Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання незаконним та скасування наказу ТОВАРИСТВА\~З ОБМЕЖЕНОЮ\~ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЗАЦЬКА\~СТРІЛА» від 04.10.2021 №98к/зв-1000006787 про звільнення його з роботи з посади охоронника з 29 вересня 2021 року за п.4 ст.40 КЗпП України, тобто за прогул. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 29 вересня 2021 року позивач був відсутній на робочому місці з поважної причини, оскільки за приписом Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки йому було запропоновано 29 вересня 2021 року вибути до військової частини [NUMBER] в м.Бердичів, в свою чергу, наказом командира військової частини [NUMBER] №214 від 30.09.2021 року позивач прийнятий на військову службу за контрактом. Про зазначені обставини відповідача повідомлено Кременчуцьким ОМВК письмовим повідомленням від 28.09.2021 року. Таким чином, на думку позивача, звільнення з роботи є незаконним і він підлягає поновленню на роботі. В свою чергу, оскільки за законодавством на час перебування на військовій службі за контрактом за ним зберігається місце роботи та середній заробіток, то з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с.32, 33). Відповідачем надано суду відзив на позовну заяву. Відповідач позов не визнав, зазначив, що позивач не попередив його про намір розірвати трудовий договір за два тижні, не повідомив про причини відсутності на робочому місці 29.09.2021 року, не повідомив про укладення контракту із ЗСУ. Жодних інших повідомлень про військову службу позивача відповідач також не отримував. В свою чергу, оскільки контракт укладено 30.09.2021 року, то 29.09.2021 позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин, тобто має місце прогул, тому позивача звільнено законно. Оскільки позивач звільнений до укладення контракту, то за ним не зберігається місце роботи та середній заробіток. Ухвалами суду від 10.01.2022, 26.01.2021 року у відповідача витребувано докази та відомості щодо середнього заробітку по (а.с.64, 65, 71, 72). Позивач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, представником надано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та без участі представника позивача (а.с.81). Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання представника не забезпечив. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, з огляду на наступне. 1. Вирішення питання щодо підстав для звільнення Наказом №20-к від 24.05.2021 року позивача прийнято на роботу до ТОВ «КОЗАЦЬКА СТРІЛА» з 26 травня 2021 року на посаду охоронця (а.с.85, 90). 28.09.2021 року позивач відвідав територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (а.с.17). Військовим комісаром Кременчуцького ОМВК складено повідомлення №85 до ТОВ «КОЗАЦЬКА СТРІЛА» про виклик позивача для уточнення даних та проходження медичного огляду (а.с.17 на зворотньому боці). Приписом Кременчуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки позивачу запропоновано 29 вересня 2021 року вибути до військової частини [NUMBER] в м.Бердичів (а.с.18). 30.09.2021 року між позивачем та Міністерством оборони України укладено контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України (а.с.19-21). За наказом командира військової частини [NUMBER] №214 від 30.09.2021 року позивач приступив до виконання обов`язків військовослужбовця (а.с.16). Наказом №98к/зв-1000006787 від 04.10.2021 року позивача звільнено з роботи з 29.09.2021 року за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин (а.с.86, 90). Суд зазначає, що вищевказаний наказ про припинення трудового договору (звільнення) не містить жодного обґрунтування та підстав прийняття такого рішення. В той же час, сторонами визнається, що підставою такого рішення була відсутність позивача на робочому місці 29 вересня 2021 року, про що відповідачем складено 30.09.2021 року відповідний акт (а.с.88). Суд вважає звільнення позивача незаконним з наступних причин. По-перше, наказ №98к/зв-1000006787 про звільнення позивача видано 04.10.2021 року, в той же час, за текстом наказу, позивача звільнено з роботи з 29.09.2021\~року. Є цілком очевидним, що звільнення «заднім числом» суперечить загальному принципу правової визначеності. По-друге, відповідно до ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідач не отримував від позивача пояснень щодо його відсутності на робочому місці 29.09.2021 року, що, по суті, і стало причиною помилкового рішення. Таким чином, відповідачем порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності. По-третє, як зазначено вище, позивач був відсутній на робочому місці у зв`язку із оформленням контрактних відносин із Збройними Силами України та вибуттям 29.09.2021 року до військової частини [NUMBER] в м.Бердичів. Таким чином, це є поважною причиною відсутності позивача на робочому місці 29.09.2021 року. Суд відхиляє посилання відповідача на необхідність завчасного повідомлення позивачем про намір проходження військової служби за контрактом, оскільки це не передбачено законодавством. Ст.38 КЗпП України передбачено лише обов`язок працівника про попередження про звільнення за власним бажанням. В даному випадку, позивач не мав наміру звільнятися, в тому числі, за власним бажанням. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на роботі органом, який розглядає спір. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка, зокрема, наведена в у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04, рішення від 10/02/2010 року, п.58) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення…Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень…. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. У зв`язку із наведеним, суд не надає оцінку іншим, другорядним аргументам відповідача. 2.Стягнення коштів за час вимушеного прогулу За правилами частини другої ст.235\~КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що служба позивача у складі Збройних Сил України з 30.09.2021 року, отримання відповідного грошового забезпечення військовослужбовця, жодним чином не впливає на визначення періоду вимушеного прогулу чи розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України "Про освіту", частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України "Про фахову передвищу освіту", частиною другою статті 46 Закону України "Про вищу освіту". В свою чергу, відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України за вищевказаними військовослужбовцями зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Оскільки позивач прийнятий на військову службу за контрактом під час виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, то він має право на збереження місця роботи (попередньої роботи) та середнього заробітку (на попередній роботі). 3. Розрахунок середнього заробітку Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08лютого 1995 року №100. Відповідно до пунктів 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу проводиться, виходячи із заробітної плати за два останні повні місяці роботи, які передували місяцю звільнення. З графіку роботи позивача вбачається, що він мав графік, який є відмінний від загального (стандартного) графіку роботи, передбаченого ст.52 КЗпП України, що ускладнює розрахунок (а.с.87). Верховний Суд України в постанові від 14.09.2016 р. за справою №6-419цс16 сформував наступну правову позицію (алгоритм) щодо розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу. З урахуванням норм, зокрема абз.3 п. 2 Порядку №100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому\~періоді (абз. 2 п. 8 Порядку №100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства. При визначенні середнього заробітку суд виходить із наявних у справі даних щодо праці позивача, які наведені в довідці про середню заробітну плату позивача (а.с.75 зворотній бік). 1. Позивачем в липні та серпні 2021 року відпрацьовано 528 годин. 2. Позивачем отримано за цей період 20092,82 грн. 3. Таким чином, (середньогодинна) заробітна плата позивача складає 20092,82/528, що дорівнює 38,05 грн/год (приблизно відповідає реальній тарифній ставці, яка визначена в наказі про прийняття на роботу (а.с85). При цьому суд відхиляє розрахунок, наведений відповідачем (76,11 грн/год) як завищений та некоректний (розділено суму зарплати за 2 місяці на середню кількість годин в 1 місяці). 4. Позивачем відпрацьовано в липні 2021 року 232 години та в серпні 298 годин. Таким чином, середньомісячне число робочих годин складає 264 години. 5. Тепер необхідно визначити період стягнення та відповідне число робочих годин (виходячи з «теоретичного» середньомісячного): - 29.09.2021 та 30.09.2021 виключаються із розрахунку згідно графіку виходів, як відпрацьовані (а.с.77); - жовтень, листопад, грудень 2021 року, січень 2022 року (повні календарні місяці) по 264 робочі години на кожний місяць, тобто всього 1056 годин; - 01.02.2022 14.02.2022 (дата рішення суду) 14 календарних днів, що пропорційно до повного календарного місяця складає 132 робочі години. Таким чином, за період вимушеного прогулу загальна кількість «пропущених» робочих годин складає 1188 годин (1056 + 132). 6. Загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає: 38,05 грн/год, які помножити на 1188 год, дорівнює 45203,4 грн. Зазначений вище розрахунок відповідає правовому висновку Верховного Суду, який наведено в постанові від 26 серпня 2020 року по справі №501/2316/15-ц (надано оцінку та залишено в силі постанову апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2018 року, якою здійснено відповідний розрахунок). 4.Розподіл процесуальних витрат Позивачем заявлено вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, про поновлення на посаді. Вказані вимоги є немайновими та взаємопов`язаними, тому суд оцінює їх як одну вимогу немайнового характеру. Оскільки суд їх задовольняє, а позивач звільнений від сплати судового збору в цій частині відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст.141 ЦПК України зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка наведена у постанові від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16, ухвалою суду від 10.11.2021 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу сплатити судовий збір в сумі 908 грн за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На виконання пропозиції суду представником позивача сплачено судовий збір (а.с.1). Відповідно до ст.141 ЦПК України зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. 5. Негайне виконання судового рішення Відповідно до п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає\~негайне виконання\~рішень,\~в тому\~числі,\~у справах\~про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved