Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 30 листопада 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у якому, з урахуванням заяви поданої на усунення недоліків, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 29\~448, 63 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 03.08.2021 року по 10.12.2021 року у розмірі 27\~600, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка з 06 листопада 2018 року по 02 серпня 2021 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 02.08.2021 року позивачку звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням чисельності штату працівників, бухгалтерії необхідно було виплатити вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, компенсацію за 28 календарних днів невикористаної відпустки. Однак, повного розрахунку з позивачкою проведено не було. Так, відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за травень-липень 2021 року: 18 000,00 грн. - без утримання податків і інших платежів або 14 490,00 грн. з вирахуванням податків, та інших платежів. Також, за серпень 2021 року, сума невиплачених коштів (без утримання податків і інших платежів) складає 11 448,63 грн., в тому числі: тарифна ставка, посадовий оклад - 285, 71 грн., компенсація за невикористану відпустку - 5162, 92 грн., вихідна допомога 6\~000, 00 грн. або 9216,15 грн. з вирахуванням податків, та інших платежів. Загальна сума невиплачених коштів без утримання податків та інших платежів складає 29\~448, 63 грн., або з вирахуванням податків та інших платежів 23\~706, 15 грн. Розрахунок середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку починаючи з 03.08.2021 року по 10.12.2021 року становить 27\~600, 00 грн. ІІ. Виклад позиції відповідача. Учасники справи викладають усі свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо предмета спору письмово та виключно у заявах по суті справи. Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЦПК України такими заявами є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються ЦПК України або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено ч. ч. 1, 7, 8 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.12.2021 року запропоновано відповідачу в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали подати до Херсонського міського суду Херсонської області відзив на позов та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову, з одночасним надісланням позивачу копії відзиву та доданих документів. Повідомлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 14 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом та Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд надсилає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. Оскільки відповідач є зареєстрованим в ЄСІТС, суд у відповідності до ст. 14 ЦПК України надіслав ухвалу про відкриття провадження у справі та електронний примірник позову з додатками на його офіційну електронну адреси в ЄСІТС. За інформацією з підсистеми «Електронний суд» ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» отримало ухвалу про відкриття провадження у справі 15.12.2021 року, що дає суду підстави вважати відповідача обізнаним про справу що розглядається відносно нього. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про справу що розглядається, відзив на позов не подав, не повідомив суд про наявність будь-яких об`єктивних обставин, які б зумовили неподання до суду відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк, а також не надав суду клопотань про продовження строку на подання відзиву на позов. Вказане дає підстави суду застосувати наслідки неподання відзиву передбачені ч. 8 ст. 178 ЦПК України. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2021 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 5-денного строку для усунення недоліків. Ухвалою Херсонського\~міського суду\~Херсонської області\~від 14.12.2021\~року позовну\~заяву прийнято\~до розгляду\~та відкрито\~провадження у\~справі в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без повідомлення\~(виклику)\~сторін. Одночасно, учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач наданими правом подати до суду заяви по суті справи не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Згідно відомостей трудової книжки серії [NUMBER] , яка належить [PERSON] , [INFO] на підставі наказу №200-к від 05.11.2018 року позивач прийнята на посаду заступника директора Регіонального Управління продажів №1 по місту Херсон ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» (запис №09). Наказом №240-к від 02.08.2021 року позивач звільнена з посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України з 02 серпня 2021 року (запис №12). Також за наказом №240-к від 02.08.2021 року бухгалтерії наказано виплатити [PERSON] вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку (ст. 44 КЗпП України); компенсацію за 28 (двадцять вісім) календарних днів невикористаної відпустки. Електронною довідкою з Пенсійного фонду України та розрахунково-платіжними відомостями працівника підтверджено, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» (ЄДРПОУ 32404600) нараховано [PERSON] : У травні 2021 року 6000, 00 грн; У червні 2021 року 6000, 00 грн; У липні 2021 року 6000, 00 грн; У серпні 2021 року 5\~448, 63 грн. Страхові внески за липень-серпень 2021 року підприємством не здійснено. За інформацією з виписки по картці [NUMBER] ( [NUMBER] ) з січня по листопад 2021 року на картковий рахунок [PERSON] , [INFO] , зараховувалися виплати від СК Ю. ЕС.АЙ. з коментарем: заробітна плата з січня по квітень 2021 року включно. Усього надходжень за вказаний період 19\~320,00 грн.. Позивачем на адресу ГУ Держпраці у Київській області направлено заяву про проведення перевірки у ТДВ «СК «Ю. Ес. Ай». Листом від 22.11.2021 року ГУ Держпраці у Київській області роз`яснило [PERSON] права на звернення до суд за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно розрахунку, здійсненого позивачкою, її середній заробіток за час затримки розрахунку починаючи з 03.08.2021 року по 10.12.2021 року становить 27 600, 00 грн. V. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. За вимогами статей 115, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Крім того, за вимогами ч. 1 ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах з листопада 2018 року по 02 серпня 2021 року включно, всупереч зазначеним вище вимогам Закону ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ» не виплатив [PERSON] у день звільнення заробітну плату, нараховану з травня по 02 серпня 2021 року включно, компенсацію за невикористані 28 днів відпустки та вихідну допомогу. За таких обставин, встановлені порушення прав та інтересів позивачки підлягають захисту шляхом стягнення з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», на користь [PERSON] заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 18\~285, 71 грн., компенсації за невикористану відпустку у розмірі 5\~162, 92 грн., вихідної допомоги у розмірі 6\~000, 00 грн., а разом 29448,63 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів, з огляду на що позов в цій частині позовних вимог підлягає задоволенню. Вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ» своєчасно не виконав покладений законом обов`язок щодо проведення повного розрахунку з позивачем у день звільнення, а відтак підлягає застосуванню ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тягар доказування відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Такого висновку дійшов КЦС у складі ВС у постанові від 27 січня 2020 року у справі №682/3060/16-ц, провадження № 61-23170сво18. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Розраховуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 03 серпня 2021 року по 10 грудня 2021 року в сумі 27\~600, 00 грн., позивач дотрималася передбаченого порядку здійснення означених розрахунків, а тому у суду відсутні підстави для перерахунку та зміни розміру середнього заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до встановлених судом обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. VI. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з пунктом 1 частини 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач на день звернення до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення заробітної плати, його сума, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 908, 00 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. У відповідності до дубліката квитанції №Р24А1791035617С0419 від 10.12.2021 року за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908, 00 грн., який у зв`язку з задоволенням вказаної позовної вимоги у повному обсязі, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судового збору. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved