Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

[PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася в порядку окремого провадження із заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.12.1987 зареєстрованого у реєстрі за №5321, виданого на ім`я [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначила, що [INFO] померла бабуся [PERSON] , і вона, як законний представник неповнолітньої дочки [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса для заведення спадкової справи. Однак нотаріусом виявлено розбіжності в документах, а саме в свідоцтві на право власності прізвище померлої записано « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть « [PERSON] », що унеможливлює оформлення спадкових прав, а тому для захисту своїх прав вона вимушена звернутися до суду. Заявник [PERSON] та її законний представник [PERSON] \~ в судове засідання не з`явилися, від законного представника заявника [PERSON] надійшла заяву про розгляд справи у її відсутності. Приватний нотаріус Якоб Н.І. в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши подані заявником документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб 10.03.1956\~ року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.4). Згідно свідоцтва про право власності від 01.12.1987 року, зареєстрованого в реєстрі за №5321, будинок за адресою [ADDRESS] , належить на праві спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). На підставі вказаного свідоцтва за [PERSON] було зареєстровано право власності н 1/2 частину вказаного будинку (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] померла [PERSON] (а.с.3). На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 04.05.2015 року, згідно якого все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.7). [PERSON] народилася [INFO] , тобто є неповнолітньою, є дитиною інвалідом, а [PERSON] є її матір`ю, тобто законним представником (а.с.9-11). Ч.1 ст.293 ЦПК України передбачає, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до ст.255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто він них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з п.12 вказаної Постанови Пленуму при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту належності [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.12.1987 зареєстрованого у реєстрі за №5321, виданого на ім`я [PERSON] , так у даному документі помилково зазначено прізвище як « [PERSON] », замість правильного написання « [PERSON] ». Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, а саме від його встановлення залежить можливість власника розпоряджатися належним йому майном, окрім того, іншого порядку встановлення юридичного факту немає. Судові витрати відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved