Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] \~ про стягнення заборгованості в розмірі 38224,52 грн. за послуги з централізованого опалення. Представником позивача заяву обґрунтовано тим, що ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» створена у квітні 2012р. з метою експлуатації котельні, що знаходиться по [ADDRESS] та прилеглих до неї теплових мереж. Товариство має право проводити господарську діяльність у сфері теплопостачання, зокрема виробляти теплову енергію, транспортувати вироблену енергію магістральними тепловими мережами та постачати її різним категоріям споживачів. До створення ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» вищевказану котельню експлуатувала теплопостачальна організація ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго». Таким чином позивач вказує, що надавав послугу з централізованого опалення споживачу [PERSON] . В зв`язку з тим, що відповідач не вносив плати за комунальні послуги, станом на 31.01.2019 заборгованість складає 38224,52 грн. Надалі ж позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог до суми 56761,88 грн. станом на 16.02.2022, а відтак просив суд стягнути з відповідача вже вказану суму заборгованості з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та судові витрати по справі. Представник позивача подала суду клопотання\~ про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, а в подальшому про розгляд справи без участі представника сторони позивача. Стороною відповідача скористалася правом на відзив, який подано через канцелярію суду, зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги. Зокрема, в заперечення поданих тверджень позивача вказав, що вважає безпідставними позовні вимоги, оскільки між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини, вимога про стягнення заявленої заборгованості спростовується тим фактом, що позивачем не доведено наявності заборгованості за надані послуги будинку, де розташована квартира відповідача, оскільки його квартира відключена від мереж центрального опалення, що підтверджується відповідним актом. До канцелярії суду 29.10.2019 позивачем подано відповідь на відзив відповідача. Відповідачем 07.11.2019 до суду подано заперечення щодо відзиву на позов. При цьому 06.06.2019 за заявою сторони позивача було постановлено ухвалу про зупинення провадження в цій справі до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі №344/5852/16-ц. 19.02.2021 було відновлено провадження у справі у зв`язку з тим, що обставини, які викликали зупинення справи відпали. В судове засідання представник позивача не прибула, подала заяву про розгляд справи без участі сторони та просила позов задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. В судовому засіданні сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, при цьому частково визнаючи правомірність вимог в частині стягнення заборгованість по травень 2016 року. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, ознайомившись із змістом позовної заяви та відзиву на позовну заяву, а також документами, які бути долучені представниками сторін до даних заяв по суті справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідач є власником нерухомого майна за адресою: квартира [ADDRESS] , яка знаходиться на території діяльності позивача, а отже, йому належить квартира у будинку, який забезпечується тепловою енергією від котельні, що знаходиться по [ADDRESS] . ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» було створене в квітні 2012 року та відповідно до рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 26.07.2012 №508 визначено виконавцем послуг із централізованого опалення та підігріву води для населення, яке обслуговується від котельні, що знаходиться по [ADDRESS] . Постановою НКРНК «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для потреб населення ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» від 31.03.2016 №1171 зі змінами №1101 від 09.06.2016; Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківського комітету Івано-Франківської міської ради «Про тарифи на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» від 09.11.2017 №940; Рішення виконавчого комітету Івано-Франківського комітету Івано-Франківської міської ради від 05.09.2018 №968; Рішення виконавчого комітету Івано-Франківського комітету Івано-Франківської міської ради «Про тарифи на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» від 31.10.2019 №1271. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №-630, плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обовязок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору. Між позивачем та відповідачами не було укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, при цьому навіть за умови відсутності такого договору між сторонами згідно до змісту постанови Верховного Суду України від 30.10.2013 року в справі №6-59цс13 вбачається, що « згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Відповідно до наданої суду представником позивача в якості додатків до позовної заяви довідки про розрахунки за надані комунальні послуги протягом лютого 2016-січня 2019 споживачу [PERSON] сформувалась заборгованість за вказаний період у розмірі 38224,52 грн.(а.с.9), а з урахуванням уточнених вимог за період лютого 2016-липень 2020 у розмірі 56761,88 грн. (а.с. 133-134). Відповідно до п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Будинок, в якому проживає відповідач, обладнано будинковим приладом обліку теплової енергії, проте надана стороною відповідача копія (а.с.66) Акту про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньо будинкових мереж центрального опалення від 10.08.2015, що затверджений Рішенням сесії міської ради від 20.05.2016 вказує про відключення квартири відповідача на момент встановлення такого лічильника (17.10.2016 а.с.16) від централізованого теплопостачання. Згідно до судового рішення в справі №344/5852/16-ц судом не встановлено незаконності рішення від 20.10.2016, а також і неналежності відключення третіх осіб від централізованого теплопостачання, а в задоволенні позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» було відмовлено, а рішення суду 02.12.2019 набрало законної сили. Окрім того за судовим рішення від 01.06.2016 в справі №338/315/16-ц між цими ж сторонами судом апеляційної інстанції було постановлено рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] 4052,81 грн. за послуги з централізованого теплопостачання за період із серпня 2012 по січень 2016, а в мотивувальній частині свого рішення, суд вказав коли відключення від мережі централізованого теплопостачання не вважатиметься самовільним і\~ за належної процедури. Квартира, яка належить відповідачу по факту відключена від мережі центрального опалення, а тому необхідно надати оцінку підставам для нарахування плати та правомірності такого відключення від мережі централізованого теплопостачання. Судом під час розгляду даної справи встановлено, що представником позивача не подано суду додаткових доказів чи обґрунтувань правомірності своєї позиції в контексті доведення реалізації відповідачем як споживачем права на влаштування автономної системи теплопостачання у квартирі, ніж ті, що були досліджені судами у вищенаведених справах та стосовно яких судами встановлені обставини, надано оцінку та\~ зроблені висновки. Натомість же стороною відповідача надано суду акт, який є відповідно до положень Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого постачання опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4, завершальним етапом проходження встановленої законодавством процедури відключення від мереж централізованого опалення. Таким чином, відповідачем реалізовано отримане право на відключення його квартири від центрального опалення\~ у порядку встановленому законодавством, а отже і наявні підстави для припинення нарахувань за відповідні послуги. При цьому оскільки самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від сплати за надані послуги, то необхідно з`ясувати фактичну дату такого завершення процедури відключення, яка підтверджує його\~ правомірність. А згідно до наданого Акту про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньо будинкових мереж центрального опалення від 10.08.2015, що затверджений Рішенням сесії міської ради від 20.05.2016, саме 20.05.2016 відбулося остаточне завершення процедури відключення. Відповідно до ч.4, 5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. А відтак суд погоджується із доводами сторони відповідача щодо часткового визнання вимог заявлення позову, а тому до задоволення підлягає стягнення нарахованої заборгованості за період з лютого 2016 (включно по січень сума заборгованості визначена судом апеляційної інстанції у своєму рішенні, що наводилось вище) по травень 2016 (дата затвердження Рішенням сесії міської ради Акту про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньо будинкових мереж центрального опалення від 10.08.2015). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 757/29813/17-ц дійшов правових висновків про те, що факт реєстрації місця проживання в квартирі не впливає на обов`язок внесення власником квартири плати за житлово-комунальні послуги встановлені договором або законом. Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. А тому суд вважає, що позивач має право звертатися із позовом в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 6401,12 грн. за період з лютого 2016 по травень 2016 в указаному вище розмірі . Як зазначалося вище, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. В той же час, наявна судова практика з приводу вирішення питання про стягнення грошових коштів за надані послуги вказує, що предметом доказування є насамперед факт отримання таких послуг та подальше використання їх результату, а не лише наявність первинних документів про надання таких послуг. Тобто, Верховним Судом однозначно висловлено позицію щодо недостатності самого факту наявності первинних документів для підтвердження факту надання послуг, але й отримання послуг повинно бути підтверджене належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б свідчили про використання результату отриманої послуги (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 18 березня 2020 року у справі № 927/986/17 ). Правові позиції Верховного суду є обов`язковими і покликані забезпечувати сталість та єдність судової практики. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, ст.ст. 11, 15, 16, 509, 510, 526 ЦК України, ст.ст. 13, 78, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial