Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому зазначає, що [INFO] в смт. Велика Писарівка Сумської області померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить, крім іншого, земельна ділянка площею 3700 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташована в [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності від 30.08.1999. Позивач є спадкоємцем за заповітом вказаного спадкового майна, однак оформити свої спадкові права на земельну ділянку в нотаріальному порядку можливості не має з причини відсутності на ім`я спадкодавця відповідного державного акту на землю та відомостей про його реєстрацію. У зв`язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] у підготовче засідання надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, де позов підтримала, просить суд його задовольнити. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] в смт. Велика Писарівка В.Писарівського району Сумської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.01.2021 (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить, в тому числі, земельна ділянка площею 3700 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташована за адресою домоволодіння в [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.1999 та Свідоцтва про право власності від 30.08.1999 (а.с. 16, 17). Відповідно до заповіту від 22.12.2015 [PERSON] на випадок своєї смерті все належне їй майно заповіла на користь [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.12.2021 після смерті [PERSON] на підставі заповіту від 22.12.2015 [PERSON] видано вказане свідоцтво на житловий будинок та надвірні господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що розташований на приватній земельній ділянці (державний акт на яку спадкодавиця за життя не одержала) (а.с. 14). З повідомлення завідувача В.Писарівською ДНК Перлік Т.М. слідує, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки право власності [PERSON] на земельну ділянку не зареєстровано в установленому законом порядку та не отриманий за життя державний акт (а.с. 13). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 26.01.2022 (а.с. 35) та повідомлення В.Писарівської РДНК (а.с. 34) після смерті [PERSON] у Спадковому реєстрі 16.12.2021 зареєстровано спадкову справу, номер у нотаріуса 127/2021, номер у Спадковому реєстрі 68866156, та видано свідоцтво про право на спадщину за законом 16.12.2021 по р.№ 1110. У зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] здійснити реєстрацію права власності на вищезгадану земельну ділянку за останньою є неможливим. Відповідно до ст.ст. 25, 346 ЦК України зі смертю особи її права та дієздатність припиняються, тому зареєструвати право власності на нерухоме майно за особою, яка померла, неможливо. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зі статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав, нотаріусу як спеціальному суб`єкту, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно; рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Таким чином, за умови прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити свої права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право власності позивача підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved