Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. \~ \~ \~ \~В\~\~обґрунтування\~\~своїх\~\~позовних\~\~вимог\~\~покликається\~\~на\~\~те, що 22 березня 2021 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого вона позичила останній грошові кошти в розмірі 79000 (сімдесят дев"ять тисяч) гривень та 400 доларів США на строк до 22 червня 2021року, що підтверджується борговою розпискою. 01.10.2021 року на адресу відповідачки було скеровано вимогу- притезію про повернення коштів за договором позики розмірі 79000 (сімдесят дев"ять тисяч) гривень та 400 доларів США у десятиденний строк з дня отримання вимоги, у випадку не повернення таких вона змушена буде звернутися до суду. Вручення вимоги-притензії відповідачці, підтверджується копією рекомендованого листа про вручення від 02.10.2021року, тобто, відповідач була належним чином повідомлена про наслідки невиконання боргового зобов`язання. \~ \~ \~ \~Своїх зобов`язань\~ за борговою розпискою відповідачка не виконала, на її прохання повернути борг добровільно не реагує, врегулювати спір в позасудовому порядку не бажає, у зв`язку з цим, вона змушена звернутися до суду. \~ \~ \~ \~Просить ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідачки на її користь заборгованість за договором позики від 22.03.2021 року в розмірі 79000грн. та 400доларів США що відповідно до офіційного курсу НБУ станом 24.11.2021року становить 10744,16грн. та в цілому у гривневому еквіваленті складає 89744 (вісімдесят дев"ять тисяч сімсот сорок чотири) 16 копійок та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 908 (дев"ятсот вісім) гривень. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить такі задовольнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 17.12.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Відповідачка в судове засідання повторно\~\~не з`явилася, про час і місце\~\~розгляду справи була належним чином повідомлена, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 22.02.2022 року за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ч.1\~ст.278 ЦПК України\~відповідачка відзиву на позов не подавала. Відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. \~ \~ \~ \~Згідно з\~вимогами ч.1\~ст.223\~ЦПК України,\~уразі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики\~здійснюються судовими\~повістками про\~виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Згідно \~ст.55 Конституції України\~права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~На підставі ч.3 ст.12, ст.76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно вимог ч.1 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Згідно ч.1\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 22 березня 2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до якого позивач [PERSON] передала, а відповідачка прийняла грошові кошти в розмірі 79000 (сімдесят дев"ять тисяч) гривень та 400 доларів США на строк до 22 червня 2021року, що підтверджується борговою розпискою, засвідченою підписами [PERSON] та [PERSON] , яка являється письмовим договором позики грошових коштів. У зв`язку з невиконанням відповідачкою вимог боргової розписки у визначені у ній строки повернення коштів, позивачкою, 01.10.2021 року на адресу відповідачки було скеровано вимогу- притезію про повернення грошових коштів за договором позики розмірі 79000 (сімдесят дев"ять тисяч) гривень та 400 доларів США у десятиденний строк з дня отримання вимоги, та роз`яснено останній, що у випадку не повернення таких позивач змушена буде звернутися до суду за захистом своїх прав. Вищевказану вимогу-притензію відповідачці, було вручено 02.10.2021року, що підтверджується копією рекомендованого листа про вручення від 02.10.2021року, тобто, відповідач була належним чином повідомлена про наслідки невиконання боргового зобов`язання. Згідно вимог ст.204, 205 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відтак, недодержання форми правочину тягне за собою недійсність правочину лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Недійсність договору позики у зв`язку з недодержанням письмової форми законом не встановлена, а тому зобов`язання, які виникли між сторонами, є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Договір позики є реальним, одностороннім, оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносини за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Вказана позиція підтверджена Верховним Судом при розгляді справи №524/4946/16- у постанові від 08.07.2019 року. Відповідно до вимог \~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно із ст.1046, 1047ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно п.1 ст.1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ \~ \~ \~Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. \~ \~ \~ \~При цьому. Основний закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. \~ \~ \~ \~Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства. \~ \~ \~ \~Такі випадки передбачені ст.193, ч.4 ст.524 ЦК України, ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність», ЗУ «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (надалі - Декрет №15-93). \~ \~ \~ \~У ч.4 ст.5 Декрету №15-93 наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію. Декретом №15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику. \~ \~ \~ \~Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. \~ \~ \~ \~Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. \~ \~ \~ \~Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. \~ \~ \~ \~Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. \~ \~ \~ \~Із аналізу наведених норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів в іноземній валюті, яка отримана у позику. \~ \~ \~ \~Під час розгляду справи №464/3790/16-ц (постанова від 16.01.2019) Велика палата Верховного Суду вказала, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. \~ \~ \~ \~Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому, з огляду на положення ч.І ст.1046 ЦК України, а також ч.І ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. \~ \~ \~ \~Крім того, у постанові від 04 липня 2018 у справі №14-134цс18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Відповідно до ст.ст. 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із ст.610 ЦПК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимогст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно дост. 625 цього Кодексу. Згідно вимог ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Зважаючи на те, що [PERSON] доказів виконання умов договору позики суду не надала, грошових коштів позивачу не повернула, вимогу-претензію та зобов`язання визначені в борговій розписці у строк до 22.06.2022року не виконала, суд прийшов до висновку, що з відповідачки на користь позивачки слід стягнути суму боргу за договором позики від 22.03.2021 року в розмірі 79000грн. та 400доларів США що відповідно до офіційного курсу НБУ станом 24.11.2021року становить 10744,16грн., та в цілому у гривневому еквіваленті складає 89744 (вісімдесят дев"ять тисяч сімсот сорок чотири) 16 копійок. Крім цього, відповідно до вимог ст.141ЦПК України з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 908 (дев"ятсот вісім) гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved