Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06 червня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06 червня 2015 року вступила у зареєстрований шлюб із відповідачем [PERSON] , від якого [INFO] народилася дочка [PERSON] . Внаслідок різних характерів та поглядів на життя між ними часто виникали непорозуміння, що призвело до того, що з серпня 2018 року вона та відповідач проживають окремо, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Малолітня дочка [PERSON] проживає разом із нею, відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. За вказаних обставин просить шлюб розірвати, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Відзиву на позов відповідач [PERSON] до суду не подавав. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Від позивачки [PERSON] надійшло до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, у якому позивач вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивачка не заперечила проти заочного вирішення справи. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 06 червня 2015 року, про що складено актовий запис №777 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 06 червня 2015 року видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Як убачається із перекладеного із португальської на українську мову свідоцтва про народження №3167, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кашкайш, на якому проставлено апостиль, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON] . Згідно викладених у позові обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя сторін не склалося. Внаслідок різних характерів та поглядів на життя між ними виникали непорозуміння, що призвело до припинення між ними подружніх відносин, з серпня 2018 року вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до переконання,що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав: Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, а позов [PERSON] - до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved