Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , виданого 24.04.2020 року за р.№1-521, 1-522 на ім`я [PERSON] , а саме: 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , скасування її державної реєстрації у державному реєстрі прав на нерухоме майно, та визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку зазначеної квартири. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що [INFO] померла його мати [PERSON] , [INFO] , про що 29 вересня 2015 року складено відповідний актовий запис за № 391 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міжрайонного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.11.2020 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно - 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1999 року, виданого відділом Житлово комунального господарства та будівництва виконкому Чугуївської міської ради. Іншим співвласником цієї квартири є відповідач [PERSON] . Позивач зазначає, що він прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері, оскільки на час смерті проживав з нею у спірній квартирі, а тому до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він не звертався. Факт проживання підтверджується відповідним актом від 11.11.2020 року та довідкою №11 від 11.11.2020 року. У грудні 2020 року йому стало відомо, що державним нотаріусом Чугуївської нотаріальної контори Оксендлєр О.Б. видано свідоцтва від 24.04.2020 року № № 1-521, 1-522 про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , на ім`я її сина, [PERSON] , відповідно до якого останній успадкував усю спадкову масу, яка залишилась після смерті його матері, тобто, 2/3 частини вказаної квартири. Позивач як спадкоємець першої черги спадкування прийняв спадщину, заяв нотаріусу про відмову від своєї частки на користь свого брата не подавав, а тому свідоцтвом про право на спадщину від 24 квітня 2020 року порушено його право на спадкування. З урахуванням зазначеного та наданими доказами вважає, що є достатні підстави для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Чугуївської нотаріальної контори Оксендлєр О.Б. 24.04.2020 року за р. №№ 1-521, 1-522 про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , на ім`я її сина [PERSON] , відповідно до якого останній успадкував усю спадкову масу, яка залишилась після смерті його матері, тобто 2/3 частини квартири [ADDRESS] . У зв`язку з вищевикладеним він не має можливості оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тому вимушений звернутися до суду. Ухвалою від 27 січня 2021 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. Ухвалою від 27 травня 2021 року закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лапко В.П. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач у справі [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що вони з [PERSON] мешкали разом з батьками з дитинства за адресою: [ADDRESS] , а саме з 1978 року, а після одруження позивач більше з батьками не мешкав, що підтвердили сусіди з будинку [ADDRESS] . Вважає довідку № 10 від 11.11.2020 року такою, що має хибну інформацію. Після одруження проживав у спірній квартирі, де продовжує проживати по теперішній час, про що свідчить реєстрація адреси у паспорті. У зв`язку з вищевикладеним відповідач та його представник адвокат Платіцина О.Г. просили суд у задоволенні позову відмовити. Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що він не погоджується з доводами відповідача, що вказана інформація є неправдива, оскільки після одруження сам відповідач [PERSON] переїхав до батьків своєї дружини і за адресою: [ADDRESS] , більше не проживав. [PERSON] зазначає, що він дійсно проживав у спірній квартирі, підтвердженням цьому є той факт, що він сплачував за комунальні послуги, здійснював ремонт квартири, заміну вікон, укладення договору на надання телекомунікаційних послуг та інші дії щодо господарювання квартирою (копії договорів додаються). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.76, 77, 78, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що 29 вересня 2015 року складено відповідний актовий запис за № 391 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міжрайонного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.11.2020 (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно - 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1999 року, виданого відділом Житлово-комунального господарства та будівництва виконкому Чугуївської міської ради, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.03.2011 року (а.с.46-49). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини раво на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її діти: позивач у справі [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 11.11.1967 (а.с.5), та відповідач у справі [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого 12.10.1977 (а.с.38). Позивач [PERSON] прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері, оскільки на час смерті спадкодавця проживав з нею у спірній квартирі. Факт проживання стверджується відповідним актом від 11.11.2020 року та довідкою № 11 від 11.11.2020 року (а.с.11,13). Згідно листа Чугуївської державної нотаріальної контори позивачу стало відомо, що державним нотаріусом Чугуївської нотаріальної контори Оксендлєр О.Б. видано свідоцтва від 24.04.2020 року №№ 1-521, 1-522 про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , на ім`я її сина, [PERSON] , відповідно до якого останній успадкував усю спадкову масу, яка залишилась після смерті його матері, тобто 2/3 частини вказаної квартири. Позивач як спадкоємець першої черги спадкування прийняв спадщину, заяв нотаріусу про відмову від своєї частки на користь свого брата не подавав, а тому свідоцтвом про право на спадщину від 24 квітня 2020 року порушено його право на спадкування. Таким чином, враховуючи те, що позивач не має можливості оформити в установленому законом порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , його право підлягає захисту судом. Згідно ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст.78, 81, 89 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст. 1301 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) виокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Як зазначено у ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 178/2020 державним нотаріусом Чугуївської нотаріальної контори Оксендлер О.Б. видані свідоцтва від 24.04.2020 року №№ 1-521, 1-522 про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , на ім`я її сина, [PERSON] , відповідно до якого останній успадкував усю спадкову масу, яка залишилась після смерті його матері, зокрема, 2/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с.55). Відповідачем при зверненні до нотаріуса була прихована інформація про склад спадкоємців після смерті матері, [PERSON] , про що свідчить подана ним 24 квітня 2020 року до Чугуївської державної нотаріальної контори заява, в якій зазначено, що інших спадкоємців, згідно ст.ст.1261, 1266 ЦК України, немає (а.с.33). Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Позивач фактично прийняв спадщину, вступив у володіння та управління майном, що належало його матері, оскільки проживав у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями акту та довідки від 11.11.2020 (а.с.11,13). Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів факт прийняття спадщини після смерті матері, а саме факт фактичного проживання разом із спадкодавцем на час її смерті, і, як наслідок, факт порушення своїх прав оскаржуваним свідоцтвом про спадкування. \~ \~ \~ \~ Частиною першою статті 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Право власності гарантоване ст. 41 Конституції України і не може бути визнане дійсним чи не дійсним, оскільки як суб`єктивне право є можливістю здійснювати або не здійснювати будь-які дії, що прямо незаборонені законом, у даному випадку володіти, користуватися і розпоряджатися своїм житлом. У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7). З урахуванням зазначеного та наданими доказами, суд вважає, що є достатні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Чугуївської нотаріальної контори Оксендлєр О.Б. 24.04.2020 року за р. №№ 1-521, 1-522 про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , на ім`я її сина, [PERSON] , та визнання права власності за [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved