Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») грошові кошти в сумі 57273,34 грн, з яких 17273,34 грн як допомога по вагітності та пологам та 40 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 08 листопада 2019 року вона звернулась до Ківерцівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області (далі - Фонд) для отримання допомоги по вагітності та пологам. З метою відкриття рахунку для отримання допомоги вона звернулась в АТ КБ «Приватбанк». Під час консультації з працівниками АТ КБ «Приватбанк» позивач оформила картку для виплат для отримання допомоги. 03 грудня 2019 року згідно з платіжним дорученням №2153 Фондом було перераховано позивачу допомогу по вагітності та пологам в сумі 17273,34 грн в АТ КБ «Приватбанк». Однак отримати кошти вона не змогла, оскільки банк повідомив про те, що нею не надано доказів сплати єдиного соціального внеску. Після цього позивач надала довідку Головного управління податкової служби у Волинській області та копії квитанцій про сплату єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ). Проте АТ КБ «Приватбанк» без будь-яких пояснень відмовився повернути їй вказані кошти. Вказаними діями позивачу завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 40 000 грн. Посилаючись на викладене, позивач просила про задоволення позову. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2020 року справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. 24 березня 2020 року справу передано на розгляд судді Писанцю В.А. Ухвалою судді Писанця В.А. від 04 червня 2020 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження. 07 жовтня 2020 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. 23 березня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що позивач на момент звернення до відповідача з вимогою про виплату їй коштів була зареєстрована як фізична особа - підприємець. Відповідно до статі 24 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) банк має обов`язок щодо дотримання законодавства про збір та ведення обліку ЄСВ, де зазначено, що банки здійснюють видачу коштів для виплати заробітної плати на які нараховується ЄСВ лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум ЄСВ або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум. Ураховуючи те, що позивач на момент перерахування їй спірних коштів не надала банку оригіналів квитанції про сплату ЄСВ, то АТ КБ «Приватбанк» не має можливості та права виплатити позивачу грошові кошти в сумі 17273,34 грн. На підставі викладеного, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. 1 жовтня 2021 року на підставі розпорядження керівника апарату від 1 жовтня 2021 року, у зв`язку зі смертю судді Писанця В.А. здійснено повторний автоматизований розподіл, визначено суддю для розгляду справи та 4 жовтня 2021 року передано судді Бусик О.Л. згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді Бусик О.Л. від 13 жовтня 2021 року зазначену справу прийнято до свого провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Передставник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог. Відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд установив, що згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] з 28 жовтня 2019 року зареєстрована як фізична особа - підприємець. [PERSON] отримала в АТ КБ «Приватбанк» картковий рахунок для виплат, номер картки [NUMBER] . 03 грудня 2019 року Фонд перерахував на ім`я [PERSON] ФОП на рахунок, що відкритий в Волинському ГРУ АТ КБ «Приватбанк» матеріального забезпечення на допомогу по вагітності та пологам згідно заяви №003013 від 08 листопада 2019 року. 24 грудня 2019 року позивач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою про повернення грошових коштів. В додатках до заяви позивач зазначила копії квитанцій від 31 жовтня 2019 року та від 11 грудня 2019 року про сплату ЄСВ та копію довідки Ківерцівського управління ГУ ДПС у Волинській області від 05 листопада 2019 року про сплату ЄСВ. 12 лютого 2020 року АТ КБ «Приватбанк» надало [PERSON] відповідь про те, що підтвердженням сплати ЄСВ є тільки оригінали платіжного доручення (квитанції) про сплату ЄСВ. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок. Згідно зі статтею 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58цього Кодексу. Платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (ст. 4 Закону № 2464 - VI). База для нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Суд установив, що [PERSON] з 29 жовтня 2019 року зареєстрована в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, як фізична особа - підприємець, основний вид діяльності якої: інші види роздрібної торгівлі поза магазинами. Отже, [PERSON] зобов`язана платити єдиний внесок на суми, що визначаються нею самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. Згідно з п. 3 ст. 1 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV) загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України. Право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України(частина 1 статті 19 Закону 1105-XIV). Виходячи з аналізу зазначених правових норм фізичні особи - підприємці які здійснюють сплату єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ) відповідно до Закону № 2464-VI мають право на отримання соціальних виплат, зокрема допомоги по вагітності та пологам за рахунок Фонду. Суд установив, що [PERSON] для отримання від Фонду допомоги по вагітності та пологам звернулась до АТ КБ «Приватбанк» для оформлення картки для виплат. 03 грудня 2019 року Фонд перерахував на ім`я [PERSON] ФОП на рахунок, що відкритий в Волинському ГРУ АТ КБ «Приватбанк» матеріальне забезпечення на допомогу по вагітності та пологам згідно заяви №003013 від 08 листопада 2019 року. Ураховуючи встановлені обставини та виходячи із аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку про те, що суми допомоги по тимчасові працездатності та пологам, отримані фізичними особами - підприємцями, в тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, не є базою для нарахування єдиного внеску. Заперечуючи проти задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що статтею 24 Закону встановлені обов`язки банку щодо дотримання законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, частина 2 якої передбачає, що банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Національним банком України та центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах праці, трудових відносин та зайнятості населення, соціального захисту населення. Разом з тим, відмовляючи [PERSON] у виплаті нарахованої їй допомоги по вагітності та пологам, що були перераховані Фондом на її рахунок АТ КБ «Приватбанк» не врахував, що норми цієї статті регулюють відносини банків та платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини 1 статті 4 Закону №, які є роботодавцями, в той час як в матеріалах справи відсутні відомості про те, що [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, зокрема та, яка використовує працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю. Крім того, відповідно до п.п. 165.1.1 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, зокрема, сума допомоги по вагітності та пологах, сума страхових виплат, які отримує платник податку з фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування згідно із законом. Отже, дохід, отриманий фізичною особою - підприємцем, у вигляді допомоги по вагітності та пологах від Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не оподатковується податком на доходи фізичних осіб. Таким чином, ураховуючи наведене підстави для відмови у виплаті належних [PERSON] виплат по вагітності та пологам, що були перераховані Фондом у АТ КБ «Приватбанк» були відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 77, 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). Звертаючись до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про повернення коштів, [PERSON] надала документи, що підтверджують перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. За таких обставин, наявні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 17273,34 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також відповідно до того, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, обґрунтувати розмір відшкодування моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Ураховуючи наведене, слід дійти висновку про те, що позивач не довела, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів їй спричинено моральну шкоду. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial