Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

11 жовтня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ - Маркет» про стягнення збитків та моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що 21 липня 2021 року о 08:05 [PERSON] придбала у магазині АТБ за адресою: пр. Людвіга Свободи, 28 А у м. Харків товар (консерви - мідії копчені), як вона вважала за акційною ціною, яка була вказана на ціннику - 37,50 грн. Фактично зазначені консерви були продані їй за 42,50 грн (копія фіскального чеку додається). Касир повідомила, що для вирішення питання отримання різниці переплачених коштів або повернення товару їй необхідно звернутися до охоронця. Прочекавши деякий час вона була змушена піти з магазину, не врегулювавши ситуацію, яка склалася. У той же день позивачка направила листа до ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» на адресу електронної пошти atb.office@atbmarket.com , яка зазначена як адреса для офіційних звернень на сайті відповідача, в якому описала ситуацію, попросила повідомити, чи має намір продавець врегулювати ситуацію добровільно та повернути їй надміру сплачені кошти відповідно до вимог Закон України «Про захист прав споживачів». У відповідь листом від 22 липня 2021 року № М-2021-3189 за підписом районного керуючого магазином (групою) Калюжного I.A., який надійшов на адресу її електронної пошти з адреси [INFO] повідомлено, що за її зверненням буде проведена перевірка і у разі виявлення порушень винні особи будуть покарані. 22 липня 2021 року позивачка направила на адресу електронної пошти [INFO] повідомлення з проханням повідомити її про результати проведеної перевірки та повернути отримані кошти. 30 липня 2021 року [PERSON] направила на адресу електронної пошти atb.office@atbmarket.com повідомлення, зміст якого був аналогічним повідомленню від 22 липня 2021 року. 02 серпня 2021 року вона отримала відповідь з електронної адреси in@atbmarket.com від «Гарячої лінії» АТБ, в якому її сповістили про те, що відповідь на її звернення уже була надана раніше (копії листування додаються). Оскільки всі засоби врегулювання інциденту з продавцем були вичерпані, 02 серпня2021 [PERSON] направила скаргу на адресу Управління Держпродспоживслужби в Харківській області gudpss@kh-consumer.gov.ua (копія скарги додається). Управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області була проведена перевірка ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», яка повністю підтвердила обставини, викладені нею у скарзі (копія листа Управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 24 вересня 2021 року про результати позапланової перевірки додається). Позивачка зазначає, що питання часткового відшкодування завданих збитків у сумі 5 грн за сприяння Управління Держпродспоживслужби в Харківській області було врегульовано 17 вересня 2021 року. За результатом проведення перевірки ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» 17 вересня 2021 року [PERSON] було повернуто різницю коштів за сплачений товар у сумі 5 грн (скріншот з мобільного додатку ПУМБ online додається). З огляду на викладене, позивачка вважає, що залишок не відшкодованих згідно з частиною другою статті 230 ЦК України збитків становить 5 грн. Крім того, вважає, що відповідачем було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 20 000 грн. Зазначену суму відшкодування [PERSON] вважає справедливою, оскільки внаслідок порушення її прав відповідачем змінився її звичний спосіб життя, вона була змушена неодноразово звертатись з вимогами про відновлення порушених прав до відповідача, витрачати свій час та сили на вирішення питання повернення зайво сплачених коштів. Відразу після придбання товару намагалася врегулювати ситуацію на місці, у подальшому також намагалась мирно врегулювати проблему, з цією метою неодноразово зверталась до відповідача. Отже, внаслідок недбалого ставлення з боку відповідача, вона була змушена витрачати час та зусилля для повернення незаконно отриманих відповідачем коштів. Через безвідповідальне ставлення відповідача до своїх обов`язків позивачка була змушена звернутись за захистом порушених право до Управління Держпродспоживслужби в Харківській області, вивчати законодавство у сфері захисту прав споживачів, в наслідок чого змінився ї звичайний порядок життя, порушились нормальні життєві зв`язки, а час, який вона могла витратити на власні інтереси та сім`ю, був витрачений нею на відновлення порушених прав та захист своїх інтересів, що в свою чергу вимагало додаткових зусиль для організації життя. Зазначена ситуація призвела до почуття образи, приниження людської гідності, постійної фіксованості уваги до проблеми, емоційної знервованості, що негативно позначилось на її здоров`ї, самопочутті та стосунках в сім`ї. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ - Маркет» матеріальні збитки у розмірі 5, 00 грн та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ - Маркет» про стягнення збитків та моральної шкоди за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України. Призначено судове засідання у справі. 15 лютого 2022 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ - Маркет» Шестерня Н.О. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вимоги не визнає, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. У позовній заяві [PERSON] пред`явлено вимоги про повернення 5 грн, разом із тим, які, як сама вказує позивачка, були вже їй повернуто відповідачем. Позивачка не надає жодних доказів на підтвердження заявлених нею позовних вимог. У судове засідання позивач, представник відповідача не з`явились, про день, місце та час судового засідання були повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 15 лютого 2022 року представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ - Маркет» Шестерня Н.О. подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі відповідача, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. В силу положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. Правових підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 21 липня 2021 року о 08:05 [PERSON] придбала у магазині АТБ за адресою: пр - т Людвіга Свободи, 28 А у м. Харків товар - консерви - мідії копчені, за акційною ціною, яка була вказана на ціннику - 37,50 грн. Фактично зазначені консерви були продані їй за 42,50 грн, що підтверджується копією фіскального чеку (а. с. 6). У той же день [PERSON] направила листа до ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» на електронну пошту atb.office@atbmarket.com , попросила повідомити щодо врегулювання ситуації добровільно та повернути їй надміру сплачені кошти відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» (а. с. 7). Листом від 22 липня 2021 року № М-2021-3189 за підписом районного керуючого магазином (групою) Калюжного I.A., який надійшов на адресу електронної пошти позивачки з адреси [INFO] [PERSON] повідомили, що за її зверненням буде проведена перевірка і у разі виявлення порушень винні особи будуть покарані (а. с. 9). 22 липня 2021 року позивачка направила на адресу електронної пошти [INFO] повідомлення з проханням повідомити її про результати проведеної перевірки та повернути їй незаконно отримані кошти (а. с. 10). 30 липня 2021 року [PERSON] направила на адресу електронної пошти atb.office@atbmarket.com повідомлення, зміст якого був аналогічним повідомленню від 22 липня 2021 року (а. с. 11). 02 серпня 2021 року позивачка отримала відповідь з електронної адреси in@atbmarket.com від «Гарячої лінії» АТБ, в якому її сповістили про те, що відповідь на її звернення уже була надана раніше (а. с. 12). 02 серпня 2021 року [PERSON] направила скаргу на адресу Управління Держпродспоживслужби в Харківській області gudpss@kh-consumer.gov.ua. (а. с. 13). Управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області була проведена перевірка ТОВ «АТБ-МАРКЕТ». За результатами проведення перевірки ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» 17 вересня 2021 року [PERSON] було повернуто різницю коштів за сплачений товар у сумі 5 грн, що підтверджується скріншотом з мобільного додатку ПУМБ online та цей факт сторонами не заперечується (а. с. 14 - 15). Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 22 ЦК України передбачено право особи на відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди: Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Частиною першою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб`єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством (частиною шостою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з частиною першою - другою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до приписів частини третьої статті 700 ЦК України якщо покупцеві не надано можливості негайно одержати повну і достовірну інформацію про товар у місці його продажу, він має право вимагати відшкодування збитків, завданих необгрунтованим ухиленням від укладення договору, а якщо договір укладено, - в розумний строк відмовитися від договору, вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми і відшкодування збитків, а також моральної шкоди. Матеріали справи свідчать, що Управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області була проведена перевірка ТОВ «АТБ-МАРКЕТ». За результатами проведення перевірки ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» 17 вересня 2021 року [PERSON] було повернуто різницю надмірно сплачених грошових коштів за товар у сумі 5 грн, що підтверджується скріншотом з мобільного додатку ПУМБ online (а. с. 16). Таким чином, [PERSON] було повернуто ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» різницю коштів за сплачений товар. Цей факт зазначений як позивачем так і представником відповідача у відзиві, а відтак підтверджений та сторонами не заперечується. Посилання позивачки норми частини другої статті 230 ЦК України є безпідставними, ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень чинного законодавства, оскільки зазначені норми закону не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, які виникли у даній справі. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 січня 1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 січня 1995 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [PERSON] не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів щодо спричинення їй моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку, а саме, що вона понесла моральні та душевні страждання внаслідок обставин, зазначених у позові. На підставі вищевикладеного, зважаючи на конкретні встановлені судом фактичні обставини справи, а також враховуючи, що позовні вимог про відшкодування моральної шкоди, є похідними від основної позовної вимоги, які є безпідставними та необґрунтованими, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок Держави. У зв`язку із тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed