Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~Трускавецького міського\~суду Львівської\~області з\~позовом до\~Об`єднання\~співвласників багатоквартирного\~будинку «Мир\~44»\~про стягнення\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~під час\~звільнення.Позов мотивований тим, що [PERSON] 26 лютого 2021 року звільнено з посади голови правління ОСББ «Мир-44». При звільненні йому письмово не було повідомлено про нараховані суми належні йому при звільненні та не була виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки. 23 липня 2021 року ОСББ «Мир-44» було виплачено грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 1942,94 грн. Тобто проведений повний розрахунок через 98 днів з дати звільнення. Зазначає, що останніми місяцями до дня звільнення є грудень 2020 року та січень 2021 року, а відтак середньоденна заробітна плата повинна вираховуватися із даних нарахованої заробітної плати за ці два місяці. Оскільки за кожен з цих місяців позивачу було нараховано по 2000 грн. , тобто всього 4000 грн., то середньоденна заробітня плата становить 97,56 грн. А тому розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 9\~560,88 грн. А тому просить суд стягнути з ОСББ «Мир-44» середній заробіток за весь час затримки в розмірі 9\~560,88 грн. та судові витрати. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] \~та його\~представник \~адвокат Король\~Р.М.\~у судовому\~засіданні позов\~підтримали та\~просили його\~задоволити з підстав викладених у позовній заяві. \~ \~ \~ \~Представник відповідача ОСББ «Мир-44» адвокат Малицький В.К. вважає позовні вимоги безпідставними, та ками що не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами розмір заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки. Представниця ОСББ «Мир-44» - Цехмейстер Л.М. підтримала думку представника відповідача адвоката Малицького В.К. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. В силу\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Наказом №1 від 20 вересня 2019 року [PERSON] приступив до виконання обов`язків голови Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мир 44» з 20 вересня 2019 року. Як вбачається з копії наказу про звільнення з роботи №2 від 26 лютого 2021 року, [PERSON] звільнено з посади з 26 лютого 2021 року за власним бажанням. Відповідно до вимог ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як передбачено ч.1ст.1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із\~ст.94 КЗпП\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За змістомстатті 117 КЗпП України\~вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені устатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто з аналізу норм ст. 117 КЗпП України вбачається, що звільненому працівнику забезпечується виплата середнього заробітку за весь час затримки. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій\~статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені на момент звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17. Оскільки судом встановлено наявність спору щодо суми невиплат позивачу на день звільнення, то дотаких спірних правовідносин слід застосувати\~ст.117 КЗпП\~України. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов`язковою для застосування у всіх судах України. Згідно з абзацом третім пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.\~ Так, позивач [PERSON] був звільнений 26 лютого 2021 року. При звільненні йому не було виплачені виплати належних йому. Позивачем проведено розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, згідно якого в період часу з 26 вересня 2019 року по 26 лютого 2021 року було 98 робочих днів. Так, заробітня плата за грудень 2020 року та січень 2021 року, тобто два останні місяці роботи, становила 2000,00 грн. за кожен місяць, а всього 4000, 00 грн. Середньоденна заробітна плата позивача за вказані місяці дорівнює 97,56 грн. Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить, на його думку, 9 560, 88 грн. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). В підтвердження суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку під час звільнення з 26 лютого 2021 року по 23 липня 2021 року позивачем надано копію витягу Пенсійного фонду щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5. З огляду на\~статтю 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті\~77,\~81 ЦПК України). Проте довідка з індивідуальних відомостей про застраховану особу, видана управлінням Пенсійного фонду України,\~не підтверджує наявність заборгованості по заробітній платі та не визначає її розмір. Таким чином, офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 відносно [PERSON] підтверджують лише його страховий стаж та не можуть бути прийняті судом, як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній. Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2018 р. у справі\~№ 242/5780/16-ц. З огляду на\~статтю 43 ЦПК України\~учасники справи, серед іншого, мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Отже, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови у позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Враховуючи те, що позов не підлягає до задоволення, витрати, понесені позивачем, відшкодуванню відповідачем не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed