Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника - адвоката Шимановського А.В., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до Акціонерного товариства «Альфа Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В позові просив суд визнати виконавчий напис №7010 виданий 07.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №501157105 від 25.06.2019р, у загальній сумі 39 986,03грн. Також просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги мотивує тим, що йому стало відомо, що на виконанні у приватного виконавця Плесюка О.С. знаходиться виконавче провадження №66333160 від 30.07.2021, сторонами даного виконавчого провадження є: стягувач - АТ «Альфа-Банк», боржник - [PERSON] . Зі змісту постанови від 30.07.2021 про відкриття виконавчого провадження №66333160 вбачається, що дане виконавче провадження було відкрите для виконання виконавчого напису №7010 виданого 07.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №501157105 від 25.06.2019 у загальній сумі 39 986,03грн. Проте, позивач вважає, що вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає до виконання з огляду на те, що він був вчинений із порушенням вимог чинного законодавства, а саме стягувачем не було надано нотаріусу належних документів на підтвердження безспірності заборгованості, а нотаріусом не було перевірено безспірність вимоги АТ «Альфа-Банк», що призвело до порушення ч.1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, т.я. засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості не була надана АТ «Альфа-Банк» нотаріусу, і у виконавчому написі посилання на неї відсутні. Також вказує, що банком не надсилалась боржнику вимога про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису), та відповідно не була надана нотаріусу, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, для підтвердження чи спростування безспірності заборгованості по кредитному договору. Крім того, позивач посилаючись на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 якою, на його думку, визначено, що виконавчий напис має вчинятися виключно на підставі надання стягувачем нотаріально посвідченого договору кредиту. Враховуючи, що кредитний договір №501157105 від 25.06.2009р. не було нотаріально посвідчено, то нотаріусом було порушено вимоги ст.. 87 ЗУ «Про нотаріат» та Постанови КМУ №1172 від 29.06.1992р. Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.12.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 10.01.2022 від представника відповідача АТ «Альфа-Банк» надійшли письмові пояснення по суті позовних вимог, які суд розцінює як відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що відповідач позов не визнає в повному обсязі з огляду на наступні обставини. Так, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що стягувачем при зверненні до нотаріуса із заявою про вчинення спірного виконавчого напису не було надано останньому всіх необхідних документів, що визначені у п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 №1172. Отже вказані обставини є лише припущеннями позивача. Також зазначили, що на підтвердження безспірності заборгованості стягувачем було подано нотаріусу всі необхідні документи,а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком не є безспірною. Окремо звернули увагу на те, що позивачем не спростовано суму боргу за виконавчим написом та не надано доказів на підтвердження того, що на момент вчинення виконавчого напису сума заборгованості була іншою ніж та, яка вказана нотаріусом. Також зазначили, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 жодним чином не обмежує нотаріуса у праві вчинення виконавчого напису у випадку наявності достатніх документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Отже, вважають, що виконавчий напис було вчинено у відповідності до вимог чинного законодавства. Щодо вимоги позивача про відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомог, то вказали, що така вимоги позивача є необґрунтованою та не підтвердженою належними доказами, а сума вказана позивачем як орієнтовний розмір понесених ним судових витрат є занадто завищеним, який не співвідноситься із складністю даної справи (яка є малозначною). З огляду на зазначене просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В судове засідання позивач та його представник - адвокат Шимановський А.В. не з`явились. Разом з тим, представником позивача було подано до суду заяву, в якій він просив проводити розгляд даної справи без участі сторони позивача. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» - Луньова А.Г. в судове засідання не з`явилася. Проте в наданому суду відзиві на позовну заяву від 10.01.2022р. просила проводити судовий розгляд за відсутності представника відповідача. Третя особа - приватний нотаріус в судове засідання не з`явився. Проте на адресу суду 14.02.2022 надав заяву, в якій просив проводити розгляд даної справи без його участі та винести рішення згідно чинного законодавства України. Третя особа - приватний виконавець Плесюк О.С. в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином. Суд дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 25.06.2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №501157105, на підставі якого банком [PERSON] було надано споживчій кредит «Кредит готівка» в сумі 45000,0грн. зі сплатою 21,99% річних строком на 48 місяців. Датою повернення кредиту визначено 25.06.2023р. Кредит надавався позичальнику для власних потреб в розмірі - 25578,90грн., шляхом переказу коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк», МФО 300346; повернення заборгованості за кредитним договором № 501089055 від 26.11.2018р. в розмірі - 19421,10грн, шляхом переказу коштів на рахунок № [NUMBER] відкритий в АТ «Альфа-Банк», МФО 300346. 07.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., на підставі ст. 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №7010, про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 501157105 від 25.06.2019р. укладеним із АТ «Альфа-Банк», заборгованості за період з 27.10.2020 по 15.03.2021 в сумі 39 336,03грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 3120,11грн.; простроченою заборгованістю за комісією та процентами - 2736,40грн.; строковою заборгованістю за сумою кредиту - 32251,83грн.; строковою заборгованістю за комісією та процентами - 1227,69грн. За вчинення виконавчого напису стягнуто з божника на користь стягувача 650грн. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 30.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. було відкрито виконавче провадження №66333160 з примусового виконання вказаного вище виконавчого напису №7010 від 07.06.2021. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] вказував на те, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений без правових підстав, а заборгованість за кредитним договором не є безспірною. За визначенням статті 18 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України «Про нотаріат» Пунктом 19 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси вчиняють, зокрема, виконавчі написи. Вчинення нотаріусом виконавчих написів регламентовано главою 14 Закону України «Про нотаріат». Так, за приписами статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні приписи закріплені й в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок №296/5). На виконання вищенаведених положень законодавства Кабінетом Міністрів України 29 червня 1999 року прийнято постанову № 1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (надалі - Перелік №1172). 26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 662, якою внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, пунктом 2 наведеної постанови КМУ доповнено Перелік №1172 після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 65037659) визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме, в тому числі і п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, а ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у даній справі відмовлено у перегляді цієї ухвали Вищого адміністративного суду України. Однак, не зважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчій напис. Отже, починаючи з 22.02.2017 нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 07.06.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові ВС від 15.04.2020 року № 158/2157/17. Тобто, на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису (07.06.2021), кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входили до Переліку №1172, адже постанова КМУ про доповнення вказаного Переліку цим розділом, була визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили. Тому, з врахування приписів статті 87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає недоцільним проводити аналіз інших підстав позовних вимог та заперечень на них. Щодо вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції, які він очікує понести, становлять 18000грн. Проте, позивачем не надано суду будь-яких належних доказів на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, позивачем також не було надано суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Враховуючи відсутність доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також клопотання, що такі докази будуть подані суду в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України суд, з врахуванням заперечень відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, суд вважає що слід відмовити позивачу в задоволенні вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з огляду на її недоведеність. В той же час суд враховує, що при зверненні до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908грн., що підтверджується відповідною квитанцією № 0.0.2372917018,1 від 10.12.2021р. З огляду на зазначене, на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 908грн..

Outcome: partial