Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з відповідача суму завданих збитків в порядку регресу в розмірі 77 184,62 грн.; витрати по оплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 22 848,80 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.05.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №10589927-02-16-01, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Skoda Kodiaq» д.н. [NUMBER] . 02.09.2020 в м. Одесі по вул. Балківській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Daewoo Nubira д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Skoda Kodiaq» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортний засіб «Skoda Kodiaq» д.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2020 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Володілець пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу «Skoda Kodiaq» д.н. [NUMBER] звернувся до страховика ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі страхового акту №2054440-1 від 15.09.2020 було виплачено володільцю автомобіля «Skoda Kodiaq» д.н. [NUMBER] страхове відшкодування в розмірі 77 184,62 грн. Таким чином, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 77 184,62 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП, яка відбулась 02.09.2020, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування на вказану суму. 16.11.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено договір №16/11/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор - позивач, отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведено у додатку №1 до договору, в тому числі за договором добровільного страхування наземного транспорту №10589927-02-16-01 від 15.05.2020. На підставі вищевикладеного позивач просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.05.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений судом строк відзив від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.05.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №10589927-02-16-01, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Skoda Kodiaq» д.н. [NUMBER] . 02.09.2020 в м. Одесі по вул. Балківській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Daewoo Nubira д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Skoda Kodiaq» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортний засіб «Skoda Kodiaq» д.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2020 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем Daewoo Nubira д.н. [NUMBER] та порушив ПДР України, внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Володілець пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу «Skoda Kodiaq» д.н. [NUMBER] звернувся до страховика ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування. Встановлено, що ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі страхового акту №2054440-1 від 15.09.2020 було виплачено володільцю автомобіля «Skoda Kodiaq» д.н. [NUMBER] страхове відшкодування в розмірі 77 184,62 грн., що підтверджується платіжним дорученням №25743 від 15.09.2020 та довідками-підтвердження заліку страхового відшкодування, які містяться в справі. Згідно п.п. в) п.п. 38.1.1 п 38 1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). З постанови Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2020 року вбачається, що відповідач, керуючи транспортним засобом Daewoo Nubira д.н. [NUMBER] , на момент скоєння ДТП, не вибрав безпечну швидкість, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із транспортним засобом «Skoda Kodiaq» д.н. [NUMBER] , який зупинився попереду, чим порушив п. 12.1, п.13.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. В розумінні ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «СК «ВУСО» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №10589927-02-16-01. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Вбачається, що 16.11.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено договір №16/11/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор - позивач, отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведено у додатку №1 до договору, в тому числі за договором добровільного страхування наземного транспорту №10589927-02-16-01 від 15.05.2020. У ч. 1 ст. 512 ЦК України вказано, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва, а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язані в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача ФОП [PERSON] перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми страхового відшкодування. Згідно вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі понесених витрат в сумі 77 184,62 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 22 848,80 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем на підтвердження надання йому правничої допомоги на суму 22848,80 грн. долучено до матеріалів справи копії таких документів: договір про надання правничої допомоги №07 від 08.09.2020, укладений між ФОП [PERSON] та АО «Адвокатус»; додаткова угода №4 акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правничої допомоги №07 від 08.09.2020 на загальну суму 22848,80 грн.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія КС №6070/10 від 18.05.2017, видане адвокату Трикоз Д.Є.; ордер Серія КС №840356 від 25.01.2021 на надання правової допомоги [PERSON] , виданий адвокатом АО «Адвокатус» Трикоз Д.Є. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Конституцією України кожному надано право на професійну правничу допомогу. Держава гарантує можливість отримати кваліфіковану допомогу в необхідному обсязі та формах. В процесі реалізації свого права на правничу допомогу учасники судового розгляду, як правило, несуть відповідні витрати на послуги професійних представників - адвокатів. Витрати на професійну правничу допомогу входять до складу витрат, пов`язаних із розглядом справи. Процесуальне законодавство України передбачає право учасників справи на відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок сторони, яка програла судовий спір. Попри те, що право на відшкодування витрат закріплено в усіх процесуальних кодексах, а граничний розмір компенсації таких витрат законом не обмежений, розмір витрат підлягає доказуванню, а право на їхнє відшкодування не є абсолютним. До складу витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, процесуальний закон відносить представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Компенсація витрат на правничу допомогу у цивільних справах здійснюється, виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу, а саме на підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Оскільки законодавство більше не містить встановленого граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу, питання розподілу витрат пов`язане виключно із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями). Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. Відповідно до позиції висловленої у постанові КАС ВС від 15 квітня 2021 року у справі № 160/6899/20, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Заперечень стосовно стягнення судових витрат від відповідача не надходило. Суд не наділений повноваженням, а відповідно - не вправі, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, виключно за клопотанням іншої сторони (постанова Верховного Суду від 08.04.2019 року у справі №922/619/18). За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 22848,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved