Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 18000 грн. 20 коп.; стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» по день ухвалення судового рішення в розмірі 63686,96 грн.; стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в розмірі 7124,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що з 04 січня 2020 року по 19 квітня 2021 року перебувала у трудових відносинах з Полтавською регіональною філією Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», а саме працювала на посаді інженера ІІ категорії відділу землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт. Зазначає, що під час її знаходження у трудових відносинах з Полтавською регіональною філією Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 22846,88 грн. в тому числі компенсація за невикористану відпустку в сумі 2071, 30 грн. В подальшому позивач звільнилась з підприємства за угодою сторін, що підтверджується записом у трудовій книжці. Однак, в день звільнення позивача 19.04.2021 року відповідач не здійснив виплату належних їй коштів, що є порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Також позивач наводить розрахунок середнього заробітку 309 гривень на день, виходячи із розміру заробітної плати за лютий та березень 2021 року. При цьому, як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по дату прийняття рішення судом, виходячи із вказаного середньоденного заробітку. Крім цього, позивач вказує, що у період з 23.04.2021 року по 31 травня 2021 року вона перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», що підтверджується записами у її трудовій книжці. Згідно довідки виданої Державним підприємством «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розмір середньоденної заробітної плати позивача за період з 23.04.2021 року по 31.05.2021 року становить 356 грн. 26 коп. Однак, в день звільнення позивача 31.05.2021 року відповідач не здійснив виплату належних їй коштів Таким чином, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача з ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». 23.07.2021 року ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду по суті з викликом (повідомленням) сторін. Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому з позовні вимоги не визнає, заперечує проти задоволення позову. Посилається на те, що відповідно до довідки ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 24.01.2021 року, розмір заборгованості із нарахованої але не виплаченої заробітної плати [PERSON] за період роботи з 04.01.2021 року по 19.04.2021 року у Полтавській регіональній філії становить 18000, 20 грн. Разом з цим, відповідно до довідки ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 24.01.2022 року за період роботи з 23.04.2021 року по 31.05.2021 року позивачу [PERSON] було нараховано 8550, 17 коп заробітної плати з урахуванням до сплати податків і зборів та, яка на даний час, виплачена повністю. Щодо суми середньоденної плати [PERSON] , яку остання просить стягнути з відповідача за весь час затримки розрахунку при звільненні, то відповідач вважає її не співмірною та не пропорційною заявленої суми до стягнення із реальною заборгованістю з виплати заробітної плати. Від представника позивача адвоката Крекотень О. А. до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій сторона позивача не погоджується із наведеними у ньому запереченнями відповідача. Посилається на те, що у своєму відзиві відповідач фактично визнає заборгованість перед позивачем по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі в розмірі 18000,20 гривень та підтверджує це відповідною довідкою, та у зв`язку з чим, позивачем зменшено розмір позовних вимог у цій частині. Разом із тим, не погоджується з твердженнями відповідача про не обґрунтуваність вимоги про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні. Вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення є цілком законними і обґрунтованими та не є наслідком зловживання позивачем своїми правами, а відповідач, з самого початку трудових правовідносин поводить себе недобросовісно та внаслідок своїх винних дій допускає ситуацію, в якій з нього має бути стягнена сума середнього заробітку в зазначеному розмірі. Представником позивача також надано розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.01.2021 року по 19.04.2021 року, згідно з яким розмір останнього складає 63686,96 грн. та за період з 23.04.2021 року по 31.05.2021 року у розмірі 7124,20 грн. У судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з`явилися, останній надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв, будь-яких інших заяв чи клопотань з приводу позовних вимог по суті чи з процесуальних питань, окрім згаданих вище, не подавав. На підставі частини 1 статті 223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом установлено, що з 04 січня 2020 року по 19 квітня 2021 року [PERSON] працювала на посаді інженера ІІ категорії відділу землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт в Полтавській регіональній філії Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] та, відповідно до запису від 19 квітня 2021 року звільнена з посади за угодою сторін відповідно до статті 36 КЗпП України на підставі наказу № 50-ОС від 19.04.2021 року. Відповідно до довідки № 70/07-12 від 24.01.2022 року, виданої за підписом директора ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», заборгованість з заробітної плати [PERSON] за період роботи в Полтавській регіональній філії ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (з 04.01.2020 року по 19.04.2021 року) станом на день видачі довідки, з урахуванням вже сплачених підприємством коштів, становить 18000,20 гривень, а її середньоденна заробітна плата складає 309,16 грн. Крім цього, судом встановлено, що 23.04.2021 року по 31 травня 2021 року [PERSON] працювала на посаді інженера ІІ категорії відділу землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт в Полтавській регіональній філії Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] та, відповідно до запису від 31.05.2021 року звільнена з посади за угодою сторін відповідно до статті 36 КЗпП України на підставі наказу № 39-к від 26.05.2021 року. Відповідно до довідки № 70/07-13 від 24.01.2022 року, виданої за підписом директора ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] за період з 23.04.2021 року по 31.05.2021 року становить 356,26 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Крім того, варто зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Враховуючи, що в день звільнення позивачу не була виплачена нарахована заробітна плата у повному обсязі, ураховуючи, що у період з 07.09.2021 року по 10.09.2021 року позивачу перераховано на картковий рахунок частину такої заборгованості і станом на час розгляду справи заборгованість становить 18000,20 гривень, що не заперечується сторонами, суд приходить до висновку про задоволення позову частині стягнення із відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 18000,20 гривень. При вирішенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з такого. Позивач просить стягнути на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, право на яку передбачене ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Так, відповідно до ст. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Відповідно до ст. 2 абзац 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до ст. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Суд бере до уваги наданий стороною позивача розрахунок середньої заробітної плати позивача за період затримки розрахунку з 20 квітня 2021 року по 15 лютого 2022 року, тобто за 206 робочих днів, та вважає, що вказаний розрахунок відповідає вищевказаним положенням Порядку. Середня заробітна плата [PERSON] за останні два місяці (лютий і березень) складає 12985 гривень, що підтверджується розрахунковими листками за лютий і березень 2021 року, середньоденна заробітна плата згідно наданого позивачем розрахунку складає 309,16 гривень, про що також свідчить й наданий відповідачем розрахунок. Крім цього, відповідно до довідки № 70/07-13 від 24.01.2022 року, виданої за підписом директора ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] за період з 23.04.2021 року по 31.05.2021 року (період затримки розрахунку при звільненні) становить 356,26 грн. На підставі вищевказаного, стороною позивача надано розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача з ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» за період з 01.06.2021 року по 30.06.2021 року (день який передує повному розрахунку при звільненні). Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум за період з 20 квітня 2021 року по 15 лютого 2022 року в сумі 63686,96 грн. (206 робочих дні х 309,16 гривень середньоденної заробітної плати) та за період з 01 червня 2021 року по 30 червня 2022 року в сумі 7124,20 грн. (20 робочих дні х 356,21 гривень середньоденної заробітної плати). Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та задоволення зменшених позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за весь час затримки виплати, належних працівникові при звільненні сум, в розмірі 63686,96 грн. за період затримки з 20 квітня 2021 року по 15 лютого 2022 року та за період з 01 червня 2021 року по 30 червня 2022 року в сумі 7124,20 грн. При цьому, суд відхиляє твердження відповідача, що дані вимоги нібито суперечать завданням цивільного судочинства, не відповідають співмірності та пропорційності, справедливості та розумності, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити з цих підстав, з огляду на таке. Розрахунок середнього заробітку, на думку суду, проведений вірно та не спростований відповідачем, а тому приймається як належний та допустимий доказ. Установлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 року справа №761/9584/15-ц, відійшла від правового висновку Верховного Суду України висловлену у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, щодо чинників від яких залежить право суду зменшити розмір середнього заробітку. Зокрема, застосовуючи право на зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, суду необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. При цьому право на зменшення у суду є незалежно від обсягу задоволених вимог працівника. Разом з тим, відповідач не довів суду, що затримка розрахунку при звільненні сталася не з його вини, що ним вживалися дії щодо усунення порушень прав позивача, не наведені інші обставини, які б надали суду можливість зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому, суд враховує, що заборгованість по заробітній платі не виплачена позивачу до цього часу, тобто тривалий час [PERSON] позбавлена належних їй від роботодавця сум та засобів для існування, а поважність причин невиплати вказаних коштів відповідачем не доведена. Суд звертає увагу, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вказаних вище обставин, суд вважає, що підстави для зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні. Таким чином, суд дійшов до висновку що позов [PERSON] зі зменшеними позовними вимогами підлягає задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у сумі 5000 грн., які підтверджені договором про надання правової допомоги від 15.06.2021 року, актом прийому-передачі наданих правничих (юридичних) послуг № 1 від 14.02.2022 року, ордером адвоката. Відповідно до частин 1, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням викладеного, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ « Про судовий збір», судовий збір в розмірі 2724 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved