Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просила визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 25.06.2021, який зареєстровано в реєстрі за № 1822. У вказаній квартирі зареєстрована вона, її батько [PERSON] , [INFO] , та брат [PERSON] , [INFO] . Відповідач у вказаній квартирі не проживає з квітня 2013 року, не сплачує комунальні платежі, в утримання житла участі не приймає, чим, на переконання позивача, завдає їй матеріальних збитків. Фактичне місце перебування та засоби зв`язку з відповідачем їй не відомі. На підтвердження факту не проживання [PERSON] у вказаній квартирі, позивач надає акти не проживання особи за місцем реєстрації від 17.11.2020 та 25.08.2021, засвідчені сусідами та керівником ЖБК «Автомат-3». Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджуються матеріалами справи, причини неявки суду не повідомив. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав суду, що позивач є дружиною, з якою вони разом проживають більше 2 років приміщенням за адресою: [ADDRESS] . За весь час спільного проживання він жодного разу не бачив [PERSON] за вказаною адресою. Згідно із статтею 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи й ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні думку позивача, допитавши свідка, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується договору дарування від 25.06.2021, який зареєстровано в реєстрі за № 1822, та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У вказаній квартирі зареєстрована вона, її батько [PERSON] , [INFO] , та брат [PERSON] , [INFO] . [PERSON] з квітня 2013 року та по теперішній час фактично не проживає за вищевказаною адресою, не сплачує комунальні платежі, в утримання житла участі не приймає, чим завдає [PERSON] матеріальних збитків. Фактичне місце перебування та засоби зв`язку позивачу не відомі. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За правилами положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від інших осіб шляхом, який власник вважає прийнятним; отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Окрім цього, судом взято до уваги, що реєстрація місця проживання відповідача в житловому будинку обмежує право позивача у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження майном, а тому згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання; таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право на житло. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що оскільки відповідач тривалий час не користується даним житловим приміщенням, не проживає в ньому, внаслідок чого створює перешкоди позивачу як власнику житла у здійсненні ним права користування своїм майном, які позивач вимагає усунути, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на положеннях законодавчих норм, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп.

Outcome: approved