Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення витрат з оплати житлово-комунальних послуг, у якому просить стягнути з відповідача на її користь витрати з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 12 571 грн. 81 коп., а також понесені судові витрати. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 березня 1999 року згідно з розпорядженням органу приватизації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було приватизовано квартиру [ADDRESS] , яка стала належати їм на праві приватної, спільної, сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] . Усі, зазначені особи є зареєстрованими у квартирі [ADDRESS] . Кожний із зазначених вище учасників приватизації майна (квартири) є її власником по 1/4. Крім того, [PERSON] звертався до суду із позовом для визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, чим підтверджена частка відповідача у розмірі 1/4 (рішення суду від 20.05.2019 у справі №642/5805/18). Житлово - комунальні послуги щодо квартири [ADDRESS] сплачуються позивачем [PERSON] у повному обсязі. Співвласники майна ( [PERSON] та [PERSON] ) компенсують витрати відповідно до своєї частки, однак, відповідач [PERSON] , володіючи 1/4 часткою квартири, не несе жодних витрат, пов`язаних із житлово-комунальним обслуговуванням. Самостійно відповідач не здійснює оплату щодо утримання квартири відповідно його частці, ухиляється від участі у витратах на утримання спільної власності, усні звернення щодо відшкодування витрат, сплачені за його частку відповідач ігнорує. Так, позивачем за період серпень 2018 - серпень 2021 роки за послуги централізованого опалення, теплопостачання), вивезення сміття, експлуатаційні витрати, квартплату сплачено загалом 51 072,53 грн., а саме Жилкомсервіс - 10372,70 грн., витрати обслуговування - 3926,35 грн., опалення - 36773,48 грн.). Сума, що просить позивач відшкодувати відповідачем на свою користь складає ј частину від суми витрат (а у випадку витрат з вивезення сміття 1/5 витрат відповідно до кількості прописаних осіб) , що становить 12 571, 81 грн, що складається із: жилкомсервіс - 2593 грн., витрати обслуговування - 785,27 грн., опалення - 9193,37 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.08.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач подав письмові пояснення, у яких заперечував проти задоволення позовних вимог, та вказав, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.03.1999 року № [NUMBER] власниками спільної сумісної власності на квартиру є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 20.05.2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у справі №642/5805/18 виніс рішення про встановлення розміру частки у спільній сумісній власності та визначення порядку користування приміщенням квартири. 20.10.2020 року Ленінський районний суд м. Харкова у цивільній справі №642/3485/20 виніс рішення про усунення перешкод у користуванні власністю та вселенні [PERSON] до житлового приміщення, а саме до вказаної квартири. Посилається на те, що позивач користується повністю всією квартирою, а він тривалий час в квартирі не проживав. Зазначає, що позивачем не довідки про нарахування та сплату комунальних платежів комунальним підприємствам, квитанції за кожен місяць нарахування, дані лічильників, номера особових рахунків, на кого відкриті, та хто саме сплатив платежі . На теперішній час він бажає оформити технічну документацію для того, щоб в кожному з комунальних підприємств відкрити особовий рахунок відповідно до розміру його частки власності в квартирі. Також подав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, посилався на те, що квитанція долучена до матеріалів справи не містить даних що кошти сплачені саме адвокату. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що він в той період у квартирі не проживав, тому вважає не повинен нести витрати на оплату комунальних послуг. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.03.1999 року № [NUMBER] власниками спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після укладення шлюбу 12.08.2012 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян та шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00019368917. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20.05.2019 року по справі №642/5805/18 визначено розміри часток у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] по ј частині кожному співвласнику та визначено порядок користування приміщеннями квартири. [PERSON] за період серпень 2018 - серпень 2021 роки за послуги централізованого опалення, теплопостачання), вивезення сміття, експлуатаційні витрати, квартплату сплачено загалом 51 072,53 грн., а саме Жилкомсервіс - 10372,70 грн., витрати обслуговування - 3926,35 грн., опалення - 36773,48 грн.)., що підтверджується наданими копіями квитанцій (а.с. 18-108). З наданих позивачем довідок про нарахування та оплату за вказані послуги вбачається, що сплачені суми відповідають нарахуванням за вказані комунальні послуги. Сума, що просить позивач відшкодувати відповідачем на свою користь складає ј частину від суми витрат (а у випадку витрат з вивезення сміття 1/5 витрат відповідно до кількості прописаних осіб) , що становить загальну суму 12 571, 81 грн. , яка складається із: опдата житлово-комунальних послуг - 2593 грн., витрати обслуговування - 785,27 грн., опалення - 9193,37 грн. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 7 зазначених Правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08. 10. 1992 р. № 572, в редакції від 14.01.2009 - Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. А згідно з п. 10 цих Правил мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласників, розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. Виходячи з положень ст.541 ЦК України, солідарний обов`язок виникає у випадках, встановлених договором або законом,зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. Стаття 13 Конституції України та ч.4 ст.319 ЦК України передбачено положення про те, що власність зобов`язує. Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. В силу п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирного будинку є співвласниками допоміжних приміщень будинку… і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. З наведених норм вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала витрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання майна. Ст. 104 ЖК України та п. 13 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій» встановлено, що спори, які виникають під час користування приміщеннями жилих будинків розв`язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Таким чином, проаналізувавши наведені вище документи та нормативно правові акти, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо сплати за житлово-комунальні послуги, чим порушив права та інтереси позивача, яка самостійно несе витрати пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг. Відповідач добровільно не відшкодував понесені витрати позивачу. Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Доводи відповідача, що він не повинен нести витрати по оплаті комунальних послуг безпідставні та спростовуються встановленими фактичними обставинами справи та матеріалами справи. Розмір заборгованості відповідачем не оспорено та не спростовано матеріалами справи. Таким чином, з підстав викладених вище у мотивувальній частині рішення, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму у розмірі 12571 грн. 81 коп., сплачену позивачем за житлово-комунальні послуги в рахунок відшкодування витрат на утримання квартири [ADDRESS] . Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 2 000грн., суд зазначає наступне Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві заявлено розрахунок суми судових витрат які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, та які складаються зі сплати судового збору у розмірі 908 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. Згідно договору № 0007 від 05.08.2021 року про надання правничої допомоги у даній справі правова допомогу надається [PERSON] адвокатом Білоконь О.Ю. Також матеріали справи містять рахунок № 09/08 від 09.08.2021 року на суму 2000 грн. з описом найменування послуг та вартості, акт виконаних послуг до договору про надання правничої допомоги № 0007 від 05.08.2021 року. Відповідно до квитанції від 09.08.2021 здійснено перевод грошових коштів у розмірі 2000 грн. за рахунком 09/08 від. 09.08.2021 року по договору про надання правової допомоги до договору № 0007 від 05.08.2021 року. Згідно частин 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно пункту 1 частини 3статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що позивач поніс витрати у вигляді оплати правової допомоги в сумі 2000 грн, що підтверджується матеріалами справи, сума гонорару є обґрунтованою та відповідає обсягу наданої адвокатом правової допомоги. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, судом враховуються положення правового висновку, викладеного в Постанові Великої палати Верховного Суду від 03.10.2019 року в справі № 922/445/19. Доводи відповідача щодо недоведеності витрат на правову допомогу спростовуються матеріалами справи. Враховуючи викладене та задоволення позову, суд приходить до висновку про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 2 000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 908 грн.

Outcome: approved