Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В позові вказав, що починаючи з 20.03.2007 р. працював на ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське №1» на посаді ГРОЗ, наказом № 90-к від 01.06.2021 року позивача було звільнено внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров`я. Згідно листа відповідача № 2269 від 01.10.2021 року на час звільнення належна позивачу сума до виплати склала 81 500, 99 гривень, проте зазначена сума у день звільнення виплачена не була. На теперішній час, вказана сума відповідачем сплачена частково, розмір не виплачених сум при звільненні складає 75 449, 62 грн. Отже, Відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Дії роботодавця щодо не проведення з позивачем розрахунків при звільненні поставили останнього у скрутне матеріальне становище, унеможливили його нормальне існування та членів його сім`ї, що мало наслідки виникнення тяжкого психологічного стану для нього як особи, що не в змозі забезпечити свою родину коштами для існування та зумовило необхідність шукати джерела доходу для забезпечення коштів для існування. Тому, [PERSON] незаконними діями відповідача була спричинена моральна шкода, оцінена у 10 000,00 гривень. З огляду\~на викладене\~позивач просить\~суд стягнути\~з відповідача\~на його\~користь заборгованість із заробітної плати в сумі 75 449,62 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 01.06.2021р. по день ухвалення судом рішення, без утримання податків та обов`язкових зборів, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору. Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено,\~що\~ починаючи з 20.03.2007 р. працював на ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське №1» на посаді ГРОЗ, наказом № 90-к від 01.06.2021 року позивача було звільнено внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров`я. Згідно листа відповідача № 2269 від 01.10.2021 року на час звільнення належна позивачу сума до виплати склала 81 500, 99 гривень. У відповідності до листа Відповідача № 2269 від 01.10.2021 року розмір середньоденної заробітної плати позивача складає - 857, 43 грн. Так, позивача [PERSON] звільнено 31.05.2021 року наказом № 90-к від 01.06.2021 року, а повний розрахунок з усіх належних йому сум Відповідачем здійснено не було. Отже, попередній розрахунок складається наступним чином: червень 2021 року 20 робочів днів, липень 2021 року - 22 робочів днів, серпень 2021 року - 21 робочів днів, вересень 2021 року - 22 робочів днів, жовтень 2021 року - 3 робочів днів. Всього час затримки виплати належних позивачу [PERSON] сум при звільненні складає 88 робочих днів (по день подання позовної заяви). Середньоденна заробітна плата становить 857,43 грн., а кількість робочих днів затримки в розрахунку з 1 червня 2021 року по 5 жовтня 2021 року (включно) становить 88 робочих дня. Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день подачі позову складає 857,43 х 88 = 75 453,84 (сімдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят три гривні вісімдесят чотири копійки). Таким чином, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини Відповідача з Позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме, за період з 1 червня 2021 року по 5 жовтня 2021 року (день\~подання позову), який підлягає відшкодуванню Позивачеві від ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» становить 75 453,84 (сімдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят три гривні вісімдесят чотири копійки). Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень, суд виходить з наступного. Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що з відповідача ДП Шахтоуправління Південнодонбаське №1 на користь [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 10000,00 гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Крім того, позивач, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у сумі 908,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved