Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 07 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Іванівської селищної ради Херсонської області про визнання права власності за набувальною давністю на склад, площею 221 кв.м., розташований за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що з 2004 року він за усної домовленості з пайовиками с.Першотравневе почав користуватися складом зернотоку колишнього Приватного сільськогосподарського підприємства імені Мічуріна (далі ПСГП ім.Мічуріна), площею 221 кв.м, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Згодом позивач виплатив усім пайовикам в грошовому еквіваленті вартість їхніх часток у даному складі та таким чином набув його у власність. На підставі рішення Першотравневої сільської ради Іванівського району Херсонської області №70 йому було надано дозвіл на оформлення права власності на вищезазначений склад зернотоку. У 2019 році під час замовлення та виготовлення технічної документації позивачу стало відомо, що рішенням Першотравневої сільської ради Іванівського району Херсонської області № 55 від 25 липня 2008 року - будівлі зерноскладу площею 221 кв.м присвоєно адресу: [ADDRESS] . Щодо визнання права власності на спірну будівлю у позивача з Першотравневою сільською радою виник спір та рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 19.12.2019 року позивачу відмовлено у визнанні за ним право власності на спірну будівлю зерноскладу. Даний склад у власності громади не перебуває, право власності на будівлю не зареєстровано. Позивач зазначає, що понад 10 років він відкрито безперервно користується та володіє приміщенням зерноскладу площею 221 кв.м, здатний набути цей об`єкт у власність, даний об`єкт є законним та не вилученим з цивільного обороту, він добросовісно заволодів ним, заплативши його вартість попереднім власникам; відсутня норма закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю, а тому позивач вважає, що у нього є всі підстави для набуття права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю. Процесуальні дії у справі. 10 вересня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.20). 05 жовтня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.27). Аргументи учасників справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив його задовольнити, додавши, що на території Першотравневої сільської ради Іванівського району Херсонської області він орендує земельні ділянки, займається вирощуванням сільськогосподарських культур. Складом користується з 2004 року, зберігає там зернові культури, сільськогосподарську техніку, добрива. За час користування складом неодноразово здійснював поточний ремонт, проте документальне підтвердження того не збереглося. Земельний податок за час користування нерухомим майном ним не сплачувався через відсутність правових підстав для оформлення цього складу на нього. У судове засідання 11.02.2022 року [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглянути у його відсутність (а.с.63). Представник відповідача Іванівської селищної ради Херсонської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся завчасно в установленому законом порядку. Від представника за довіреністю [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі представника, проти позовних вимог не заперечує, зазначивши, що склад в [ADDRESS] перебуває на балансі Іванівської селищної ради Херсонської області, але правовстановлюючі документи на нього відсутні (а.с.24, 98). Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Першотравневої сільської ради Іванівського району Херсонської області від 11 серпня 2004 року № 70 «Про оформлення права власності на нежилу будівлю «Зернотік» [PERSON] надано згоду на оформлення права власності на нежилу будівлю « [INFO] », розташовану в [ADDRESS] в межах села. Цим же рішенням доручено Генічеському бюро технічної інвентаризації видати свідоцтво на право власності на будівлю « [PERSON] » [PERSON] (а.с.34). Позивач стверджує, що з 2004 року на підставі зазначеного рішення органу місцевого самоврядування він користується та володіє приміщенням зерноскладу площею 221 кв.м., однак право власності на будівлю не оформив та в установленому законом порядку державну реєстрацію цього права не здійснив. Рішенням виконавчого комітету Першотравневої сільської ради Іванівського району Херсонської області від 27 травня 2019 року №13 нежитловому (безхазяйному) приміщенню зерноскладу (частина) присвоєно наступну поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.68). Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 19 грудня 2019 року (справа №656/267/19), залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 14 липня 2020 року у задоволенні позову [PERSON] до Першотравневої сільської ради Іванівського району Херсонської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , про визнання права власності на будівлю зерноскладу площею 221 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] відмовлено. Постановою суду касаційної інстанції від 07.09.2020 у відкриті касаційного оскарження відмовлено (а.с.11-13, 49-53). Рішення суду від 19.12.2019 року мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів наявності у нього речових прав на нерухоме майно, зазначене в рішенні виконавчого комітету Першотравневої сільської ради Іванівського району №70 від 11.08.2004 року, тому правові підстави для визнання за ним права власності на це майно відсутні. Судом встановлено, що спірна будівля зерноскладу відноситься до комплексу будівель та споруд зернотоку колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства імені Мічуріна, які знаходились за адресою: [ADDRESS] , підлягали розпаюванню та були розпайовані у свій час в результаті реорганізації підприємства. Зі змісту постанови Іванівського районного суду Херсонської області від 02 лютого 2006 року та ухвали апеляційного суду Херсонської області від 20 липня 2006 року в справі № 2-а-1/2005, які набрали законної сили, встановлено, що зернотік колишнього КСП ім. Мічуріна, розташований за адресою [ADDRESS] , в установленому законом порядку був виділений 82 громадянам - власникам майнових паїв у спільну власність. 08 жовтня 2002 року рішенням загальних зборів громадян с.Першотравневе Іванівського району проведений розподіл та передача у власність нежилих будівель зернотоку (критого току, двох складів, вагової, піднавісу) власникам майнових сертифікатів згідно списку. Критий тік, зерно, цехи включені до пайового фонду і підлягали розподілу між власниками майнових паїв, що знаходилися в оренді селянсько-фермерського господарства. В подальшому, на підставі рішення виконавчого комітету Першотравневої сільської ради від 25 лютого 2004 року, право власності на нежилі будівлі зернотоку було оформлено на ім`я ТОВ «Агрофактор» (а.с.100-105). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно загальна площа переданого у власність ТОВ «Агрофактор» зернотоку по [ADDRESS] становила 6650,2 кв.м. Вказаними вище судовими рішеннями у справі № 2-а-1/2005 рішення виконкому Першотравневої сільської ради Іванівського району Херсонської області від 25 травня 2004 року «Про оформлення права власності на нежилі будівлі зернотоку» ТОВ «Агрофактор» скасовано. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 29.10.2021 року, нежитлове приміщення, що знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 1741 кв.м., належить на праві власності [PERSON] (а.с.41-45). Позивач пояснив, що він не був членом сільськогосподарського підприємства імені Мічуріна, а придбав частину зернотоку, яка складається із окремої будівлі зерноскладу площею 221 кв.м., у власників майнових паїв, передавши органу місцевого самоврядування їхні майнові сертифікати. Договір купівлі-продажу нерухомого майна при цьому укладений не був. Відповідно до копії технічного паспорта, виданого Комунальним підприємством «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради,\~ інвентаризаційна справа № 38, згідно з яким технічний паспорт виготовлено станом на 27 березня 2019 року за заявою [PERSON] на склад (літ.А1), розташований по [ADDRESS] , загальною площею 193,1 кв.м (а.с.8-10). Згідно акту приймання-передачі основних засобів від 11 січня 2021 року, нежитлова будівля склад (літ.А1), площею 193,1 кв.м, за адресою: [ADDRESS] була передана Першотравневою сільською радою до Іванівської селищної ради Херсонської області (а.с.36). Із змісту довідки №637 від 07 вересня 2021 року виданої Іванівською селищною радою Херсонської області вбачається, що нежитлова будівля склад, за адресою: [ADDRESS] перебуває на балансі Іванівської селищної ради (а.с.7). Як вбачається з довідки Іванівської селищної ради Херсонської області від 08.12.2021 року № 791, складом «А-1», площею 193,1 кв.м, який знаходиться на території зернотоку за адресою: [ADDRESS] користується з 2004 року [PERSON] (а.с.61). Свідок [PERSON] , в суді показав, що його батько [PERSON] , в Іванівському районі Херсонської області орендує земельні ділянки, займається вирощуванням сільськогосподарських культур, з 2007 року на підставі рішення сільської ради, користується складом в с.Першотравневе, в якому зберігає добрива, сільськогосподарську культуру та інше. Аналогічні покази в суді надав свідок [PERSON] . Станом на 29 жовтня 2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо будинку [ADDRESS] відсутні (а.с.41-45). Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.9 постанови №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав": при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Правові висновки про особливості набуття права власності на майно у такий спосіб, як набувальна давність, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17. Так, аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Виникнення права власності за набувальною давністю ґрунтується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх зазначених умов у сукупності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц). У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року в справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що «норми статті 344 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника». Так, відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина друга). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя). Позивач, як підставу для визнання за ним права власності за набувальною давністю зазначає, що нежитлову будівлю - склад, що розташований за адресою [ADDRESS] він набув у власників майнових паїв, заплативши його вартість, та передавши органу місцевого самоврядування їхні майнові сертифікати з 2004 року на підставі рішення Першотравневої сільської ради №70 від 11.08.2004 року, яким надано дозвіл на оформлення права власності на спірне нерухоме майно, він продовжив відкрито користуватися та володіти приміщенням зерноскладу. Аналізуючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що відсутня безтитульність фактичного володіння позивачем спірним майном, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ст.344 ЦК України. Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо невизнання, оспорення або порушення права користування позивачем спірним майном. Також суд зважає на те, що позивач не довів відкритість володіння спірним майном, оскільки протягом строку володіння він не сплачував передбачений ст.ст.269, 270, 277 ПК України земельний податок. Протилежне належними доказами не доведено. Тобто, він або не користувався земельною ділянкою (та, відповідно, нерухомим майном), або ж діяв недобросовісно та приховував своє володіння нерухомим майном від держави та органів місцевого самоврядування. В обох випадках визнання права власності за набувальною давністю виключається. Суд вважає, що саме по собі користування спірним майном з 2004 року ( що також не доведено позивачем) не дає підстави для задоволення позовних вимог про набуття права власності на майно на підставі ст. 344 ЦК України. Отже, суд прийшов до висновку, що позивач не довів усіх обставин, передбачених ст.344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed