Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. 16.08.2021 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та призначити позивача опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] . Свою позовну заяву позивач мотивує тим, що вона бабуся [PERSON] . 07.03.2013 рішенням Богуславського районного суду Київської області шлюб між донькою позивача [PERSON] та відповідачем у справі було розірвано. Після розірвання шлюбу внучка позивача проживала разом з її матір`ю [PERSON] - донькою позивача. [INFO] [PERSON] померла. Відповідач [PERSON] став нехтувати своїми батьківськими обов`язками та ухилятися від їх виконання. З часу смерті доньки [PERSON] перебуває на повному матеріальному утриманні позивача. Відповідач взагалі ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, на думку позивача, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 08.11.2021 відкрито провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 24.01.2022 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судове засідання з`явилися, просили задовольнити позов та надали пояснення аналогічні до змісту позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що підтримує позов. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Виконкомом Нечаєвської сільської ради Шполянського району Черкаської області 08.03.2008, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.03.2008. Після розірвання шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 7). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до рішення Богуславського районного суду Київської області від 07.03.2013 у справі №358/344/13 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09.03.2008, виконавчим комітетом Нечаєвської сільської ради Шполянського району Черкаської області, актовий запис №1, було розірвано (а.с. 9). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01.12.2020 Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №351, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.11.1986 Радинською сільською радою Поліського району Київської області, [PERSON] народилася [INFO] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 07.09.1991 уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 14). За даними довідки, виданої Саварським Навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дитячий садок» імені А.М. Люльки Богуславської міської ради київської області соціально-гуманітарного управління виконавчого комітету Богуславської міської ради 07.07.2021 за №01-30/111, [PERSON] з 2010 року виховує онуку самостійно. З 1 класу 2014 року по даний час [PERSON] навчається у Саварському НВК «ЗОШ І-ІІІ ст.- дитячий садок» ім. А.М. Люльки. Батько [PERSON] у навчанні та вихованні дочки участі не приймав, жодного разу не з`являвся у школі: на батьківських зборах, святах, не цікавиться успіхами своєї дочки (а.с. 15). Згідно з довідкою №207 від 08.07.2021, виданою виконавчим комітетом Богуславської міської ради, [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] з 18.08.2010 року по даний час (а.с. 16). Відповідно до довідки, виданої Амбулаторією загальної практики сімейної медицини «Богуславського центру первинної медико-санітарної допомоги» КНП Богуславської міської ради 15.07.2021 за № 504, [PERSON] знаходилася на амбулаторному лікуванні з 2018 по час видання довідки з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ст. (а.с. 17). За змістом висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради 24.12.2021, комісією встановлено, що малолітня [PERSON] з 2010 року фактично проживає та перебуває на утриманні та вихованні своєї бабус, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини, [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Батько дитини, [PERSON] не приймає належної участі у вихованні та утриманні дочки, не цікавиться її життям та здоров`ям, не відвідує її з місце проживання, навчання, належним чином матеріально не утримує. Дана інформація була підтверджена поданими до суду та Комісії довідками з Саварського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дитячий садок» імені A.M. Люльки Богуславської міської ради від 07.07.2021 з Саварського старостинського округу від 08.07.2021. Малолітня [PERSON] на засіданні Комісії повідомила, що свого батька не пам`ятає, інколи спілкується з ним по телефону, підтвердила інформацію, що батько не цікавиться її життям та здоров`ям, лише скаржиться на проблеми, матеріально не утримує. Присутня на засіданні Комісії [PERSON] підтвердила слова малолітньої [PERSON] та повідомила, що батько дитини почав проявляти інтерес до дитини лише після подання до суду позовної заяви про позбавлення його батьківських прав, а саме впродовж 2021 року батько дитини, починаючи з літа телефонував близько 4 раз та 1 раз (у листопаді 2021 року) надіслав 995 гривень. Попередньо, для з`ясування об`єктивної причини неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків, були зроблені спроби запросити [PERSON] на засідання Комісії в телефонному режимі. Дані спроби були проігноровані. Інформація, характеризуючи особу [PERSON] , про наявність чи відсутність заборгованості по сплаті ним аліментів на користь дитини, про підтвердження чи відсутність фактів притягнення його до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, про перебування чи не перебування на обліку у нарколога чи психіатра, що могло б свідчити про наявність алкогольної чи наркотичної залежності, а також наявність об`єктивних причин неможливості виконувати батьківські обов`язки, Комісії не була надана та невідома. Враховуючи викладене, виконавчий комітет Богуславської міської ради як орган опіки та піклування вважає, що [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно малолітньої дочки робить висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] (а.с. 81-83, 93-94). Відповідно до подання про призначення опікуна над [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради 24.12.2021, враховуючи, що [PERSON] перебуває у родинних відносинах із [PERSON] , а саме є її бабусею, що підтверджено відповідними документами, курси навчання з виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, не передбачені. Інші родичі дитини не звертались до органу опіки та піклування можливого призначення їх опікунами дитини у разі та за умови набуття дитиною статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Малолітня [PERSON] письмовою заявою від 09.12.2021 та особисто на засіданні Комісії підтвердила свою згоду на призначення [PERSON] її опікуном. Виконавчий комітет Богуславської міської ради як орган опік піклування вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] , [INFO] , за умови набуття дитиною статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та після набуття такого статусу (а.с. 84-85, 95). Допитані в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] повідомила, що батька ніколи не бачила, інколи розмовляла з ним по телефону та вважає, що його необхідно позбавити батьківських прав. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що [PERSON] жодного разу не провідував свою доньку з 2010 року, декілька раз телефонував та надсилав кошти, аліменти не платить так як не має коштів. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 15 постанови Пленуму від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.п. 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також акцентує увагу на тому, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради 24.12.2021, комісією встановлено, що малолітня [PERSON] з 2010 року фактично проживає та перебуває на утриманні та вихованні своєї бабус, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини, [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Батько дитини, [PERSON] не приймає належної участі у вихованні та утриманні дочки, не цікавиться її життям та здоров`ям, не відвідує її з місце проживання, навчання, належним чином матеріально не утримує. Дана інформація була підтверджена поданими до суду та Комісії довідками з Саварського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дитячий садок» імені A.M. Люльки Богуславської міської ради від 07.07.2021 з Саварського старостинського округу від 08.07.2021. Малолітня [PERSON] на засіданні Комісії повідомила, що свого батька не пам`ятає, інколи спілкується з ним по телефону, підтвердила інформацію, що батько не цікавиться її життям та здоров`ям, лише скаржиться на проблеми, матеріально не утримує. Присутня на засіданні Комісії [PERSON] підтвердила слова малолітньої [PERSON] та повідомила, що батько дитини почав проявляти інтерес до дитини лише після подання до суду позовної заяви про позбавлення його батьківських прав, а саме впродовж 2021 року батько дитини, починаючи з літа телефонував близько 4 раз та 1 раз (у листопаді 2021 року) надіслав 995 гривень. Попередньо, для з`ясування об`єктивної причини неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків, були зроблені спроби запросити [PERSON] на засідання Комісії в телефонному режимі. Дані спроби були проігноровані. Інформація, характеризуючи особу [PERSON] , про наявність чи відсутність заборгованості по сплаті ним аліментів на користь дитини, про підтвердження чи відсутність фактів притягнення його до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, про перебування чи не перебування на обліку у нарколога чи психіатра, що могло б свідчити про наявність алкогольної чи наркотичної залежності, а також наявність об`єктивних причин неможливості виконувати батьківські обов`язки, Комісії не була надана та невідома. Враховуючи викладене, виконавчий комітет Богуславської міської ради як орган опіки та піклування вважає, що [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно малолітньої дочки робить висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] (а.с. 93-94). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2020 у справі № 371/693/18. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20) та ін. Відповідно до ст. 180 СК України, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, відповідач у справі, [PERSON] батько [PERSON] не виховує своєї дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не створює належних умов для розвитку її здібностей та не виконує свого обов`язку по утриманню. Отже, малолітня [PERSON] фактично позбавлена батьківського піклування, матеріальної підтримки та захисту своїх особистих і майнових прав та інтересів. Відмова в задоволенні позову в даному випадку призведе до порушення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, яка зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Таким чином, існує необхідність захистити дітей від небезпеки у вигляді страждань через відсутність піклування, неповноцінне виховання та відсутність емоційної та матеріальної підтримки, якої зазнає дитина, якщо її залишити під опікою відповідача. З урахуванням установлених обставин, суд доходить до висновку про необхідність в задоволенні позову. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Однак позивач повідомив, що вже наявне рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь [PERSON] . Крім того, позивач просив суд призначити позивача опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до подання про призначення опікуна над [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради 24.12.2021, враховуючи, що [PERSON] перебуває у родинних відносинах із [PERSON] , а саме є її бабусею, що підтверджено відповідними документами, курси навчання з виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, не передбачені. Інші родичі дитини не звертались до органу опіки та піклування можливого призначення їх опікунами дитини у разі та за умови набуття дитиною статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Малолітня [PERSON] письмовою заявою від 09.12.2021 та особисто на засіданні Комісії підтвердила свою згоду на призначення [PERSON] її опікуном. Виконавчий комітет Богуславської міської ради як орган опік піклування вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] , [INFO] , за умови набуття дитиною статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та після набуття такого статусу (а.с. 84-85, 95). Статтею 58 ЦК України визначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно зі ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється на дітьми, які залишились без батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ч. 2 ст. 244 СК України при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно з ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Порядок встановлення опіки визначається Правилами опіки та піклування, які затверджені Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88. Пунктом 2.2 Правил встановлено, що опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється, якщо батьки: померли; невідомі; визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими. Опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини. Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування (п. 2.4 Правил). Відповідно до п. 3.1. Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. При цьому за умови досягнення нею відповідного віку (10 років) враховуються побажання самої дитини. Призначеному опікуну або піклувальнику видається посвідчення установленого зразка (додаток 3). Таким чином, суд вважає, що для призначення судом опікуна повинна існувати сукупність двох обставин, а саме дитина повинна бути позбавлена батьківського піклування та наявне подання органу опіки та піклування про призначення конкретної особи опікуном. Орган опіки та піклування при підготовці подання перевіряє чи відповідає кандидат в опікуни вимогам закону, можливості виконувати опікунські обов`язки та стосунки з дитиною. Орган опіки та піклування може призначити опікуна своїм рішенням із видачею посвідчення. Враховуючи наведене, оскільки вищевказані вимоги дотримані та в матеріалах справи наявне подання про призначення опікуна над [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради 24.12.2021, суд задовольняє вимоги про призначення позивача опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] . Заходи забезпечення позову не застосовувались. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача, сплачений позивачем судовий збір, в розмірі 908,00 на користь позивача. Однак, позивачем було заявлено дві позовні вимоги. В квитанції від 14..07.2021 вказано, що судовий збір сплачений позивачем у розмірі 908,00 грн. Таким чином позивачем при подачі позову до державного бюджету не доплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн за ще одну позовну вимогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки, як встановив суд, [PERSON] при подачі позову до державного бюджету було не доплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн, тому відповідачу необхідно сплатити на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі ст. 55, 60, 63, 242 ЦК України, ст. 19, 164, 165, 166, 171, 179, 180 -183, 190, 191, 243 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved