Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

[PERSON] у грудні 2021 року звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що 18.10.2019 вона уклала шлюб із [PERSON] , який був зареєстрований Тростянецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 182. Прожила вона разом із відповідачем близько трьох місяців. На початку 2020 року відповідач виїхав до Республіки Ірак та повідомив, що через деякий час повернеться в Україну, при цьому точної причини виїзду не повідомив. Для того, щоб відповідач міг приїхати в Україну, вона звернулася до нотаріуса та 24.05.2021 оформила запрошення на в`їзд останнього в Україну, в якості її чоловіка, з 24.05.2021 по 24.05.2022. Також позивачка вказала, що у неї немає відомостей про приїзд відповідача в Україну, після початку 2020 року вона з відповідачем не бачилася та на даний час жодні відносини не підтримує. Від шлюбу дітей у них немає. На даний час кожен живе своїм життям, сім`я фактично припинила своє існування, а тому шлюб носить формальний характер. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який був зареєстрований Тростянецьким районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Сумській області за актовим записом № 182. Ухвалою суду від 29.12.2021 було відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивачка у судове засідання не з`явилися, але подала заяву в якій просить суд справу розглянути без її участі позивача, позовні вимоги підтримує, судові витрати залишає за собою та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у тому числі шляхом опублікування відповідного оголошення у мережі інтернет на офіційному веб-сайті судової влади України, але в судове засідання повторно не з`явився із невідомих причин і не подав відзив. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що 18.10.2019 між [PERSON] , [INFO] , громадянином Республіки Ірак, та [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, було зареєстровано шлюб у Тростянецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 182. Після реєстрації шлюбу позивачка своє прізвище не змінювала (а.с. 8). 24.05.2021 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гузенко О.О. було посвідчено заяву [PERSON] про запрошення на в`їзд в Україну для чоловіка [PERSON] , в період з 24.05.2021 по 24.05.2022. Також у нотаріально посвідченій заяві позивачка повідомила, що житловим та матеріально вона забезпечена, запрошений буде проживати у її житлі, фінансове забезпечення по його перебуванню на території України вона гарантує (а.с. 9). Інформацією щодо приїзду відповідача в Україну позивачка не володіє. Отже суд дійшов висновку, що сторони фактично припинили шлюбні відносини. Шлюб на даний час носить формальний характер. Подальше збереження шлюбу неможливе. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою. Оскільки позивачка є громадянкою України, а відповідач є громадянином іншої країни, то правовідносини між сторонами обмежені ознакою «іноземний елемент», а тому вирішення спору між ними щодо розірвання шлюбу та наслідків розірвання шлюбу у судовому органі необхідно здійснювати відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право», з урахуванням вимог ЦПК України та інших законів України. Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, а також зважаючи на відсутність згоди позивачки на збереження шлюбу, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб необхідно розірвати. Відтак, позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved