Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що він з 2006 року проживав спільно з відповідачем у м.Дніпропетровськ однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, були поєднані побутом та обов`язками щодо забезпечення належних умов для проживання подружжя. У подальшому спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки відповідач не піклувалася про побудову сімейних відносин, налагодження особистих стосунків. [INFO] народився син - [PERSON] . Оскільки відповідач не визнала факт його батьківства і не бажала звертатися зі спільною заявою до органів РАЦ про внесення запиму його батьком дитини, вона зареєструвала народження сина відповідно до вимог ст.135 СК України, за прізвищем та громадянством матері, ім`я та батькові батька дитини записане з її слів. Рішенням Лозівського міськрайонного суду від 26.08.2021 р. у справі № 629/670/21, визнано [PERSON] батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , та внесено зміни до актового запису № 232, складеного 19.06.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Лозова Лозівського міськрайонного управлінняг юстиції Харківської області, про народження - [PERSON] , де у відомостях про батьківство [PERSON] вказаний батьком дитини. Змінено прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON] . Під час ухвалення судового рішення питання щодо місця проживання син - [PERSON] не розглядалося. На даний час син [PERSON] зареєстрований разом з матір`ю [PERSON] , але з жовтня 2021 року фактично проживає разом зі ним. Разом з тим [PERSON] ухиляється від обов`язку догляду за дитиною, зловживає спиртними напоями, постійно змінює співмешканців, які чинять фізичне та психологічне насильство над дитиною, на що відповідач не реагує. Кілька разів намагався вплинути на поведінку відповідача, благав її змінити відношення до сина, піклуватися про нього та захищати від насильства та образи, однак вона продовжувала влаштовувати своє, особисте життя, ігноруючи інтереси та потреби дитини. Будучи позбавлений материнського піклування та уваги син все більше прихиляється до нього, відвідує за місцем проживання та виявляє бажання постійно проживати разом, однак мати забороняє йому зустрічатися разом з ним. Вважає, що в інтересах сина проживати та бути зареєстрованим разом з ним. На даний час працює будівельником, має стабільний самостійний дохід. Чинним законодавством передбачено, що батьки повинні турбуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, підготовку до праці. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито в загальному позовному провадженні. Позивач в підготовчому судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив задовільнити її в повному обсязі. Відповідач в підготовчому судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовної заяви, повідомивши, що син мешкає разом з батьком. Представник відповідача органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області в підготовчому судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідач [PERSON] являється рідним батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується ксерокопіями Договору купівлі-продажу квартири від 30.08.2017 року зареєстровано в реєстрі за №475 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №95865091 від 30.08.2017 року(а.с. 12-14). Актом обстеження умов проживання від 22.10.2021 року встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання задовільні. Борги за сплату комунальних послуг відсутні. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: облаштовано окрему кімнату, обладнану необхідними меблями, в наявності одяг, взуття, засоби гігієни. В квартирі проживають: [PERSON] , [INFO] , ФОП « [PERSON] » та [PERSON] , [INFO] , навчається в Лозівському ліцеї №3 в 9 класі. Відвідує секцію баскетболу. Дохід - 18000 грн. Добрі стосунки між членами сім`ї. Дитина проживає з батьком з жовтня 2021 року, з матір`ю не спілкується на даний час. Потреби дитини забезпечуються в повному обсязі. (а.с. 11) Згідно ст. 11 Закону України Про охорону дитинства , кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст. ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі викладеного, беручи до уваги ставлення батька до свого сина, його участь у вихованні дитини, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини з батьком та враховуючи, що відповідач визнала позовні вимоги в повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач визнала позов до початку судового розгляду, суд вважає за необхідне повернути позивачу 50% судового збору з державного бюджету, стягнувши з відповідача 50% сплаченого позивачем судового збору в розмірі 454 грн.

Outcome: approved