Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] через свого представника - адвоката Калініна С.К., засобами поштового зв`язку звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: 1) визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича № 6979 від 26.06.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованість в розмірі 29 040,38 грн.; 2) стягнути судові витрати. В обґрунтування позову вказував, що 26.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 191029-5127-8 від 29.10.2019 року, укладеного між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація». Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис не відповідає вимогам закону та вчинений з порушенням порядку вчинення виконавчих написів. Зазначає, що чинне законодавство передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, що підтверджено постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. 18.08.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 25.08.2021 року ухвалою суду вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню № 62450726 від 01.07.2020 року, відкритому на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. № 6979 від 26.06.2020 року. 26.08.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В матеріалах справи містяться відомості про отримання відповідачем копії позовної заяви з додатками. 09.09.2021 року на адресу суду надійшов відзив директора ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» Картамишева С.О. з запереченнями на позов. Вказаний відзив обґрунтований тим, що 29.10.2019 року між сторонами укладено кредитний договір № 191029-5127-8 на суму 5 000 грн., зобов`язання за яким позивачем не виконано. Оскільки кредит не повернуто, тож відповідачем надано нотаріусу заяву про вчинення виконавчого напису та документи, які підтверджують безспірність заборгованості. Зазначено про правомірність виконавчого напису та відсутність підстав для його скасування. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 29.10.2019 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» укладено кредитний договір № 191029-5127-8, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати грошові кошти в сумі 5 000 грн., а позивач зобов`язався повернути вказані кошти, сплатити проценти. Строк кредиту 30 днів. Сукупна вартість кредиту зазначена в графіку розрахунків (додаток № 1) та складає 7 250 грн. (п. 1.5 договору). Відповідно до п. 1.4 договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», які розміщені на сайті monetka.ua. Згідно з квитанцією ТАС «Рау» № 173969885 від 29.10.2019 року відповідачем здійснено перерахування у розмірі 5 000 грн. на номер картки [NUMBER] за договором надання фінансового кредиту. Відповідачем надано розрахунок заборгованості [PERSON] по договору № 191029-5127-8 від 29.10.2019 року на суму 29 040,38 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 4 927,50 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 22 912,88 грн., заборгованості по витратам за вчинення виконавчого напису - 1 200 грн. 26.06.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В. вчинив виконавчий напис, реєстровий № 6979 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» заборгованості за кредитним договором № 191029-5127-8 від 29.10.2019 року за період з 29.10.2019 по 17.06.2020 в сумі 29 040,38 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 4 927,50 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 22 912,88 грн., заборгованості по витратам за вчинення виконавчого напису - 1 200 грн. На підставі вчиненого виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Єфіменко Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2020 року № 62450726 про стягнення [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» заборгованості за кредитним договором № 191029-5127-8 від 29.10.2019 року в розмірі 29 040,38 грн. та в межах вказаного виконавчого провадження винесено постанови від 10.07.2020 року та від 27.04.2021 року про накладення арешту на кошти боржника. Відповідно до копії наказу Міністерства юстиції № 1396/5 від 16.04.2021 року приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Баршацькому І.В. анульовано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 26.12.2011 року № 8673. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з п. 1.1 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 Порядку передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється КМУ. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Наведена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 01.04.2020 року у справі № 201/15282/16-ц (провадження № 61-40796св18). З наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що між позивачем та відповідачем дійсно був укладений кредитний договір, умовами якого було передбачено сплату тіла кредиту та відсотків в попередньо визначеному розмірі. За вказаним договором [PERSON] порушив взяте на себе зобов`язання та допустив порушення строків сплати кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість. Разом з тим, з оскаржуваного виконавчого напису та розрахунку заборгованості [PERSON] вбачається про нарахування останньому значно більшої відповідальності за кредитним договором № 191029-5127-8 від 29.10.2019 року, що суперечить додатку № 1 до вказаного договору, що ставить під сумнів безспірність заборгованості позивача. Крім того, вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус не врахував, що постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнана незаконною та нечинною в частині, зокрема, її доповнення переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Таким чином встановлено, що для одержання виконавчого напису нотаріусу повинні подаватися саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, в оригіналі разом з документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Наведене підтверджується постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Разом з цим, у пункті 83 постанови від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17 Велика Палата Верховного Суду зробила наступний висновок: «Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса». Отже, нотаріус та відповідач, звертаючись із заявою про вчинення виконавчого напису, наведені вище обставини не з`ясували. Враховуючи викладене, заперечення позивача щодо виконавчого напису та позицію відповідача у справі, суд дійшов висновку про доведеність вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання. Стаття 12 ЦПК України визначає принцип змагальності цивільного судочинства. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу позовних вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, з врахуванням засад законності, розумності і справедливості, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 362 грн. (908 + 454). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Представником позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії наступних документів: 1) договір № б/н/21 про надання правничої (правової) допомоги від 14.07.2021 року, укладеним між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та [PERSON] ; 2) додаток № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги № б/н/21 від 14.07.2021 року, складеного 14.07.2021 року, яким зазначено гонорар (винагороду) послуг у розмірі 5 000 грн.; 3) витяг з рішення засновника від 17.07.2018 року про рекомендовані ставки адвокатського гонорару; 4) акт виконаних робіт за договором про надання правничої (правової) допомоги № б/н/21 від 14.07.2021 року, складеного 11.08.2021 року на суму 5 000 грн.; 5) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Калініним С.К. серії ПТ № 2212 від 26.06.2018 року; 6) ордер серії ВІ № 1051986 від 11.08.2021 року про надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Калініним С.К., виданий АБ «Калінін і партнери». З вищезазначених документів вбачається, що загальний час, витрачений адвокатом на надання позивачу послуг становить 16 год. 30 хв., загальна вартість наданих послуг становить 5 000 грн., в тому числі: усна консультація з вивченням документів клієнта (1 год. 30 хв.) - 500 грн., адвокатський запит (1 год. 30 хв.) - 500 грн., аналіз та узагальнення судової практики (1 год. 30 хв.) - 500 грн., складання, оформлення та подання позову (8 год.) - 2 500 грн., складання, оформлення та подання заяви про забезпечення позову (4 год.) - 1 000 грн. При цьому суд зауважує, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19 та Касаційним цивільним судом Верховного Суду у постановах: від 15.06.2021 № 159/5837/19 (61-10459св20), від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Разом з тим, 09.09.2021 року відповідачем до суду подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, яке обгрунтоване неспівмірністю витрат на оплату послуг адвоката критерію розумності, дійсної вартості та часу, витраченому на підготовку позову, а також відсутністю доказів понесення витрат позивачем. Просив зменшити витрати позивача на оплату правничої допомоги. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved