Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Ковалишина Л.І. звернувся суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання., мотивуючи його тим, що [INFO] загинула [PERSON] , яка була матір`ю позивача [PERSON] . Причиною смерті [PERSON] стали отримані травми тіла від удару вантажного потягу, що рухався №2921 АО «Українська залізниця» з електровозом ВЛ80с №2536 під керуванням машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] . Удар прийшовся до лобної ділянки голови загиблої з послідуючим падінням її тіла на міжколії. Даний випадок стався [INFO] на станції Жмеринка 1124 км. ПК2, на пішохідному переході між вулицями Івана Франка та Одеської в м.Жмеринка Вінницької області. З метою з`ясування обставин даної трагедії, він звернувся до адвоката, який, в свою чергу, для з`ясування обставин події направив ряд адвокатських запитів. Вважає, що відповідачем формально та неналежно проведено розслідування цієї транспортної події. Загибель матері позивачу [PERSON] завдала невиліковну душевну рану, він втратив сон, порушився його звичний ритм життя, втрачено вироблені роками життєві зв`язки. Відновлення його звичного стану є практично неможливим. Внаслідок загибелі найріднішої людини - матері, з якою вони проживали поруч в сусідніх квартирах та мали дуже тісний психіко-емоційний зв`язок, значно погіршився стан здоров`я позивача, постійні думки про дану ситуацію не дають йому спокої по сьогоднішній день. Позивач просить стягнути з АТ "Укрзалізниця" 250000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди; 8500 грн. понесених витрат на поховання; 7800 грн. понесених витрат за надання правничої допомоги. Ухвалою суду від 23.07.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача [PERSON] згідно власноручно написаної розписки отримала копію позовної заяви з додатками 01.09.2021 року. 17.09.2021 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволені позовних вимог. 27.09.2021 року до суду від представника позивава адвоката Ковалишиної Л.І. надійшла відповідь на відзив, в якому вона просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі. 04.10.2021 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення,в якому вона просила відмовити в задоволені позову. В судовому засіданні 03.11.2021 року представник позивача адвокат Ковалишина Л.І. підтримала заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. 03.11.2021 року представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. 03.11.2021 року в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем та його покійною матір`ю [PERSON] проживають в одному будинку. Позивач з матір`ю проживали окремо, але в сусудніх квартирах, одна над одною. В них були дуже дружні сімейні стосунки, син завжди допомагав матері, вона цим дуже гордилася. [PERSON] вела активний спосіб життя, приймала участь в громадському житті будинку, ремонтах та догляду прибудинкової території. Свідок [PERSON] 03.11.2021 року в судовому засіданні суду пояснила, що тривалий час спілкується з родиною позивача [PERSON] , з його матірю постійно бачилися в родині позивача. Вона завжди була в своїй пам`яті і світлому розумі, вела дуже активний спосіб життя і була досить здоровою людиною як для свого віку. В неї були гарні відносини з сином, вони проживали майже однією сім`єю та хоча і в різних квартирах, але в родному будинку, їх стосунки завжди базувались на любові повазі та підтримці один одного. Позивач [PERSON] тяжко пережив загибель матері, в нього після цього випадку та пережитого стресу в нього погіршився стан здоров`я. 16.02.2021 року в судове засідання а представник позивача адвокат Ковалишина Л.І. не з`явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримала. 16.02.2021 року представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку електронного листа про виклик до суду на його електронну адресу, будь-яких заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Дослідивши матеріали справи та кримінального провадження №12021020000000247, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії постанови про закриття кримінального провадження №12021020000000247 від 23.06.2021 р. о 14-24 год. машиніст [PERSON] , керуючи вантажним потягом №2921 сполученням «Жмеринка-Одеса» у складі електровоза «ВЛ-80-2536» на перегоні «Жмеринка-Ярошівка» пікет №2 в районі регульованого пішохідного переходу на перхресті вулиць Івана Франка та Одеська в м.Жмеринка Вінницької області, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка справа наліво по ходу руху потяга переходила залізничну колію на забороняючий сигнал світлофора для пішоходів. Внаслідок наїзду пішохід [PERSON] загинула на місці події. Згідно висновку судово-медичної експертизи №49 від 25.05.2021 р. [PERSON] виявлено сполучену травму тіла: на голові -забиті рани та крововиливи на м`яких тканинах голови, перелом кісток мозкового та лицьового черепа, забій головного мозку; на грудях - численні двосторонні перелом ребер, більше зліва, забій легень; на кінцівках -скальпована поверхнева рана на лівому передпліччі числені садна на руках та ногах. Сполучна травма тіла у [PERSON] виникла від тупих предметів, не виключено внаслідок зіткнення рухомого потягу з лобною ділянкою голови з послідуючими падінням тіла на дорожнє покриття, що мало місце [INFO]. Смерть [PERSON]. настала від зазначеної сполучної травми тіла, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебуває в причинному зв`язку зі смертю…. Причиною даної події стало порушення пішоходом [PERSON] вимог п.п.2.2, 2.3, 2.6, 2.8 Наказу міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998, які знаходяться в причиннму зв`язку з наслідками пригоди, а машиніст [PERSON] не міг своїми односторонніми діями попередити наїзд на пішохода, тому в діях останнього відсутні ознаки складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Кримінальне провадження №12021020000000247 внесене до ЄРДС 21.04.2021 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрито за відсутністю в діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.276 КК України (а.с.39-41). Зазначена постанова сторонами не оскаржена. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.13). Позивач [PERSON] є сином загиблої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтвом про народження. (а.с.12). Згідно копії посвідчення позивач [PERSON] є учасником бойових дій (а.с.57). На запит адвокату Ковалишиній Л.І. АТ «Українська залізниця» надано відповідь про випадок смертельного травмування [PERSON] , який стався внаслідок порушення потерпілою п.2.2,2.3,2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Міністерством транспорту України від 19.02.1998 №54, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2633 та надані матеріали розслідування та запитувана інформація(а. 16-34). Згідно з випискою хвороби №3249, позивач [PERSON] з 23.05.2021 року по 31.05.2021 року знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Жмеринської ЦРЛ з діагнозом вертебно-базилярний артеріальний синдром, гіпертонічна хвороба ІІ, криз (а.с.42). Відповідно до довідки КП «Жмеринкакомунсервіс» позивач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , до складу його сім`ї входить дружина [PERSON] ,1961 року народження (а.с.44). За відомостями акту від 19.07.2021 року КП «Жмеринкакомунсервіс», позивач [PERSON] проживає по [ADDRESS] . При опитуванні сусідів виявлено, що [PERSON] Здійснював догляд за своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] з 03.09.1996 року по день смерті [INFO] . (а.с.45), зазначене підтверджується і довідкою КП«Жмеринкакомунсервіс» №1224 від 19.047.2021 року (а.с.46). За довідкою сімейного лікаря амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 2 м.Жмеринка від 02.06.2021 року, [PERSON] знаходилася на диспансерному обліку амбулаторії сімейної медицини з діагнозом атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., гіпертензивне серце, гіпертензивна енцелофолопатія без когнітивних порушень, без порушень психіки і поведінки, без порушення пам`ятті. Пацієнтка вела активний і здоровий спосіб життя (а.с.43) Згідно товарного чека від 22.04.2021 року позивачем [PERSON] ФОП [PERSON] «Ритуальні послуги» за ритуальні послуги (ритуальні атрибути, труну, яму, транспортні послуги, хрест) сплачено 8500 грн. (а.с.50,103). Відповідно до ст.1187 ч.1,2,5 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст.1172 ч. 1 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ч.2 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01.03.2014 р. при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ст.1187 ч.5 ЦК України). Під умислом потерпілого потрібно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ст.1193 ч. 2 ЦК україни), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Відповідно до ст.1167 ч.2 п.1 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі ст.23 ч. 3-5 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1168 ч.2 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом; вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст.ст.1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання; суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із характеру, тривалості, обсягу та змісту душевних страждань сина, який втратив матір. Втрата близької людини є непоправною, та безсумнівно призводить до суттєвих негативних наслідків, у тому числі, пов`язаних із нормальним життєвим укладом родини, неможливістю повного відновлення попереднього стану. Відповідно до ст.1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст.1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Згідно ст.81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що наявні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 125000 грн, завданої загибеллю матері, з урахуванням ступеня вини самого потерпілої [PERSON] , яка порушила п.2.2,2.3,2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених міністерством транспорту України від 19.02.1998 №54, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2633. Відповідно до ст.1201 ч. 1 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання. У постанові Верховного Суду від 19.03.2018 р. (справа №554/1793/15-ц), у відповідності до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 р. під похованням померлого потрібно розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Отже, вимоги про стягнення витрат на поховання в сумі 8500 грн підлягають задоволенню в повному обсязі. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.12.2021 року в справі №127/13341/20. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську ді-яльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язу-ється здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомо-ги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні вит-рати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвока-та за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встанов-ленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допо-могою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допо-могу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої до-помоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Ст.ст.137, 141 ЦПК України визначено, що витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у п.95 рішення від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», п.80 80 рішення від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», п.88 рішення від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 року у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04 ), обгрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг ) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обгрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, усі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved