Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» про звільнення майна з-під арешту. Свій позов обґрунтовує тим, що 11.08.2017 року відкрито виконавче провадження №544286483 стосовно виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області про стягнення з нього на користь ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» 8447,08 грн. В подальшому, 18.01.2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт боржника, якою накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно. Вказує, що 27.12.2018 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу, якою закінчено виконавче провадження. Разом з тим, вказаною постановою не вирішено питання про припинення чинності арештів. Зазначає, що існування арешту майна при завершенні всіх виконавчих проваджень відносно нього порушує його інтереси та позбавляє можливості здійснити (реалізувати) своє право. У зв`язку з чим просить зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна, яке належить йому, що накладений на підставі постанови у виконавчому провадженні №54486483 від 18.01.2018 року, виданої Луцьким районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області. До початку розгляду справи по суті від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав суду відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні в Луцькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебувало виконавче №54486483 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» боргу в сумі 8447,08 грн. (а.с. 7). Крім цього, в межах даного виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника згідно постанови державного виконавця від 18.01.2018 року (а.с. 8). Постановою державного виконавця від 27.12.2018 року виконавчий лист про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» повернуто стягувачу (а.с. 9). За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Із постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року слідує, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із наступного. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За правилами статті 81 ЦПК України обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін. Згідно з ч.2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається із відзиву, наданого ПАТ «Страхова компанія «Гарантія» та приєднаних до нього письмових доказів, у Луцькому відділі ДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «СТ «Гарантія» заборгованості в розмірі 8447,08 грн. у зв`язку із повторним звернення стягувача (а.с. ). Крім цього, вказана обставина підтверджується матеріалами виконавчого провадження, оглянутого в судовому засіданні, з яких слідує наявність невиконаних зобов`язань у позивача перед ПАТ «Страхове товариство «Гарантія». Таким чином, оцінивши та дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і до задоволення не підлягають. Інші доводи представника позивача не спростовують висновків суду.

Outcome: dismissed