Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах дітей [PERSON] , [PERSON] звернулася до суду з позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування, [PERSON] про повернення дітей матері та позбавлення батьківських прав, треті особи - Служба у справах дітей Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, [PERSON] , в якому просить суд повернути їй на виховання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , позбавити [PERSON] батьківських праві відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.09.2020 року було відібрано малолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] , від батька - [PERSON] та від матері - [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав строком на один рік та передано хлопчиків органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському районну №654р від 14.12.2020 року опікуном над малолітніми [PERSON] та [PERSON] було призначено дідуся [PERSON] . На теперішній час відпали усі причини, які перешкоджали належному вихованню дітей. На обліку у психіатричному чи наркологічному диспансері позивач не знаходиться. Вона весь час допомагала по вихованню та лікуванню дітей, кожного місяця знаходилась у стаціонарі в онкогематологічному відділенні ЗОКДЛ ЗОР із старшим сином Давідом, який отримав інвалідність з орфанною хворобою крові, а також лікуванням молодшого сина [PERSON] , який перебуває на диспансерному обліку у імунолога, та проходить лікування з діагнозом «Затримка психомовленевого розвитку». Вона щоденно спілкується з дітьми, цікавиться їх здоров`ям, сплачує грошові кошти на їх утримання. Крім того, оскільки з батьком дітей вона розлучена, останній не приймав участі у їх вихованні та лікуванні, за останні більш ніж пів року не сплачував аліменти на користь опікуна на їх утримання та не цікавився їх життям, тому вона просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав на [PERSON] та [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явилася, від неї до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. На попередньому судовому засіданні позивач зазначила, що проживає разом з дітьми, активно приймає участі у їх вихованні та лікуванні, надає кошти на їх утримання. Наразі вона переглянула свої життєві пріоритети, бере активну участь у вихованні синів, алкоголь не вживає. Відповідач [PERSON] вже майже два роки участі у вихованні і лікуванні дітей не приймає, їхнім життям не цікавиться. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим судом своєчасно і належним чином про дату і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, відзиву чи будь-яких клопотань до суду не надавав. Представник відповідача Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справи без їхньої участі, проти задоволення позову не заперечували. На попередньому судовому засіданні представник відповідача зазначив, що на теперішній час відпали підстави для відібрання дітей у матері. Остання самостійно займається лікуванням дітей. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явився, від нього до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. На попередньому судовому засіданні [PERSON] зазначив, що він є опікуном дітей, а позивач - його донька. Наразі [PERSON] займається вихованням та лікуванням дітей, проживає у нього разом дітьми, з [PERSON] постійно перебуває в лікарні, виконує всі рекомендації лікарів. Відповідач [PERSON] вже більше двох років участі у вихованні дітей не приймає, їхнім життям та здоров`ям не цікавиться, вживає алкогольні напої. Тривалий час жодним чином не підтримує дітей фінансово, навіть не дивлячись на тяжке захворювання старшої дитини, взагалі з синами не спілкується. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача і третьої особи, надані на попередньому судовому засіданні, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 05.05.2017 року, серії [NUMBER] , актовий запис № 220 (а.с.8). [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 16.05.2019 року, серії [NUMBER] , актовий запис № 143 (а.с.9). Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2020 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано (а.с.12). Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.09.2020 року було відібрано малолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] , від батька - [PERSON] та від матері - [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав строком на один рік та передано хлопчиків органу опіки та піклування для подальшого влаштування (а.с.23-28). Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському районну №654р від 14.12.2020 року опікуном над малолітніми [PERSON] та [PERSON] було призначено дідуся [PERSON] (а.с.10). Відповідно до довідки №4540 від 26.10.2021 року на обліку у нарколога в КНП «ОКЗ НПД» Запорізької обласної ради [PERSON] не знаходиться (а.с.11). Згідно з актом обстеження умов проживання від 12.10.2021 року, складеного головними спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, [PERSON] проживає разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] . Також за цією адресою проживає опікун [PERSON] і його дружина [PERSON] . У дітей є окрема кімната, де створені умови для проживання і навчання (а.с.30). На підставі довідки від 01.11.2021 року, виданої Комунарським відділом державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), з 01.02.2021 року по 31.10.2021 року [PERSON] аліменти на утримання дітей не сплачував. Відповідно до інформації, наданої Відділом поліції №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області від 25.01.2022 року, [PERSON] протягом 2018-2019 роках притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.178, ст.185, ч.1 ст.173-2 (вчинення домашнього насилля) КУпАП. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.08.2020 року закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч.1 ст.125 КК України та звільнено останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням потерпілої [PERSON] . Як вбачається з висновку голови заступника голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки і піклування, відповідно до виписки із медичної картки [PERSON] , 2017 року народження, дитина має тяжке хронічне захворювання, яке потребує постійного нагляду та викликає часті госпіталізації до лікарні. Під час перебування дитини в лікарні з ним постійно була мати - [PERSON] . Орган опіки і піклування вважає доцільним повернути дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на виховання до матері - [PERSON] , позбавити батька - [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] і [PERSON] . Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно з частиною 1 статті 170 Сімейного кодексу України встановлює, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Частина 3 статті 170 Сімейного кодексу України встановлює, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до наведеного правила, для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали. Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі наведеної статті судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 Сімейного кодексу України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей. Дитина не може бути повернута одному з батьків, коли існує загроза їй або умови проживання з цим з батьків є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання. Підставами для відібрання дітей у [PERSON] за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2020 року по справі №333/551/20 були ухилення матері дітей від виконання батьківських обов`язків, вживання алкоголю. На даний час, як встановлено в судовому засіданні, позивач на обліку у нарколога у відповідному медичному закладі не перебуває, має місце проживання, у якому відповідно до акту служби у справах дітей для виховання і розвитку дітей створені всі належні умови. Крім того, [PERSON] на даний час бере активну участь у вихованні та лікуванні дітей, надає матеріальну допомогу на їх утримання, проявляє турботу про них. Отже, судом встановлено, що, підстави, які приймались судом до уваги при ухваленні рішення про відібрання дітей у справі №333/551/20, на даний час відсутні. Вказане вище свідчить про бажання позивача як матері займатись особистим вихованням дітей та їх утриманням, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що позивач створює відповідні умови, а відтак наявні підстави для повернення матері дітей, які були відібрані за рішенням суду без позбавлення батьківських прав, у зв`язку із чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про позбавлення [PERSON] батьківських праві відносно малолітніх дітей, суд виходить з такого. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Вирішуючи даний спір, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. У ході судового розгляду справи судом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону відповідач протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , не спілкується з ними, не піклується про стан їхнього здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує до самостійного життя, не бере участі у навчально-виховному процесі. У [PERSON] була можливість цікавитися життям дітей та приймати участь в їхньому вихованні, але він самоусунувся від неї. Відповідач повинен був сприймати свою відповідальність за життя, здоров`я дітей та докладати зусиль до виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню синів. Суд вважає недостатнім доказом виконання своїх батьківських обов`язків сплата відповідачем коштів на утримання дітей за рішенням суду у період з 01.10.2020 року по 01.02.2021 року. Оскільки такі виплати були не достатніми для потреб дітей і припинилися з лютого 2021 року. Крім того, одне тільки матеріальне утримання дітей не може вважатись належним виконанням батьківських обов`язків, оскільки не забезпечує повноцінної участі батька в житті синів. Роль батька не може зводитись до пасивного спостерігання за життям дітей. У судовому засіданні не встановлені обставини, які б свідчили про існування об`єктивних перешкод для реалізації [PERSON] його батьківських обов`язків, що спричинили неналежне піклування про дітей з підстав, що не залежать від відповідача. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] .

Outcome: approved