Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою, відповідно до змісту якої просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування\~позову зазначено,\~що позивач\~є власником\~квартири за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~У вказаній\~квартирі разом\~із позивачем\~зареєстрований відповідач,\~який в\~ній не проживає з 2006 року. Відповідач виїхав з квартири позивача в с. Камінь Коростенського району Житомирської області ще у 2006 році та до цього часу не повертався. Не проживаючи у квартирі позивача, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в будинку не має, житлом не цікавиться. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, вона не може повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг, то за вказаних обставин позивачу чиняться перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 31.01.2022 року відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 22.02.2022 року до суду подала заяву, відповідно до якої позов підтримує повністю, просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги задовольнити, а також не стягувати з відповідача судові витрати (а.сп.19). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 22.02.2022 року до суду подав заяву, відповідно до якої просить справу розглядати без його участі, позов визнає повністю та не заперечує щодо його задоволення (а.сп.20). На підставі частини 3 статті 211, пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України,\~суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Згідно частини 2\~статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалось. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно з матеріалами справи, позивач [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.01.2022 року № 293875330 (а.сп.8) та копією свідоцтва № [NUMBER] на право власності на житло від 27.11.1995 року (а.сп.9). Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої відділом ЦНАП Іршанської селищної ради Коростенського району Житомирської області № 03/08-10 від 04.01.2022 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.сп.10). Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання гр. [PERSON] стверджується, що [PERSON] , 1949 р.н., зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований але не проживає син [PERSON] [PERSON] , 1970 р.н., з 2006 року по даний час (а.сп.11). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно частини 1\~статті 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції України\~та статтею\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1\~ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1\~ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1\~ст. 321 ЦК України). Відповідно до частини 1\~статті 383 ЦК України,\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини 1\~статті 391 ЦК України,\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Зі змісту позовної заяви вбачається, що реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі позбавляє останню можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Відповідач позов визнає повністю та не заперечує щодо його задоволення, що підтверджується заявою [PERSON] від 22.02.2022 року (а.сп.20). Згідно частини 1\~статті 82 ЦПК України,\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до частини 4\~статті 206 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд вважає, що визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] у повному обсязі визнав позов, визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідач не проживає за адресою реєстрації більше року, а також, оскільки згідно ч.1\~ст.82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, у зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved