Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому згідно свідоцтва про право власності на будинок від 06 січня 1988 року належить будинок [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстрований відповідач колишній зять, який виїхав до Російської Федерації та не проживає в ньому з 10 червня 2019 року. Реєстрація\~ відповідача за вказаною адресою порушує його права як власника будинку, оскільки він змушений сплачувати комунальні послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04\~ листопада 2021 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, через канцелярію суду представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого\~ про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З урахуванням положень ч. 6 ст. 259, ч. 4, ч. 5, ч. 7 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення цього рішення суду є дата складання повного судового рішення 14 лютого 2022 року. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 06 січня 1988 року, виданого Новомосковською районною радою на підставі рішення виконкому Новомосковської районної ради народних депутатів №96 належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.6). Право власності на вказаний будинок зареєстровано 06 січня 1988 року у Новомосковському бюро технічної інвентаризації (а.с.6). У спірному будинку зареєстрований, але фактично не проживає [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою виданою виконкомом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 07 вересня 2021 року (а.с.7). З акту складеного депутатом Піщанської сільської ради в присутності сусідів 28\~ липня 2021 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] , але не проживає в ньому з 10 червня 2019 року, зареєстрований в Російській Федерації Московській області м. Люберці (а.с.8).\~ При вирішенні справи суд керується наступними нормами права, які регулюють спірні правовідносини. У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто, за змістом ст.319 ЦК України власник сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved