Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник\~адвокат Дубровська О.М., звернулася в суд із заявою, де заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви посилається на те, що [PERSON] є чоловіком [PERSON] та вітчимом [PERSON] та проживають по [ADDRESS] . Зазначає, що право власності за зазначену квартиру належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22 червня 1994 року, посвідченого Першою Ужгородською держнотконторою. Вказує, що після відбуття покарання в місцях позбавлення волі протягом останніх двох років [PERSON] зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, застосовує до матері та вітчима фізичне і психологічне насильство, руйнує речі домашнього вжитку, вимагає гроші на наркотичні засоби та алкоголь. [PERSON] постійно влаштовує сварки, бійки, знищує у квартирі меблі та сантехніку, ображає матір та вітчима, завдає вітчиму побоїв. Наведене підтверджує постановами Ужгородського міськрайонного суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї від 16 березня 2021 року, від 05 липня 2021 року, від 22 липня 2021 року, від 28 липня 2021 року, 05 жовтня 2021 року, 04 листопада 2021 року, 22 грудня 2021 року. Крім того зазначає, що Ужгородським міськрайонним судом проводиться розгляд ще чотирьох протоколів відносно [PERSON] за ч. 1 та ч. 2 ст. 173 КУпАП. За таких обставин спільне проживання в квартирі разом з [PERSON] є неможливим, а вийняти інше житло подружжя [PERSON] не може, оскільки обоє з подружжя є особами пенсійного віку і не мають достатнього доходу для найму житла. На підставі наведеного та з метою запобігання домашньому насильству [PERSON] заявник просить суд видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , строком на 6 місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження тимчасового обмеження та заборонити перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] в кв. [ADDRESS] ; Заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; Заборонити наближатись до кв. [ADDRESS] на відстань ближче 500 метрів. Відповідно до ч. 1\~ст. 350-5 ЦПК України\~справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису підтримала та просила задоволити. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомлено, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено судом, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №299157882 від 11.02.2022 року квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Судом також встановлено, що постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.03.2021 (справа № 308/1270/21) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.07.2021 (справа № 308/7423/21) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.07.2021 (справа № 308/7555/21) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.07.2021 (справа № 308/7946/21) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2021 (справа № 308/11326/21) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2021 (справа № 308/12842/21) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2021 (справа № 308/14294/21) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Також в матеріалах справи міститься ухвала судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.12.2021 року ( справа №308/12757/21) по обвинувальному акту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021071030001127 від 16.08.2021 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою\~13\~розділу\~ІV «Окреме провадження» ЦПК України. Відповідно до ч. 3\~ст. 294 ЦПК України\~справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною 2\~ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких\~особи, які мають спільну дитину (дітей). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Звертаючись до суду із даною заявою про видачу обмежувального припису заявник посилається на те, що [PERSON] за місцем проживання зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, застосовує до матері та вітчима фізичне і психологічне насильство, руйнує речі домашнього вжитку, вимагає гроші на наркотичні засоби та алкоголь, про що ним неодноразово викликалися працівники поліції для захисту від домашнього насильства. Відповідно до положень п. п. 3, 6, 7, 8, 14 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: домашнє насильство\~діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; обмежувальний припис стосовно кривдника\~встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; кривдник\~особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі\~постраждала особа),\~особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство\~форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»\~постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Аналізуючи зазначені норми законодавства, а також викладені [PERSON] у заяві обставини, дії [PERSON] по відношенню до заявника є проявом психологічного насильства. Враховуючи положення\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. За приписами ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. При цьому «оцінка ризиків» та «наявність ризиків»\~є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису. Частиною 1\~ст. 270 ЦК України\~визначено, що відповідно до\~Конституції України\~фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» (GC), n. 55182, «Idalov v. Russia» (GC), 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK» наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права (рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145). З матеріалів справи вбачається, що заявник є постраждалим від дій заінтересованої особи, що мають ознаки домашнього насильства. Згідно зі\~ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Суд розцінює вищенаведені дії [PERSON] по відношенню до [PERSON] як прояв психологічного насильства. За положеннями ч. ч. 1, 2\~ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~на строк від одного до шести місяців. Враховуючи надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру щодо заявника, у зв`язку із цим заява про видачу обмежувального припису підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно з ч. 4\~ст. 350-6 ЦПК України\~рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника (ч. 2\~ст. 350-8 ЦПК України).

Outcome: approved