Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

В серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є співвласником житлового будинку [ADDRESS] , що документально складає 9/25 частки від усього домоволодіння. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також є співвласниками вказаного будинку та їм належить 80/250 та 16/50 часток відповідно. Рішенням колегії кальміуської районної адміністрації від 28.11.2019 року її частці житлового будинку присвоєно нову поштову адресу - [ADDRESS] та надано відповідний витяг із бази даних реєстру. Згідно технічної документації належна позивачу частина майна є окремою 9/25 часткою у вигляді житлового будинку літ.Д-1, нежитлова прибудова Д1-1, сіни д-1, д1-1, сарай літ. Н-1, М-1, гараж літ.З-1, літня кухня літ. И-1, убиральня Л-1, огорожа №3, житловою площею 27,9 кв.м. та загальна 65,2 кв. Належна позивачу частка, згідно з висновком техніка є відокремленою, має окремий вихід і може бути виділена в натурі. Позивач наголошує на тому, що на даний час постала необхідність у виділі в натурі належної їй частки у зв`язку із цим вона звернулась до суду. У зв`язку із цим, посилаючись на положення статті 355, 356, 364, 367 ЦК України, просить виділити їй в натурі, в окремий об`єкт, нерухоме майно, а саме: 9/25 частини житлового будинку [ADDRESS] , що належить, [PERSON] на праві власності та складається з житлового будинку літ.Д-1, нежитлова прибудова літ.Д1-1, сіни літ.д-1, д1-1, сарай літ. Н-1, М-1, гараж літ.З-1, літня кухня літ. И-1, убиральня Л-1, огорожа №3, житловою площею 27,9 кв.м. та загальна 65,2 кв, припинивши право спільної часткової власності на 9/25 частини вказаного домоволодіння. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Васильєва Н.В. в судове засідання не прибули, надали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, про день та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не надіслали. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить 9/25 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці Маріупольської міської ради, який складається: з житлового будинку літ.Д-1, нежитлова прибудова літ.Д1-1, сіни літ.д-1, д1-1, сарай літ. Н-1, М-1, гараж літ.З-1, літня кухня літ. И-1, убиральня Л-1, огорожа №3, замощення №11, житловою площею 27,9 кв.м. та загальна 65,2 кв.м, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 16.01.2007 року та витягом про державну реєстрацію права власності, виданого Маріупольськім БТІ за № 13251182 від 17.01.2007 року. 28.12.2019 року було проведено технічну інвентаризацію та отримано технічний паспорт на будинок. Згідно з рішенням Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради № 90 від 28.11.2019 року «Про надання поштової адреси об`єкту нерухомості: житловому будинку (9/25 частки) громадянки [PERSON] по [ADDRESS] » існуючому об`єкту нерухомості: житловому будинку (9/25 частки) по [ADDRESS] , який належить громадянці [PERSON] , надано нову поштову адресу і вважати розташованим за адресою: [ADDRESS] . Вказані відомості щодо присвоєння нової поштової адреси 9/25 частки по [ADDRESS] , належної позивачці, також підтверджується витягом із бази даних Реєстру адрес, виданого Головним управлінням містобудування і архітектури Виконавчого органу Маріупольської міської ради від 06.12.2019р. В свою чергу, відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 80/250 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі двох нотаріально посвідчених договорів дарування від 16.10.2009р. та від 08.01.2010 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.01.2022 року. Другому співвідповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 16/50 частки на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 24.04.2000 року, виданого Маріупольською міською радою, що підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Маріупольським БТІ від 02.02.2004 року. Отже загальна частка трьох співвласників (9/25 + 80/250 + 16/50), позивачки та відповідачів по справі становить цілу частку, а отже вони є єдиними співвласниками домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна від 28.12.2019 року, підготовленого експертом Бендрик Н.М., 9/25 частки домоволодіння, яка складається з окремого житлового будинку літ.Д-1, нежитлова прибудова літ.Д1-1, сіни літ.д-1, д1-1, сарай літ. Н-1, М-1, гараж літ.З-1, літня кухня літ. И-1, убиральня Л-1, огорожа №3, замощення №11, житловою площею 27,9 кв.м. та загальна 65,2 кв.м, що розташовані в [ADDRESS] , є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі. Зміст права власності полягає у праві володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, за яким право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку , встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). За правилами ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з частиною 3 вказаної статті у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» передбачено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Також у відповідності до п. 7 зазначеної вище Постанови, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Верховним Судом України у справі № 6-12цс13 від 03.04.2013 року викладено правову позицію, де зазначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вказані положення та встановлені обставини, а також з урахуванням надання позивачем достатніх належних та допустимих доказів, які свідчать про перебування в його власності 9/25 частки домоволодіння, яке складається з окремої частини будинку відділеного від частки відповідача, має самостійний поштовий номер, окремий вхід та вихід, відокремлена огорожею, та згідно з висновком техніка може бути виділений в натурі, при цьому будь-якої шкоди або порушення прав відповідачів припиненням права спільної часткової власності не заподіюється, тому виділ частки майна [PERSON] може бути проведений за рішенням суду та позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню, та за нею необхідно визнати право власності на частину домоволодіння як на окремий виділений в натурі самостійний об`єкт нерухомого майна та відповідно припинити право спільної часткової власності на 9/25 частки домоволодіння, що належить позивачу, та розташоване за адресою: [ADDRESS] , (новий поштовий номер 56в).

Outcome: approved