Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд позовом до Департаменту патрульної поліції, третя особа: Державна казначейська служба України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органом поліції. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що до Мукачівського міськрайонного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 363540, який був складений 29.07.2021 року інспектором взводу № 2 роти 4 батальйону УПП Закарпатської області за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП [PERSON] . За результатом розгляду вказаного протоколу, постановою Мукачівського міськрайонного суду від 29.09.2021 року провадження по справі відносно [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Також, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20.09.2021 року скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 126 КУпАП від 29 липня 2021 року. Зазначає, що в даному випадку таким порушенням його конституційних прав і свобод, йому завдано суттєвої моральної шкоди, оскільки його безпідставно затримано працівниками патрульної поліції та складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 КУпАП, та ч.1 ст. 126 КУпАП, до яких він взагалі не причетний. Ці всі факти спричинили йому моральну шкоду - як будь-якій нормальній, адекватній людині у подібній ситуації, вказує, що він зазнав душевних страждань у зв`язку з такою протиправною поведінкою щодо нього, поніс втрати немайнового характеру внаслідок зазначених моральних, фізичних страждань та негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями та бездіяльністю працівників патрульної поліції. У зв`язку з його незаконним притягненням до адміністративної відповідальності було принижено його честь та гідність, а також позбавлено конституційного права на свободу і особисту недоторканність, мали місце моральні переживання. Враховуючи вищенаведене, просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в розмірі 80 000,00 гривень та 9 000,00 гривень витрат на правову допомогу. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 02.11.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Представник відповідача Департаменту патрульної поліції подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи Державної казначейської служби України подала пояснення, в яких зазначила що позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні, оскільки такі є безпідставними та необґрунтованими. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Мукачівського міськрайонного суду від 29.09.2021 року провадження по справі відносно [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с. 10-11). Також рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20.09.2021 року скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 126 КУпАП відносно [PERSON] (а.с.6-9). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ч. 6, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1 ч. 4 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 3 цього Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода. Відповідно до ст. 4 цього Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до положень статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування. Аналіз статті 1174 ЦК України дає підстави для висновку, що шкода заподіяна незаконним рішеннями, діями, бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, відшкодовується державою. Також аналіз наведених положень чинного законодавства свідчить про те, що у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, держава бере участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд звертає увагу, що сам факт складання адміністративних матеріалів жодним чином не доводить вказану позивачем моральну шкоду. Суд вважає таку шкоду недоведеною та безпідставною. Більше того, дії відповідачів не визнано неправомірними чи протиправними. Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки, перед судом не доведено неправомірності дій відповідачів, які б спричинили моральну шкоду позивачу. Суд також вважає, що скасування в судовому порядку постанов про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності вже є достатньою та справедливою сатисфакцією. Зазначене знайшло своє відображення в рішенні Європейського Суду з прав людини від 13 липня 2006 року у справі за заявою «Сілін проти України» (заява № 23926/02), у п.46 якого суд зазначив, що «…суд, здійснюючи свою оцінку на засадах справедливості, як вимагається статтею 41 Конвенції (995-004) вважає, що визнання порушення само по собі є достатньо справедливою сатисфакцією за моральну шкоду. Зазначене рішення ЄСПЛ відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України є джерелом права, яке підлягає застосуванню національними судами. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, суд також не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що задоволенні позову [PERSON] до Департаменту патрульної поліції, третя особа: Державна казначейська служба України про стягнення матеріальної та моральної шкоди

Outcome: dismissed