Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь борг у сумі 400000,00 грн., судові витрати. Позов мотивований наступним. 29.10.2019 року позивач надав [PERSON] грошову суму у борг у розмірі 400000,00грн., строк повернення не пізніше 01.05.2020 року. Наведене підтверджується договором та розпискою. Відповідач зобов`язання за договором не виконала, кошти не повернула. 03.09.2020 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 11.11.2020 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області прийнято до розгляду зустрічний позов. 15.02.2021 року Херсонським міським судом Херсонської області постановлено ухвали про відмову у витребування доказів, про відмову в об`єднанні цивільних справ, про витребування доказів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.06.2021 року відмовлено в задоволенні заяви про призначення судової психологічної експертизи з використанням поліграфа. 04.06.2021 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 23.09.2021 року зроблено виступ сторін, заслухано в якості свідка [PERSON] . Оголошено перерву до 11.11.2021 року до 09-00 год, оскільки не з`явились свідки. В судовому засіданні 11.11.2021 року опитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Оголошено перерву для виклику [PERSON] для надання пояснень, оскільки його представник не могла надати відповідь на питання щодо обставин укладання угоди. Відповідно до довідкового листа учасники справи, у тому числі [PERSON] , її адвокат Орловцева М.О. повідомлені про судове засідання, призначене на 24.01.2022 року об 13-30 11.11.2021 року. 18.01.2022 року до суду надійшла нотаріально посвідчена заява від [PERSON] із письмовими поясненнями по суті розгляду. В судове засідання 24.01.2022 року з`явилась адвокат Литвинова Т.В. представник [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена, причини неявки суду не повідомила. Її представник адвокат Орловцева М.О. в судове засідання 24.01.2022 року не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена, надала заяву про відкладення розгляду та письмове клопотання про витребування доказів. Причини неявки не повідомила. Враховуючи неявку в судове засідання сторони позивача [PERSON] по зустрічному позову, в судовому засіданні оголошено перерву до 08.02.2022 року до 15-00 год. Суд констатує, що неявка в судове засідання [PERSON] та її представника адвоката Орловцевої М.О. відбулась без поважних причин. Відповідно до довідкового листа сторона позивача по зустрічному позову про судове засідання, призначене на 08.02.2022 року об 15-00 год. повідомлена 26.01.2022 року, про що свідчить підпис адвоката Орловцевої М.О. В судове засідання 08.02.2022 року об 15-00 год сторони не з`явились. Представник [PERSON] адвокат Литвинова Т.В. не з`явилась, надала заяву про проведення розгляду у її відсутності. Адвокат Орловцева М.О. 04.02.2022 року подала до суду заяву про відкладення розгляду справи, оскільки вона буде зайнята в іншому процесі, оскільки представляє інтереси сторони у справі. Доказів на підтвердження представництва не долучено до заяви, надано роздруківку з сайту суду про наявність такої справи у списках справ, призначених до розгляду в суді апеляційної інстанції. Також, відповідно до довідок про доставку СМС-повідомлення судову повістку про призначення судового засідання на 08.02.2022 року об 15-00 год, адвокат Орловцева М.О. отримала 24.01.2022 року, [PERSON] 25.01.2022 року. [PERSON] в судове засідання 08.02.2022 року не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Так, встановлено повторність неявки сторони позивача по зустрічному позову [PERSON] в судове засідання. Причини неявки [PERSON] суду не повідомила повторно. Судове засідання 08.02.2022 року відбулося без участі сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.02.2022 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору неукладеним залишено без розгляду, у зв`язку з неявкою сторони позивача по зустрічному позову. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 23.09.2021 року під час судового засідання надано пояснення представником [PERSON] адвокатом Федак Л.Р., яка підтримала позовні вимоги за первісним позовом, з підстав, в ньому зазначених. Вимоги зустрічного позову не визнала. 23.09.2021 року в судовому засідання [PERSON] з її згоди була опитана в якості свідка. Пояснила, що працювала керівником відділу продажу ТОВ «Дистриб`ютор Сервіс» в м. Херсон з 2015 року. Під час проведення перевірки фінансового стану Херсонського філіалу та виявлення недостачі матеріальних цінностей фінансовим директором [PERSON] , під впливом психологічного тиску, погроз притягнення до кримінальної відповідальності, [PERSON] змушена була підписати документи від 26.10.2019 року. Жукова диктувала, що писати. Під час написання даних документів в кабінеті було три особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , було близько 2 годин ночі. Стверджує, що не отримувала кошти у розмірі 400000,00 грн. Також стверджує, що не заповнювала «шапку» розписки. Вказала, що [PERSON] знає як директора підприємства, підписуючи розписку на 400000,00 грн. думала, що це нічого не означає. В тексті зустрічного позову, поданого [PERSON] , зазначено, що під час проведення перевірки фінансового стану Херсонського філіалу та виявлення недостачі матеріальних цінностей фінансовим директором [PERSON] , під впливом психологічного тиску та погроз притягнення до кримінальної відповідальності, [PERSON] змушена була підписати договір та розписку від 26.10.2019 року. В судовому засіданні 11.11.2021 [PERSON] пояснила, що приблизно з 2015 року [PERSON] було прийнято на роботу на посаду керівника відділу продажу, її посада не відноситься до посад з матеріальною відповідальністю. Свідку відомо зі слів [PERSON] , що договір між ним та [PERSON] укладався приблизно у жовтні 2019 року. Свідок не була присутня при передачі коштів в борг. 24-25 жовтня 2019 року свідок з [PERSON] були в м. Херсоні для перевірки, під час якої було виявлено на складі підприємства нестачу. В проведенні інвентаризації [PERSON] участі не приймала і не була при цьому присутня. Перевірка проводилась у четвер приблизно до 7-8 години, у п`ятницю до 5-6 години. Свідок пояснила, що [PERSON] неодноразово зверталась до [PERSON] із заявами для займу коштів, в тому числі подавала службову записку. [PERSON] зустрічалась з [PERSON] на нарадах, також приїжджала до м. Одеси. [PERSON] практикує надання коштів в борг працівникам, свідок також брала кошти в борг. [PERSON] пояснила, що ніколи на [PERSON] не тиснула та не примушувала її будь-що підписувати. Знає, що [PERSON] була звільнена із займаної посади. В судовому засіданні 11.11.2021 року свідок [PERSON] пояснила, що працює на підприємстві заступником фінансового директора. З [PERSON] знайома тривалий час. У 2019 році [PERSON] займала посаду в м. Херсоні керівника відділу продажу. Свідку відомо, що остання укладала договір позики з [PERSON] на суму 400000,00 грн. Обставини укладення договору свідку не відомі. У компанії існує практика надавання [PERSON] особистих коштів в якості позики працівникам. В жовтні 2019 року свідок разом із [PERSON] прибули до м. Херсона для перевірки. Перевірка завершилась 25 жовтня, до ночі ніхто не затримувався. Свідок пояснила, що ні вона, ні [PERSON] не примушували [PERSON] підписувати будь-які договори. Крім того, [PERSON] не була присутня при перевірці, оскільки не входила до складу призначеної комісії. З [PERSON] не підписувався договір про матеріальну відповідальність. Свідок підтвердила, що [PERSON] знайома з [PERSON] , неодноразово вона зверталась до нього для отримання коштів в якості позики. [PERSON] надає позику з власних коштів. Свідок пояснила, що бачила, як [PERSON] приїжджала до [PERSON] в м. Одеса, крім того, її в офісі бачили й інші працівники. [PERSON] звільнена із займаної посади. Відповідно до копії договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 18.10.2019 року щодо роботи складу відділу регіональних продажів м. Херсон, він укладений між [PERSON] з одного боку та колективом з іншого боку, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , копія договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, спростовують пояснення [PERSON] , дані в якості свідка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 11.11.2021 року пояснив, що є чоловіком [PERSON] .. Також свідок зазначив, що у 2019 році [PERSON] працювала начальником відділу продажу в м. Херсоні, за адресою: [ADDRESS] . 25.11.2019 року приїхав забрати дружину з роботи, вона казала, що зайнята. Свідок її чекав з 10 години вечора до 3 години ранку, вона вийшла з двома жінками, яких підвезли до [ADDRESS] . Дружина йому повідомила, що підписала під психологічним тиском договір та розписку, їй обіцяли, що вона залишиться на роботі. Пояснив, що дружина як керівник відділу продажу їздила до м. Одеси. Він її відвозив до м. Одеси, до офісу його не пускали, згоди на відчуження квартири не давав. Суд критично оцінює покази свідка [PERSON] , оскільки він є чоловіком [PERSON] , й тому, що він особисто не був присутнім при написанні договору та розписки та його обізнаність в даному питанні базується на словах [PERSON] . В заяві, яка посвідчена нотаріально 30.01.2022 року, [PERSON] надано пояснення по суті позовної заяви. Зазначено, що [PERSON] знав як керівника Херсонського відділення підприємства «Дистриб`ютер Сервіс». За час роботи вона неодноразово зверталась із проханням надати їй матеріальну допомогу, але про причини надання допомоги не повідомляла. Для отримання грошей [PERSON] особисто приїхала до офісу підприємства, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 35, офіс 308. Який це був день не пам`ятає, оскільки працює і у вихідні дні. Під час зустрічі в його особистому кабінеті, без присутності сторонніх осіб, [PERSON] звернулась про отримання позики з поверненням до 01.05.2020 року, після чого він їй передав 400000,00 грн. його особистих заощаджень, про що вона написала розписку та підписала договір. Після цього, він дав завдання [PERSON] заступнику директора підприємства підготувати документи для оформлення з [PERSON] договору іпотеки під гарантії отриманих від нього коштів, в тому числі, раніше вже отриманих у вересні 2019 року 10000,00 грн. та 87000,00 грн. Укладання угоди було заплановано на 06.12.2019 року у нотаріуса [PERSON] . Після прибуття до нотаріуса, [PERSON] ознайомилась із договором та відмовилась його підписувати. Ваховуючи дану заяву, суд вважає, що стороною позивача [PERSON] надано пояснення щодо обставин укладення договору та написання розписки. Крім того, представником [PERSON] долучено до матеріалів справи наступні документи. Копію договору від 17.09.2019 року, де зазначено, що [PERSON] отримала у позику від [PERSON] суму коштів у розмірі 87000,00 грн до 08.11.2019 року. Копію розписки від 17.09.2019 року, де зазначено про отримання [PERSON] коштів у сумі 87000,00 грн. від [PERSON] до 31.01.2020 року. Копію договору від 24.09.2019 року, де зазначено, що [PERSON] отримала від [PERSON] позику у сумі 10000,00 грн. Копію розписки від 24.09.2019 року, де зазначено про отримання [PERSON] коштів у сумі 10000,00 грн. від [PERSON] . Суд не дає оцінку даним матеріалам, оскільки вони не відносяться до предмету спору. Відповідно до ст. 4 ч. 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. У ч. 1 ст. 77 ЦПК України зазначено, що належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, що зазначено у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Згідно із ч. 5 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що 26.10.2019 року сторони уклали договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала позику у розмірі 400000,00 грн. від [PERSON] . Відповідно до п. 3 Договору, зазначену суму позичальник зобов`язаний повернути готівкою у строк до 01.05.2020 року. Місто укладення договору зазначено м. Одеса. У розписці від 26.10.2019 року зазначено, що [PERSON] отримала від [PERSON] гроші у сумі 400000,00 грн., у строк до 01.05.2020 року. Місто укладення розписки зазначено м. Одеса. [PERSON] подала клопотання про визнання недопустимими, неналежними та недостовірними докази, а саме договір позики та розписку, оскільки там зазначено позичкодавця - [PERSON] , що унеможливлює його ідентифікацію. Підстав визнавати дані докази неналежними та недопустимими із зазначених в клопотанні обставин судом не встановлено. Так, сторони в судовому засіданні не заперечували факту складання даних документів. [PERSON] в тексті зустрічної позовної заяви визнала факт підписання договору та розписки від 26.10.2019 року. Твердження [PERSON] , що вона була змушена підписати даний договір позики від 26.10.2019 року та розписку від 26.10.2019 року під тиском з боку [PERSON] та [PERSON] , й при цьому не отримувала кошти у борг, є недоведеними належними та допустимими доказами та спростовуються встановленими фактами та письмовими доказами. Будь-яких доказів на підтвердження факту звернення [PERSON] із відповідними заявами до компетентних органів щодо вчинення на неї тиску з метою підписання договору та розписки від 26.10.2019 року суду не надано, оскільки такого звернення не відбулося. Крім того, [PERSON] під час пояснень стверджувала, що не думала, що таке підписання має наслідки. На підставі вищезазначеного, пояснення [PERSON] в якості свідка суд оцінює критично, вважає, що остання має бажання уникнути обов`язків щодо виконання умов договору. Таким чином, обставини щодо про підписання [PERSON] договору від 26.10.2019 року та розписки від 26.10.2019 року під тиском базуються тільки на твердженнях [PERSON] та не підтверджені будь-якими доказами. З інформації приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Груєвої О.В. від 26.03.2021 року за № 81/01-16 вбачається, що наприкінці листопада 2019 року до неї звернувся [PERSON] з проханням укласти іпотечний договір квартири, яка належить [PERSON] і знаходиться: [ADDRESS] під забезпечення зобов`язання договору позики грошей на суму 400000,00 грн., який був укладений 26.10.2019 року із [PERSON] . Зазначено, що нотаріусу надано всі необхідні документи: копії паспортів та кодів двох сторін, договір дарування, оригінал договору позики. Для укладення договору прибули сторони, дружина [PERSON] [PERSON] . Прочитавши договір, [PERSON] повідомила, що передумала віддавати свою нерухомість в іпотеку. Таким чином, встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] існують договірні правовідносини на підставі договору позики та розписки від 26.10.2019 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Положеннями ч. 2\~ст. 1046 ЦК України\~передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч. 1\~ст. 1047 ЦК України. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 3\~ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. В\~постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14\~зазначено, що "відповідно до норм ст. ст.\~1046, 1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання". Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13\~визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки". Оскільки [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами іншої природи укладення договору позики від 26.10.2019 року та розписки від 26.10.2019 року, суд вважає, що вимоги позовної заяви про стягнення з відповідача боргу у сумі 400000,00 грн. є обґрунтованими. Суд вважає, що твердження позивача про укладення договору позики 26.10.2019 року, надання коштів [PERSON] у розмірі 400000,00 грн. у строк до 01.05.2020 року, що підтверджено розпискою та договором від 26.10.2019 року, відповідачем [PERSON] не спростовано. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. А саме: з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню борг у сумі 400000,00 грн. Відповідно до квитанції № 37 від 16.06.2020 року, позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 4000,00 грн. У відповідності із ст. 141 ЦПК України, сплачений судовий збір у разі задоволення позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved