Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

09 вересня 2021 року (згідно відмітки на конверті, в якому надійшов позов) Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго» (далі позивач, АТ «СК «Інго») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач. [PERSON] ) про повернення безпідставно набутих коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 квітня 2018 року між сторонами був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу Skoda, AC1212AP. Страхова премія за договором становила 16\~012,67 грн. та мала сплачуватися відповідачем у такому порядку: 4\~156,21 грн. до 08 травня 2018 року, 4\~003,17 грн. до 07 серпня 2018 року, 4\~003,17 грн. до 07 листопада 2018 року, 4 0003,16 грн. до 07 лютого 2019 року. Позивач зазначає, що відповідач сплатив лише перший страховий платіж на суму 4\~156,21 грн., а наступний страховий платіж у строк до 07 серпня 2018 року не сплатив, у зв`язку з чим, на його думку, на підставі розділу 5 укладеного договору, останній вважається припиненим з 00:00 годин наступного за днем планового страхового платежу. Вказує, що 17 вересня 2018 року відповідач звернувся із повідомленням про страховий випадок у вигляді пошкодження застрахованого автомобіля у ДТП. Розглянувши подані відповідачем документи, позивач 02 жовтня 2018 року сплатив страхове відшкодування 4\~668,30 грн., які, за розпорядженням відповідача, була перераховані ТОВ «Промтехсервіс». З огляду на положення п.7.1.24 укладеного договору, позивач вважає, що подія, яка мала місце в момент існування заборгованості по сплаті чергового страхового платежу, страховим випадком не визнається. З наведених підстав, посилаючись на положення ст.ст.1212, 1214 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 4\~668,30 грн. безпідставно набутих коштів, а також 1\~593,69 грн. відсотків за користування коштами. Представник позивача у судове засідання не прибув, але у письмовій заяві, що надійшла до суду 09 лютого 2022 року, просить суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, відзиву на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 27 квітня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інго» (наразі змінило найменування на Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго», страховик) та [PERSON] (страхувальник, вигодонабувач) укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків №520571654.18. Предметом страхування у договорі є транспортний засіб Skoda Octavia A7, [NUMBER] , 2017 року випуску (далі договір, а.с.7-13). Згідно розділу 6 договору, загальна страхова премія за ним становила 16\~012,67 грн. та мала сплачуватися відповідачем у такому порядку: 4\~156,21 грн. до 08 травня 2018 року, 4\~003,17 грн. до 07 серпня 2018 року, 4\~003,17 грн. до 07 листопада 2018 року, 4 0003,16 грн. до 07 лютого 2019 року. У розділі 5 договору сторони передбачали, що строк його дії становить з 07 травня 2018 року по 06 травня 2019 року. У випадку, якщо одна із частин страхової премії, яка зазначена у графіку платежів, не сплачена в зазначений термін, договір припиняє свою дію з 00:00 годин дня наступного за днем планового платежу. В свою чергу, п.7.1.24 договору передбачено, що страховими випадками по п.2 договору (АВТОКАСКО) не визнаються події, що мали місце в момент існування заборгованості по сплаті премії/чергового платежу згідно порядку сплати, зазначеного у договорі, або після закінчення строку дії договору страхування. З матеріалів справи слідує, що 17 вересня 2018 року відповідач звернувся до позивача із повідомленням про страховий випадку №1774763, в якому вказував, що застрахований автомобіль Skoda Octavia A7, [NUMBER] , 2017 року випуску, 17 вересня 2019 року в наслідок ДТП зазнав ушкоджень заднього бамперу (а.с.14). Згідно наданого ТОВ «Промтехсервіс» рахунку від 18 вересня 2018 року №ПТС0000591, вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda Octavia A7, [NUMBER] , 2017 року випуску, що складався із заміни заднього бамперу та його фарбування, становила 4\~668,30 грн. з ПДВ (а.с.15). 20 вересня 2018 року відповідач звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 4\~668,30 грн, яке просив перерахувати на користь ТОВ «Промтехсервіс», згідно наданого рахунку (а.с.16). У страховому акті №1779174 від 24 вересня 2018 року, позивач визнав подію за участю автомобіля відповідача страховою та прийняв рішення про відшкодування 4\~668,30 грн. (а.с.17). Відповідно до платіжного доручення від 02 жовтня 2018 року №6497, позивач перерахував ТОВ «Промтехсервіс» страхове відшкодування у розмірі 4\~668,30 грн., з ПДВ, в рахунок оплати рахунку від 18 вересня 2018 року №ПТС0000591 (а.с.18). В подальшому, а саме 10 грудня 2018 року позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою повернути сплачені кошти у розмірі 4\~668,30 грн., з мотивів, які аналогічні підставам цього позову (а.с.19). Матеріали справи не містять будь-яких доказів про хід розрахунків між сторонами стосовно сплати страхової премії за договором. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 ЦК України). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 ст.1212 ЦК України). Отже, за змістом даної норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Судом встановлено, що виплата страхового відшкодування здійснена позивачем добровільно, а він самостійно визнав подію, за участю відповідача, страховою, що вбачається зі змістом наданого страхового акту (а.с.17). На момент складання страхового акту та виплати страхового відшкодування, у позивача були об`єктивні відомості про стан розрахунків за укладеним договором страхування, і він, самостійно та за власною волею, не відмовляв у виплаті страхового відшкодування, тим самим розпорядився своїми цивільними правами, адже бажав виконувати договір з відповідачем, тобто, продовжити з ним договірні відносини, не зважаючи на можливу прострочку платежу зі сплати страхової премії. Не вбачає суд з наданих матеріалів і будь-якої недобросовісності в діях відповідача, адже він в межах договору надав достовірні відомості про обставини ДТП та вартість відновлювального ремонту. Також позивачем не надано будь-яких доказів зловживання представниками позивача, які складали страховий акт ( [PERSON] , [PERSON] ), або наявності будь-яких узгоджених та неправомірних дій зі страхувальником (вигодонабувачем). Із зазначеного суд робить висновок, що виплата страхового відшкодування відповідачу була здійснена позивачу в межах укладеного договору, з врахуванням всіх обставин виконання цього договору, що були відомі позивачу на момент його виконання. В такому випадку, наявність договірних відносин між сторонами унеможливлює застосування ст.1212 ЦК України як наполягає позивач. Саме така правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14; від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15; від 18 листопада 2015 року у справі № 6-582цс15, де Верховний Суд України вказав, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно (кошти) позивачу. Стаття 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17, в якій Велика Палата погодилася з висновками попередніх судових інстанцій про відсутність підстав для стягнення на підставі ст.1212 ЦК України перерахованих позивачем грошових коштів за договором, оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а відтак кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 ст.1212 ЦК України (п.п.6.9-6.11). Такий же правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2020 року справі № 161/17945/18, де Велика Палата залишаючи без змін судові рішення зазначила, що норми ст.1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань (п.п.30-33). Слід зазначити, що у п.8.3.7 укладеного договору, сторони передбачали договірний спосіб захисту страховика, у випадку безпідставності виплати страхового відшкодування, що ще раз вказує, на неможливість застосування положень ст.1212 ЦК України, та в цілому глави 83 ЦК України, які застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки виплата страхового відшкодування відповідачу була здійснена позивачем у межах укладеного договору, з врахуванням всіх обставин розрахунків за ним, що були відомі позивачу на момент його виконання, а також за відсутності доказів про недобросовісність дій страхувальника та/або узгодженості його дій з представниками страховика, які складали страховий акт, до розглядуваних правовідносин неможливе застосування положень глави 83 ЦК України, які регулюють набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, що є причиною для відмови у задоволенні позову, у зв`язку з обранням позивачем помилкової підстави позову. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed