Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

07 червня 2021 року представник фірми «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю адвокат Єна Л. А. звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 06 серпня 2021 року, просить: стягнути з [PERSON] на користь фірми «Т.М.М.» ТОВ заборгованість з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що утворилась за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року в розмірі 13286,10 грн., інфляційні витрати за весь час прострочення в сумі 1344,54 грн. і 3 % річних від простроченої суми, що складає 563,47 грн., а всього 15194,11 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником вищезазначеного житла, щодо якого відповідно до умов укладеного між сторонами договору належним чином надаються житлово-комунальні та інші послуги, які споживачем цих послуг оплачуються неналежно, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем за вищезазначений період у вказаному розмірі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. 23 липня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від адвоката Сайченко Я. В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору про надання житлово-комунальних та інших послуг розмір щомісячної плати становить 210,67 грн., яку відповідач своєчасно сплачує. Попри встановлений договором фіксований тариф за спожиті експлуатаційні послуги у розмірі 210,67 грн., що включає в себе всі експлуатаційні послуги та ПДВ, позивач безпідставно включає додаткові експлуатаційні послуги та нараховує, з їх урахуванням суму боргу за кожний місяць в три рази більше, ніж має бути відповідно до умов Договору. Також зазначено, що розрахунок заборгованості відповідача є необґрунтованим, оскільки вартість наданих послуг зростала з порушенням умов договору, що призвело до неправильного розрахунку суми боргу, а деякі послуги (утримання служби охорони, витрати на каналізацію, за обслуговування системи обмеження доступу в будинок, компенсація витрат за техобслуговування газопроводів, компенсація затрат) взагалі не передбачені договором, а тому підстав для їх оплати позивач не вбачає. Відповідач не погоджується з розмірами нарахування за сплату комунальних послуг, зазначаючи, що позивач самочинно та необґрунтовано вписує до рахунків суми без жодного обґрунтування таких сум за послуги, які ним не надавалися та не надаються. 06 серпня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідь обґрунтована тим, що позивач та відповідач уклали індивідуальний договір про надання житлово-комунальних та інших послуг, договір є чинним і обов`язковим для виконання. Послуги позивачем фактично надавалися, а відповідач зобов`язаний відповідно до умов договору їх сплатити за тарифами, які погоджені сторонами та їх вартість змінювалась відповідно до умов договору. 18 серпня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від адвоката Сайченко Я. В. надійшли заперечення, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У запереченнях зазначено, що нарахування позивачем тарифу за житлові послуги та їх переліку було безпідставним та таким, що не узгоджене із співвласниками багатоквартирного будинку та відповідачем, безпосередньо, а отже є незаконним. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засідання проти позовних вимог заперечувала з підстав їх необґрунтованості, просила відмовити в позові у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 13 липня 2011 року. 01 січня 2012 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про надання житлово-комунальних та інших послуг № 238ДН-026. Відповідно до п. 1.1, 1.2 договору № 238ДН-026 предметом договору є надання Виконавцем послуг з утримання будинку [ADDRESS] , належних до нього прибудинкової території та споруд; послуг балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-, електропостачання, опалення (далі послуги), а Споживачем - своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених цим договором. Виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліків, зазначених у додатках до цього договору, за тарифами, які розраховуються відповідно до встановленого нормативно-правовими актами порядку. Додаткові послуги, які залежать від специфіки утримання будинку, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими Виконавцем та погодженими зі Споживачем. Згідно п. 2.3 зазначеного договору Виконавець, серед іншого, має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення Споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому договором; коригувати тарифи на послуги у випадках, встановлених чинним законодавством або цим договором. Відповідно до п. 4.1.2 договору Споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Кожна сторінка договору підписана [PERSON] . Обставини укладення вказаного договору не заперечувались сторонами по справі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У статті 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 зазначеного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно із ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газового та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Із зазначених положень слідує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Отже під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги. З матеріалів справи слідує, і це не спростовано відповідачем, що позивач належним чином виконав умови укладеного договору і надав відповідачу передбачені ним послуги. З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні та інші послуги є цілком обґрунтованими. Згідно калькуляції тарифів па послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ передбачено наступні обов`язкові послуги: прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, вивезення побутових відходів, технічне обслуговування ліфтів, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем: гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення, дератизація, дезінсекція, освітлення місць загального користування, підвальних приміщень та підкачування води, енергопостачання ліфтів, проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки; а також додаткові послуги: щоденне вологе прибирання під`їздів , охорона будинку. Як вбачається з рахунків та акту звірки взаємних розрахунків, за період з 01 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року за адресою: [ADDRESS] наявна заборгованість з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, в розмірі 13286,10 грн., інфляційні витрати за весь час прострочення в сумі 1344,54 грн. і 3 % річних від простроченої суми, що складає 563,47 грн., а всього 15194,11 грн. В обґрунтування розміру заборгованості за вищевказані послуги позивачем надано відповідний розрахунок, правильність якого відповідачем не спростована. Доказів добровільної та повної сплати нарахованої суми відповідач до суду не надав, як і не спростував факту отримання послуг. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд зазначає таке. Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З огляду на прострочення відповідачами сплати за надання комунальних послуг, вимога позивача щодо стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми є законною та обґрунтованою. Відтак, вимоги позову обґрунтуванні, належним чином доведені, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь понесені ним витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 гривні, що підтверджено наданим платіжним дорученням. Оскільки позов підлягає задоволенню, сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. Між позивачем та адвокатом Єна Л.А. укладено договір № 3 про надання правової допомоги від 31.05.2021, надана додаткова угода № 1 акт приймання-передачі правової допомоги до договору № 3. Як вбачається з розрахунку сум судових витрат, викладеного в позовній заяві, сукупні витрати позивача склали 9080,00 грн., з яких 2270,00 грн. судовий збір, а 6810,00 грн. оплата правової допомоги адвоката. Згідно ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем не подано. Так, в акті приймання-передачі правової допомоги зазначено наступну вартість робіт: вивчення матеріалів клієнта, формування правової позиції - 2270,00 грн, підготовка позовної заяви та процесуальних документів у кількості, необхідній для подачі позову 2270,00 грн., представництво інтересів позивача в суді 2270,00 грн. Отже, оцінюючи докази і доводи позивача щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд вважає, що позивачем не доведено співмірність заявлених витрат, не надано належних доказів розумності їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, а саме вивчення матеріалів клієнта, формування правової позиції та складання позовної заяви на думку суду є однією послугою, а не окремими, оскільки складання позовної заяви вже включає в себе вивчення документів та формування позиції та відповідно вимог позову, тому суд стягує на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2270,00 грн + 2270,00 грн = 4540,00 грн.

Outcome: approved