Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

06 вересня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Маріупольської міської ради з позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка залишилася після смерті її доньки [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , в два місяці. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що [INFO] померла її донька [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Інших спадкоємців першої черги у померлої немає. У визначений законом строк вона не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вона постійно, в тому числі на момент смерті доньки, проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] , доглядала її, оскільки донька була інвалідом 1 групи, фактично була лежачою та потребувала сторонньої допомоги. Оскільки в нотаріальній конторі їй було роз`яснено, що у разі постійного проживання разом із спадкодавцем немає необхідності звернутися із заявою про прийняття спадщини. Однак при подальшому зверненні з`ясувалося, що для підтвердження факту постійного проживання необхідна сумісна реєстрація, а не довідка про спільне проживання. Після смерті доньки в неї стався серцевий напад, і вона практично одразу попала до лікарні. На протязі року вона тричі лікувалася у лікарні, вдома її доглядав син, вона потребувала сторонньої допомоги, на вулицю не виходила через занепад сил. 18 листопада 2021 року представником позивачки адвокатом Башкіссер К.В. надана заява про долучення письмових доказів до матеріалів справи. 30 листопада 2021 року від представника позивачки адвоката Башкіссер К.В. надійшло клопотання про витребування з Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 09 вересня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року за клопотанням представника позивачки витребувано з Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори спадкову справу після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 10 січня 2022 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду. Позивачка та її представник адвокат Башкіссер К.В. у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутності, просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явився, 08 жовтня 2021 року представником [PERSON] надане клопотання про розгляд справи за відсутністю представника Маріупольської міської ради за наявними в матеріалах справи доказами та прийняття рішення на розсуд суду з урахуванням вимог діючого законодавства. З`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 02 січня 2020 року (а.с.11). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 25 березня 2010 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скоробогатько О.В. за реєстровим номером 559 (а.с. 14-15). Позивачка [PERSON] є матір`ю померлої [INFO] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 9) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану від 06 серпня 2009 року, з якого вбачається зміна прізвища [PERSON] на - [PERSON] (а.с. 9,10). Як зазначено у ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1, ч.2ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). За даними Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Харків) від 20.12.2021 року після смерті [INFO] [PERSON] згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 20.12.2021 року спадкова справа не заводилася (а.с. 97, 98). Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповіт не складала, єдиний спадкоємець першої черги - мати [PERSON] . Через відсутність інформації про коло інших спадкоємців, які прийняли спадщину, вимоги до Маріупольської міської ради викладені обґрунтовано. Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що перебіг строку, у межах якого спадкоємці мали право прийняти спадщину, розпочався з 02 січня 2020 й закінчився 02 липня 2020 року. У цей строк позивачка не прийняла спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті доньки [PERSON] . Згідно зі ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3ст.1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 681/203/17-ц, зазначив, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд мас враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається з наданих медичних документів позивачка [PERSON] протягом 2020 року лікувалася на дому неврологом, потребувала стороннього догляду, знаходилася на стаціонарному лікуванні в період з 26.02.2020 року по 03.03.2020 року з діагнозом: ДЕП з вестибулопатією та цефалгією на фоні АН та церебросклероза; з 04 грудня 2020 року по 11 грудня 2020 року з діагнозом: атеросклеротична хвороба серця не уточнених судин (а.с. 20, 21-22, 74-85). Крім того, заслуговують на увагу посилання позивачки на те, що вона була впевнена, що прийняла спадщину після смерті доньки, оскільки фактично з нею проживала та здійснювала догляд за нею, що підтверджується медичними документами померлої [PERSON] , яка була інвалідом 1 групи, та квитанціями про сплату комунальних послуг позивачкою [PERSON] по квартирі [ADDRESS] після смерті [PERSON] (а.с. 24-54). На підставі викладеного, суд вважає, що позивачкою пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин, і тому їй потрібно визначити додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті доньки [PERSON] , померлої [INFO] , тривалістю в два місяці.

Outcome: approved