Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" (далі - позивач), звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50015620 від 20.12.2017 в сумі 537\~646, 96 грн Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідачка отримала від позивача кредит у розмірі 583 557,00 грн. строком на 60 місяців, процентна ставка (річна): 18,99%, фіксована відповідно до пункту 2.1 Загальних умов кредитування, які є додатком до даного кредитного договору; цільове призначення: придбання автомобіля марки Audi, модель A3 Sportback, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2016. 19.12.2017 на підставі договору № 500837 купівлі-продажу автомобіля відповідачка придбала у TOB «НІКО ЗАХІД ПРЕМІУМ» автомобіль за 729 447,00 грн. 27.12.2017 ТОВ "Порше Мобіліті" на підставі платіжного доручення № А50009522 перерахувало на банківський рахунок ТОВ «НІКО ЗАХІД ПРЕМІУМ» 583 557,00 грн, виконавши свої зобов`язання із надання суми кредиту за кредитним договором у повному обсязі. Відповідно до пункту 5.5. загальних умов відповідачка зобов`язується забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором, протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована позивачем. Також, відповідно до кредитного договору ТОВ "Порше Мобіліті" зобов`язалось надати позичальниці додатковий кредит у сумі 132 759,36 грн з цільовим призначенням: на добровільне страхування наземних транспортних засобів.Позичальниця доручила позивачу перераховувати страхові премії на користь ПрАТ «СК «УНІКА» рівними місячними платежами. Надання додаткового кредиту спрямоване на виконання відповідачкою своїх зобов`язань зі сплати страхових платежів (премій) за договором добровільного комплексного страхування на транспорті №245002/4098/0003063 від 20.12.2017,укладеним відповідачкою зі страховою компанією, застрахованим об`єктом за яким є автомобіль. Вигодонабувачем за вказаним договором є ТОВ "Порше Мобіліті". Сторони кредитного договору погодили між собою графік погашення кредиту, що є додатком до кредитного договору. 26.12.2017 між [PERSON] як заставодавицею та ТОВ "Порше Мобіліті" укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ганич Н.І. та зареєстровано в реєстрі за № 219для забезпечення виконання вимог позивача за кредитним договором, за яким відповідачка заставила автомобіль. Починаючи з червня 2020 року [PERSON] почала порушувати зобов`язання за кредитним договором щодо оплати щомісячних платежів, сплачуючи їх частково, а з липня 2020 року - взагалі перестала сплачувати чергові платежі, тобто відповідачка не виконує зобов`язання за кредитним договором. 30 вересня 2020 року позивачем направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором (вих. № 50015620 від 03.09.2020).У вимозі ТОВ "Порше Мобіліті" вимагало достроково повернути суму кредиту та сплатити заборгованість за кредитним договором. Вимога не була отримана відповідачкою, про що свідчить інформація з офіційного сайту АТ "Укрпошта" про стан поштового відправлення № 0503369436270 від 19.10.2020. Таким чином, враховуючи те, що відповідачкою вимога не була отримана, останнім днем повернення кредиту та сплати заборгованості за черговими платежами відповідно до п. 3.3. Загальних умов було 30.10.2020. 30 вересня 2020 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано відомості про звернення стягнення на автомобіль відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". 19.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою І.С. вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на автомобіль, однак в процесі примусового виконання якого автомобіль не знайдено, заборгованість відповідачки не погашена. 05.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О. відкрито виконавче провадження №63528276 про примусове виконання за виконавчим написом від 19.10.2020. Однак в процесі примусового виконання у виконавчому провадженні якого автомобіль не знайдено, заборгованість відповідачки не погашена, у зв`язку з чим ТОВ "Порше Мобіліті" звертається до суду для ефективного захисту порушених прав з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 10 вересня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 21.02.2022 відзив представника відповідачки та заяву представника позивача про збільшення розміру позовних вимог у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Ізвєков В.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" та [PERSON] було укладено кредитний договір №50015620 від 20.12.2017, за умовами якого відповідачка отримала від позивача суму кредиту у розмірі 583 557,00 грн. строком на 60 місяців, процентна ставка (річна): 18,99%, фіксована відповідно до пункту 2.1 Загальних умов кредитування, які є додатком до даного кредитного договору; цільове призначення: придбання автомобіля марки Audi, модель A3 Sportback, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2016. Згідно з договором № 500837 купівлі-продажу автомобіля від 19.12.2017, відповідачка придбала у TOB «НІКО ЗАХІД ПРЕМІУМ» автомобіль за 729 447,00 грн. Відповідно до платіжного доручення № А50009522 від 27.12.2017, ТОВ "Порше Мобіліті" перерахувало на банківський рахунок ТОВ «НІКО ЗАХІД ПРЕМІУМ» 583 557,00 грн., виконавши свої зобов`язання із надання суми кредиту за кредитним договором у повному обсязі. Відповідно до кредитного договору ТОВ "Порше Мобіліті" зобов`язалось надати позичальниці додатковий кредит у сумі 132 759,36 грн з цільовим призначенням: на добровільне страхування наземних транспортних засобів. Згідно з договором добровільного комплексного страхування на транспорті №245002/4098/0003063 від 20.12.2017 відповідачці надано додатковий кредит, спрямований на виконання відповідачкою своїх зобов`язань зі сплати страхових платежів (премій),укладеним відповідачкою зі страховою компанією, застрахованим об`єктом за яким є автомобіль, вигодонабувачем за вказаним договором є ТОВ "Порше Мобіліті". Сторони кредитного договору погодили між собою графік погашення кредиту, що є додатком до кредитного договору. Згідно з договором застави транспортного засобу від 26.12.2017, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ганич Н.І. та зареєстрованим в реєстрі за № 219 між [PERSON] як заставодавицею та ТОВ "Порше Мобіліті" укладено даний договір для забезпечення виконання вимог позивача за кредитним договором, за яким відповідачка заставила автомобіль. Відповідно до вимоги від 30 вересня 2020 року (вих. № 50015620 від 03.09.2020), ТОВ "Порше Мобіліті" вимагало достроково повернути суму кредиту та сплатити заборгованість за кредитним договором. Вимога не була отримана відповідачкою, про що свідчить інформація з офіційного сайту АТ "Укрпошта" про стан поштового відправлення №0503369436270 від 19.10.2020. 19.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою І.С. вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на автомобіль, однак в процесі примусового виконання якого автомобіль не знайдено, заборгованість відповідачки не погашена. 05.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О. відкрито виконавче провадження №63528276 про примусове виконання за виконавчим написом від 19.10.2020. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідачки станом на 25.06.2021 становить , з яких: - 43 642,68 грн - частина Кредиту та нарахованих процентів за черговими платежами згідно Графіку погашення кредиту з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних за період з 16.06.2020 по 25.06.2021; - 9 492,36 грн - частина Додаткового кредиту та нарахованих процентів за черговими платежами згідно Графіку погашення кредиту з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних за період з 16.07.2020 по 25.06.2021; - 354 360,72 грн - дострокового неповернена Сума кредиту з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з 21.11.2020 по 25.06.2021; - 55 152,44 грн - проценти, нараховані на непогашену Суму кредиту з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з 16.09.2020 по 25.06.2021; - 7 283,74 грн - відшкодування страхових платежів згідно п. 5.6 Загальних умов з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з 15.09.2020 по 25.06.2021; - 67 715,02 грн - відшкодування інших витрат згідно п.9.6 Загальних умов з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з 05.11.2020 по 25.06.2021. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини слід зазначити таке. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до приписів ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому ст.ст. 76-80, 82 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достатності та достовірності, а також підстави звільнення від доказування. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом з обґрунтування позову та доказів наданих на його підтвердження, кредитні правовідносини між позивачем та відповідачем, які є предметом судового розгляду, обставини щодо існування яких входять до предмету доказування, виникли з моменту підписання сторонами кредитного договору № 50015620 від 20.12.2017. При цьому матеріали справи не містять жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту існування інших правовідносин між сторонами, які б були урегульованими іншими договорами, укладеними між сторонами, та які стосуються кредитного договору укладеного між сторонами № 50015620 від 20.12.2017. Позивач вказує, що направлена вимога відповідачем отримана не була, відтак останнім днем повернення усієї суми Кредиту та сплати заборгованості, інших платежів по кредиту відповідно до п.3.3 Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору №50015620 від 20.12.2017 року є 30 жовтня 2020 року, тобто 30 календарний день від дня направлення вимоги. Враховуючи висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі №138/240/16-ц, зміна строку виконання основного зобов`язання можлива лише за наявності одночасно двох умов: виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості та письмове повідомлення його банком про припинення строку користування кредитом. Таким чином, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання, направивши відповідну вимогу про дострокове повернення кредиту відповідачу. Згідно з п.3.2 Загальних умов кредитування, Сторони погоджуються, що Компанія має право визнати термін повернення Кредиту та Додаткового кредиту таким, що настав та вимагати дострокового розірвання Кредитного договору. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Таким чином, у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем щодо виконання основного зобов`язання, процентів, інших платежів на наступний день після настання відповідної календарної дати щодо виконання зобов`язання - 30.10.2020 року, а саме з 01.11.2020 року. Також судом встановлено, що 19.10.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Наталею Сергіївною вчинено виконавчий напис №2275 про стягнення з [PERSON] на користь заставодержателя ТОВ «Порше Мобіліті» предмету застави: \~ \~ \~ \~автомобіль марки AUDI, модель АЗ Sportback, кузов № [NUMBER] об`єм двигуна 1968 куб.см, рік випуску - 2016, д.н.з. [NUMBER] . Виконавчий напис виданий приватним нотаріусом Кірюховою Н.С. на підставі заяви відповідача - ТОВ «Порше Мобіліті» та поданих відповідачем документів про наявність заборгованості за Кредитним договором №50015620 від 20.12.2017 року. Позивачем вказується, що з метою захисту та поновлення своїх майнових інтересів, ним було залучено до співпраці ТОВ «Дельта М Юкрейн» (колекторську компанію) на підставі договору про надання колекторських послуг від 01.08.2011 року. Зокрема, вказана компанія надавала позивачу послуги, спрямовані на забезпечення повного та своєчасного виконання умов договору, а саме пошук, вилучення та передача автомобіля, який є предметом застави, що підтверджується актом №122 від 13.11.2020 року на загальну суму 53 572, 98 грн. Водночас ТОВ «Порше Мобіліті» також зазначається, що в процесі примусового виконання за виконавчим написом від 19.10.2020 року №2275 автомобіль не було знайдено, останній не вилучався та не передавався позивачу або приватному виконавцю. Відповідно до ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". За змістом ст.14 Закону України «Про виконавче провадження», учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт,спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176. 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51' - Кодексу України про адміністративні правопорушення. Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом. Серед переліку цих осіб відсутні колектори або колекторські компанії, статус яких станом на момент виникнення спірних правовідносин не регулювався жодним нормативно-правовим актом. З огляду на викладене позовні вимоги в в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню судом. Крім того, 02.03.2021 Костопільським районним судом Рівненської області було прийнято рішення у справі №564/3048/20 за позовом [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кірюхова Наталя Сергіївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказаним рішенням позов задоволено повністю. Виконавчий напис №2275 від 19.10.2020 року, який виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Наталею Сергіївною, визнаний таким, що таким, що не підлягає виконанню. Постановою Рівненського апеляційного суду від 12.08.2021 року у справі №564/3048/20 рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. 15 листопада 2021 року Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду прийнято постанову у справі №564/3048/20, згідно якої рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишено без змін, а касаційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» без задоволення. Під час вирішення справи №564/3048/20 судом було встановлено, що [PERSON] долучено до матеріалів справи квитанції про здійснення нею платежів, на виконання умов Договору кредиту: у червні місяці 2020 року на суму 19846 грн. 10 коп. та 158.80 грн.. у липні місяці 2020 року на суму 10 000,00 грн. (квитанція номер 177310077 від 08.07.2020), у серпні 2020 року - 10000,00 грн. (квитанція № 177310076 від 27.08.2020 року) та у вересні - 10000,00 грн. (квитанція № 177310122 від 11.09.2020 року). Здійснені платежі у червні місяці 2020 року відповідачем не враховані, хоча належним чином підтверджені виписками банківської установи про зарахування вказаних коштів. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Водночас, у зведеній обліковій виписці по кредитному договору [PERSON] , яка надана позивачем до позовної заяви, відсутні платежі за червень 2020 року, які відповідач сплачувала на рахунки позивача в сумі 19846 грн. 10 коп. та 158.80 грн. Такі платежі не враховані позивачем при формуванні суми основного боргу та розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, що в свою черго призвело за собою помилковість усіх інших розрахунків, здійснених позивачем. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідачки суми в розмірі 8500 грн. як надання юридично-консультаційних послуг ТОВ «Тріпл Сі» для ТОВ «Порше Мобіліті» на підставі договору від 21.06.2012 року та акту №82 від 20.10.2020 року щодо вчинення виконавчого напису, то остання не підлягає до задоволення з огляду на те, що відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі\~написи,\~нотаріус відповідно\~до закону\~встановлює та\~офіційно визнає\~факт наявності\~певної безспірної\~заборгованості та\~викладає такий\~свій висновок\~у відповідному\~нотаріальному акті\~-\~документі (виконавчому\~написі),\~що одночасно\~є підставоюдля примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, за вчинення виконавчого напису нотаріусом окремо стягувалася плата, при цьому у акті №82 від 20.10.2020 року відсутній перелік будь-яких послуг, які надавалися ТОВ «Тріпл Сі» для ТОВ «Порше Мобіліті». Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки суми в розмірі 7 283, 74 грн. в рахунок погашення відшкодування страхових платежів та стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає. Положеннями п.\~5.6\~загальних умов\~передбачено обов`язок\~позичальника не\~пізніше п`яти\~календарних днів\~після направлення\~компанією (ТОВ\~"Порше Мобіліті") відповідного повідомлення (якщо інший порядок сплати не буде визначено компанією у відповідному повідомленні), компенсувати компанії витрати, понесені нею, у зв`язку із здійсненням від імені позичальника страхових платежів на користь страхової компанії. Проте в матеріалах справи відсутня вимога (повідомлення) компанії до позичальника про компенсацію страхових платежів відповідно до ст. 5.6. загальних умов. Крім того, якк вже було зазначено, строк виконання зобов`язання за рішенням позивача, у зв`язку з направленням вимоги відповідачці, настав з 01.11.2020 року, тобто з наступного дня після спливу 30 календарних днів з моменту направлення вимоги щодо дострокового погашення кредиту. Згідно рахунків-фактур, які долучені до позовної заяви, позивачем додатково нараховано в період з 02.11.2020 року по червень 2021 року включно 41 814, 80 грн. процентів за користування кредитом, а також інфляційні витрати та 3% річних у зв`язку з простроченням їх сплати. При вирішенні питання про стягнення коштів слід врахувати правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проценти за користування кредитом проценти які нараховуються в межах строку кредиту (позики) визначеного в договорі, і такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами», розмір яких визначається договором або законом, і які сплачуються позичальником та порядок виплати яких урегульовано ч. 1 статті 1048 та ч. 1 статті 1054 ЦК України. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17 зроблено висновок, що після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання і у такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе вже не на підставі умов договору, а на підставі статті 625 ЦК України, якою врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як стверджується розрахунком заборгованості, позивачем було здійснено нарахування процентів згідно договору за період з 02.11.2020 року по червень 2021 року включно за користування кредитом, а також інфляційні витрати та 3% річних у зв`язку з простроченням їх сплати, тобто всупереч вимогам частини другою статті1050 ЦК України. Оскільки розрахунок позовних вимог сам по собі не є доказом, а є відображенням порядку визначення розміру заборгованості, з урахуванням проведених фінансово-кредитних операцій, умов кредитного договору щодо строків та порядку погашення заборгованості, нарахування відсотків та інших платежів, а тому на підтвердження обґрунтованості розрахунку позовних вимог позивач зобов`язаний надавати суду первинні документи бухгалтерського обліку, які мають відповідати критеріям, які визначені законодавством щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Таким чином, оскільки в розрахунку позовних вимог не враховані платежі відповідачки, здійснені нею у червні\~місяці 2020\~рокута в свою чергу позивачем не надано жодних доказів на підтвердження правомірності таких своїх дій, а відтак розрахунок позовних вимог є необґрунтованим та недостовірним. Крім того, відповідно до приписів ст.ст. 12, 13, 76-89, 175 ЦПК України, обов`язок надання суду обґрунтованого розрахунку позовних вимог та надання доказів на підтвердження його обґрунтованості, тобто доведення перед судом його правильності та достовірності, покладено на позивача. Суд, в свою чергу, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тобто суд перевіряє правильність та обґрунтованість розрахунку позовних вимог в ракурсі відповідності останнього вимогам чинного законодавства та умовам кредитного договору на підставі наданих позивачем доказів. При цьому на суд не покладено обов`язок здійснювати замість позивача розрахунок чи перерахунок позовних вимог. Таким чином позов підлягає задоволенню лише в частині стягнення 300 818, 93 грн- заборгованості по фактично отриманих відповідачем в борг кредитних коштів, які не були повернуті станом на 25.06.2021 та розрахунок заборгованості по якій відповідачкою не спростований належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 4 543, 61 грн. Стосовно витрат на правничу допомогу в сумі 23 500, 00 грн суд зазначає таке. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Також суд зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (ст. 1 вищевказаного Закону). За приписами ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16). Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Так, на підтвердження своїх витрат на правову допомогу представником позивача долучено до матеріалів справи: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2021, копію заявки на надання професійної правничої допомоги №3 від 22.06.2021 та ордер серії КС №385564. Відповідно до п. 2.2 Договору про надання професійної правничої допомоги від 24.05.2021 сторонами визначено, що за представництво інтересів замовника у судах першої інстанції винагорода становить 23 500, 00 грн. Отже розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у вказаному договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Вказаної правової позиції дотримується Верховний суд у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19. Таким чином судом встановлено, що позивач отримав правничу допомогу і понесе витрати на правничу допомогу. Водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Надавши оцінку усім доданим до позову доказам з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, її важливості для позивача,

Outcome: partial