Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

28 грудня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входив будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , який дід придбав у [PERSON] . Спадщину після смерті діда фактично прийняла баба позивача [PERSON] , яка не оформила своїх спадкових прав та померла [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв батько позивача [PERSON] , проте не оформив належним чином своє право власності на вказане домоволодіння та помер [INFO] . За життя [PERSON] склав заповіт, за яким все належне йому майно після своєї смерті заповідав позивачу. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить вищевказаний будинок з надвірними будівлями та спорудами. Позивач спадщину після померлого батька прийняла. Проте коли вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно, нотаріус відмовив їй посилаючись на те, що спадкодавець за життя не оформив правовстановлюючі документи на будинок. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , в порядку спадкування після померлого [PERSON] . Ухвалою суду від 28.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 01.02.2022 року. Відповідач Олишівська селищна рада надала заяву, в просить справу розглянути за відсутності представника Олишівської селищної ради, позов визнає повністю. Ухвалою суду від 01.02.2022 розгляд справи було відкладено, у зв`язку із витребуванням додаткових доказів судом. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за результатами підготовчого судового засідання за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши заяви по суті справи, надані сторонами письмові докази та матеріали спадкових справ 111/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON] та №109/2021 до майна померлого [PERSON] , розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 18 березня 1988 року [PERSON] придбав на підставі договору купівлі - продажу у [PERSON] будинок, що знаходиться в селі Смолянка Куликівського району, Чернігівської області, жила площа якого становить 45 кв.м. (а.с.26). За життя [PERSON] не ввів вказаний вище будинок з надвірними будівлями та спорудами в експлуатацію та не оформив правовстановлюючі документи на нього. Згідно довідки КП «Чернігівське міське бюро технічної інвентаризації» №672 від 27.10.2021 року станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 36). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с.7). За життя [PERSON] заповіту не залишив (а.с. 70). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої, окрім іншого, входить домоволодіння по [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту, до вищевказаного домоволодіння входять житловий будинок (літ. А-1, а-1,а1-1) загальною площею 84,2 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., сарай (літ. В-1,Д-1), погріб (літ.Г-1), літня кухня (літ.Б-1,б-1), які були побудовані в 1980 році (а.с. 28-30). Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано. Згідно довідки Олишівської селищної ради №288 від 14.07.2021 року [PERSON] , на день смерті, [INFO] , був зареєстрований і постійно проживав в [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з серпня 1963 року (а.с.9). [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадщиною померлого та відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину за ним, однак не оформила своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON] померла (а.с.8) За життя [PERSON] заповіту не залишила (а.с.85-90). [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 22 грудня 2015 року (а.с.93). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] , подавши відповідну заяву нотаріусу, на підставі якої було заведену спадкову справу №111/2015 (а.с.91). Проте за життя [PERSON] не оформив своїх спадкових прав на вищевказаний житловий будинок. [INFO] [PERSON] помер (а.с.51). Згідно довідки Куликівської селищної ради Чернігівської області, на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] один (а.с. 16). З витягів з погосподарських книг Смолянської сільської ради на 1991 - 2025 роки, вбачається, що головою домогосподарства по [ADDRESS] , був вказаний [PERSON] , після його смерті - [PERSON] , а після сметрі останньої - [PERSON] (а.с. 15, 17 - 22). За життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений виконуючим обов`язки старости села Смолянка виконавчого комітету Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області Ткаченко О.М., яким все своє майно заповідав [PERSON] (а.с.25) [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 28 січня 1995 року та свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 30 вересня 2017 року (а.с.11 - 12). Після сметрі [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] , подавши відповідну заяву нотаріусу, на підставі якої було заведену спадкову справу №109/2021 (а.с.50). Інформація про інших спадкоємців, які прийняли спадщину після померлого [PERSON] в спадковій справі відсутня. Отже [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом який прийняв спадщину після [PERSON] . Позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння. Проте, нотаріус своєю постановою №229/02-31 від 26 листопада 2021 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого документа, що посвідчує право власності на це домоволодіння (а.с. 24). Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» в Чернігівській області ліквідовано Куликівський район та одночасно утворено Чернігівський район (з адміністративним центром у місті Чернігів) у складі територій, в тому числі, Куликівської селищної територіальної громади, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Надані судом докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи зазначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України) Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу відповідну заяву (ст. 1269 ЦК України) Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 6 вищевказаної Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Позивач позбавлений можливості оформити своє право на спадщину у нотаріуса у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове нерухоме майно та у зв`язку із відсутністю у позивача документів, які підтверджують право власності на вищевказане нерухоме майно за спадкодавцем. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, ураховуючи, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , було збудоване до 05.08.1992 року, а саме в 1970 році, власником домоволодіння був [PERSON] , після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON] та померла, після смерті [PERSON] спадщину прийняв син останньої [PERSON] , однак за життя не оформив своїх спадкових прав на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та помер, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом який прийняв спадщину після померлого [PERSON] , тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Outcome: approved