірвано шлюб. Від спільного шлюбу вони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , який після розлучення батьків залишився проживати разом із матір`ю - [PERSON] .. Згідно судового наказу виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 27 лютого 2018 року, справа №495/903/18 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.02.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Зазначений судовий наказ на теперішній час перебуває у виконавчій службі на примусовому виконанні. Фактично на теперішній час з [PERSON] стягуються щомісячно кошти в сумі 1197,5 гривень, починаючи з 01.01.2021 року відповідно до сум встановлених ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». Однак, у зв`язку з тим, що [PERSON] перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] , не працює та не отримує дохід, тобто її матеріальне становище погіршилось, а відповідач по справі є дієздатною особою, який фактично самоусунувся від виховання спільної дитини та взагалі не приймає участі у його духовному, моральному і фізичному розвитку, має змогу та повинен приймати участь в утриманні дитини. На сьогоднішній день, з врахуванням росту цін та збільшення потреб дитини, у зв`язку із її розвитком, встановленого раніше судом розміру аліментів на утримання дитини суттєво не вистачає. Аліменти, які стягуються на теперішній час з [PERSON] на утримання спільного неповнолітнього сина в розмірі 50% пожиточного мінімуму на дитину відповідного віку не вистачає навіть на третину реальних витрат, які проводяться позивачем щомісяця. На теперішній час дитина навчається у Білгород-Дністровському навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа II ступеня-ліцей», за що позивачкою щомісячно сплачуються кошти, крім того, з 2018 року син займається боксом в спортивному клубі «Південь» м.Білгород-Дністровський Одеської області, за що щомісяця позивач сплачує абонемент в сумі 500 гривень, а також придбання спортивної екіпіровки для тренувань, придбання канцтоварів і підручників (за потреби) для навчання, проїзд у міському транспорті, придбання одягу і взуття на місцевому ринку без отримання чеків та інші витрати. Сплачувати аліменти у сумі, яка б в повній мірі задовольнила потреби спільної дитини відповідач добровільно не бажає. Позивач до народження другої дитини фактично самостійно утримувала в повній мірі спільного із відповідачем сина, оскільки працювала та мала фізичну і матеріальну змогу. На теперішній час позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, тобто матеріальний стан позивача погіршився. У зв`язку з вищезазначеним, [PERSON] змушена звернутись до суду із даним позовом про зміну способу та розміру стягуваних з відповідача за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.02.2018 року аліментів та стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Дана сума є достатньою для забезпечення достатнього рівня життя дитини та встановлення рівності обов`язків обох батьків в утриманні спільного сина. Відповідач по справі є дієздатною і працездатною особою, а отже має змогу та повинен забезпечувати спільну дитину, дотримуючись принципу рівності прав та обов`язків батьків визначених Сімейним кодексом України. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.06.2021 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та справа призначена до розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини які зазначені в позову та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся, шляхом направлення на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу його місця проживання, встановлену з довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань від нього до суду не надходило. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до приписів ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.11.2012 року справа №1505/8748/2012 розірвано. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.05.2009 року. Згідно судового наказу виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 27.02.2018 року, справа №495/903/18 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, позивач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] , не працює та не отримує доходів, тобто її матеріальне становище погіршилось, а відповідач по справі є дієздатною особою, який фактично самоусунувся від виховання спільної дитини та взагалі не приймає участі у його духовному, моральному і фізичному розвитку, проте має змогу та повинен приймати участь в утриманні дитини. На теперішній час, з врахуванням росту цін та збільшення потреб дитини, у зв`язку із її розвитком, встановленого раніше судом розміру аліментів на утримання дитини суттєво не вистачає. Аліменти, які стягуються на теперішній час з [PERSON] на утримання спільного неповнолітнього сина в розмірі 50% пожиточного мінімуму на дитину відповідного віку не вистачає навіть на третину реальних витрат, які проводяться позивачем щомісяця. На теперішній час дитина навчається у Білгород-Дністровському навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа II ступеня-ліцей», за що позивачем щомісячно сплачуються кошти, крім того, з 2018 року неповнолітня дитина займається боксом в спортивному клубі «Південь» м.Білгород-Дністровський Одеської області, за що щомісяця позивач сплачує абонемент в сумі 500 гривень, а також придбання спортивної екіпіровки для тренувань, придбання канцтоварів і підручників (за потреби) для навчання, проїзд у міському транспорті, придбання одягу і взуття. Сплачувати аліменти у сумі, яка б в повній мірі задовольнила потреби спільної дитини відповідач добровільно не бажає. Позивач до народження другої дитини фактично самостійно утримувала в повній мірі спільного із відповідачем сина, оскільки працювала та мала фізичну і матеріальну змогу. На теперішній час позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, тобто матеріальний стан позивача погіршився. У зв`язку з вищезазначеним, [PERSON] змушена звернутись до суду із даним позовом про зміну способу та розміру стягуваних з відповідача за судовим наказом від 27.02.2018 року аліментів та стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Дана сума є достатньою для забезпечення достатнього рівня життя дитини та встановлення рівності обов`язків обох батьків в утриманні спільного сина. Відповідач по справі є дієздатною і працездатною особою, а отже має змогу та повинен забезпечувати спільну дитину, дотримуючись принципу рівності прав та обов`язків батьків визначених Сімейним кодексом України. Згідно ст.51 Конституції України, ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законом України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України у редакції Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII ч.2 ст.182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК України, яким визначався розмір 30%). Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, ч.2 ст.182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення. Згідно ч.3 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Доказів того, що стан здоров`я позивача або дитини погіршився настільки, що це позначилося на матеріальному становищі сім`ї, матеріали справи не містять і до суду їх не надано, не надано і доказів, того, що у відповідача покращився матеріальний стан, який дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це зазначено у судовому наказі Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.02.2018 року, відомості про доходи відповідача у матеріалах справи відсутні, а обставини на які посилається позивач, доводять потреби дитини, проте жодним чином не свідчать про поліпшення матеріального стану відповідача. Висновки за результатами розгляду справи Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що всупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України, представник позивача не довела належними, допустимими та достовірними доказами обставини, передбачені ст.192 СК України, - зміну майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів, проте доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, а тому позов є безпідставним та в задоволенні слід відмовити. Відповідно до частини першої-другої статті 133 ЦПУ України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed