Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

23 грудня 2021 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач, посилаючись на ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ст.ст.110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 09 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 47. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 47. Від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей: сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення позивача до суду стало те, що нормальні сімейні стосунки у сторін так і не склалися. Відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства призвели до припинення шлюбу. Позивач та відповідач мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Уже довгий час вони проживають окремо. Позивач категорично налаштована на розлучення, тому просить не давати термін для примирення. Між ними досягнуто згоди щодо виховання та місця проживання спільних дітей. Ухвалою судді від 11 січня 2022 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд справи на 08 лютого 2022 року. У призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, часу і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в призначене судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 09 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 09 червня 2012 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що 09 червня 2012 року в Книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис за № 47. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] (а.с.10). Під час шлюбу в них народилися діти: сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, матір`ю - позивач, що підтверджується їх копіями свідоцтв про народження, які долучені до матеріалів справи ( а.с.11,12). Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду стало те, що нормальні сімейні стосунки між сторонами не склалися. Між ними відсутнє взаєморозуміння та в них різні погляди на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. Між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Сторони припинили шлюбні відносини та довгий час проживають окремо. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Як вбачається з доводів позовної заяви, не спростованих відповідачем, домовленостей щодо місця проживання та виховання дітей між сторонами досягнуто. У поданій до суду заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу діти будуть проживати з нею. Вказані обставини також підтвердив у своїй заяві відповідач ( а.с.24, 25). Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то, виходячи зі змісту ст.ст.141- 142 ЦПК України, на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 454 гривні, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved