Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

У листопаді 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Авіакомпанія Скай АП!» про захист прав споживачів шляхом відшкодування вартості невикористаного квитка. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 22.05.2020 за допомогою ресурсу бронювання авіаквитків позивач придбав квиток №000-0007743588 на і`мя [PERSON] на авіарейс сполученням Київ - Тель-Авів з відправленням 26.05.2020 о 05:10 год. За бронювання квитка позивач сплатив грошові кошти у сумі 7152,00 грн. Однак, вказаний рейс відповідачем був скасований та ТОВ «Авіакомпанія Скай АП!» повідомила позивача про повернення на баланс особистого кабінету позивача 7152,00 грн., однак кошти повернуто не було. Посилаючись на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, позивач просив стягнути кошти витрачені на квиток у сумі 7152,00 грн., а також 158,24 грн. інфляційного збільшення та 102,28 грн. штрафних санкцій. Ухвалою судді Дарницького районного суду м.Києва від 29.11.2021 у справі відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача 158,24 грн. інфляційного збільшення та 102,28 грн. штрафних санкцій, в іншій частині позову просив закрити провадження. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов, зокрема представник зазначив, що для повернення грошових коштів відповідач просив позивача надати виписку із банку про сплату грошових коштів за купівлю авіаквитка, однак, позивач зазначену виписку відповідачу не надав. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд, вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позову, виходить з такого. Частиною першою статті 910 ЦК України встановлено межі зобов`язань сторін уразі укладення ними договору перевезення. Зокрема, у разі сплати пасажиром за проїзд перевізник зобов`язується перевезти його до пункту призначення. Судом встановлено, що 22.05.2020 за допомогою ресурсу бронювання авіаквитків позивач придбав квиток №000-0007743588 на і`мя [PERSON] на авіарейс сполученням Київ - Тель-Авів з відправленням 26.05.2020 о 05:10 год. За бронювання квитка позивач сплатив грошові кошти у сумі 7152,00 грн. Однак, вказаний рейс відповідачем був скасований та ТОВ «Авіакомпанія Скай АП!» повідомила позивача про повернення на баланс особистого кабінету позивача 7152,00 грн., однак кошти повернуто не було. Посилаючись на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, позивач просив стягнути кошти витрачені на квиток у сумі 7152,00 грн., а також 158,24 грн. інфляційного збільшення та 102,28 грн. штрафних санкцій. У судовому засіданні представник позивача відмовився від позовних вимог щодо стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 7152,00 грн. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 638/3792/20 роз`яснив, що мається на увазі під відсутністю предмета спору. Так, закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26.06.2019 у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду зробила висновок, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що на разі між сторонами відсутній предмет спору, а відтак провадження у справі в частині стягнення грошових коштів у сумі 7152,00 грн. підлягає закриттю на підставі ст.255 ч.1 п.2 ЦПК України. Відповідно до норми ч. 3 ст. 142 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Процесуальний закон чітко пов`язує можливість задоволення або незадоволення такої заяви лише з моментом пред`явлення позову. Оскільки заборгованість була погашена вже після пред`явлення позову, суд відхиляє відповідні заперечення відповідача. Враховуючи те, що зазначена категорія справ не передбачає обов`язкового досудового врегулювання спору, суд також не погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем не були вжиті заходи досудового врегулювання. Оскільки, відповідач погасив спірну заборгованість, яка була предметом позову після його пред`явлення до суду, подану позивачем заяву про стягнення судових витрат, суд задовольняє в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення інфляційного збільшення та штрафних санкцій, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 1 ст. 2 розділу XVIII Авіаційних правил України примусове повернення коштів здійснюється у випадках скасування рейсу, на який у пасажира; заброньовано місце та оформлено квиток. За змістом глави 1 розділу XVIII «Повернення коштів» Правил, повернення грошових коштів здійснюється на підставі повністю або частково невикористаного документа про перевезення за місцем придбання квитка або в головному офісі авіаперевізника, офісі продажу перевезень авіаперевізника і в тій валюті, у якій квиток було оплачено. Повернення коштів в Україні авіаперевізник здійснює в національній валюті. У разі якщо оплату було здійснено електронними засобами переказу коштів (банківською карткою), кошти повертаються на платіжну картку, з якої було здійснено платіж за квиток. У разі примусового повернення сума коштів, що повертається пасажиру, має дорівнювати: якщо жодну частину квитка не використано, в сумі, що дорівнює повній вартості квитка за ціною, за якою його було придбано. Відповідно до п. 5 ст. 2 розділі XVIII Авіаційних правил України повернення коштів авіаперевізник здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення пред`явлення квитків до каси за місцем їх оформлення, отримання авіаперевізником інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, оформлене електронним квитком), а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору повітряного перевезення - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Строк повернення коштів розраховується з дня, наступного за днем отримання авіаперевізником або агентом з продажу документів, необхідних для здійснення операції повернення коштів. Згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи послуги), якщо інше не передбачено законодавством. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Судом встановлено, що позивач направив на електронну пошту відповідача прохання про повернення коштів 26.05.2021, яка була отримана останнім 27.05.2021. У день отримання відповідач надіслав відповідь позивачу на вказаний лист. Тобто, з 27.05.2021 відповідач був обізнаний про бажання позивача отримати кошти за невикористаний квиток, а тому знав про наявність свого грошового зобов`язання щодо виплати вартості квитка. Оскільки повернення коштів відповідач здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення, а саме у день отримання відповідачем інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, тобто 27.05.2021, то стягнення 3% річних та інфляційних збитків за увесь період прострочення з 27.05.2021 по 16.11.2021 включно. А тому, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача 158,24 грн. інфляційного збільшення та 102,28 грн. штрафних санкцій. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial