Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

\~Позивач 04 жовтня 2021 року\~звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Позов обґрунтовує тим, що 16.08.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є AT «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір № 91652877000 про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майн. 16.07.2013 року відповідач, з надав [PERSON] кредит шляхом відкриття Карткового рахунку № [NUMBER] , з сумою кредитного ліміту 10 000 грн. Відповідно до п.2 договору, підписуючи цей договір позичальник погоджується з викладеною у Правилах споживчого кредитування (оприлюднених у газеті « Голос України» № 85 (5085) 13 травня 2011 року із усіма змінами і доповненнями), пропозицією банку надати Позичальнику споживчий кредит на умовах встановлених у цьому Договорі та Правилах споживчого кредитування. Відповідно до п.4 договору позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів щомісяця, відповідно до Графіку платежів, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 16.11.2013 року, при цьому згідно умов договору може бути встановлено інший термін повернення кредиту. Відповідно до п.п. 7.7.1 договору процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 0,01 % річних. За користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений договором термін процентна ставка встановлюється в розмірі 7,01 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у Кредитному договорі, і нараховуються до моменту погашення такої заборгованості. Відповідно до п.9 договору позичальник сплачує банку, зокрема, щомісячну комісію за управління кредитом у розмірі 92,75 грн., що розраховується як 1,6 % від суми наданого кредиту та включає суму щомісячного платежу починаючи з 19.03.2013 року. До початку і під час антитерористичної операції позивач справно сплачував всі обов`язкові платежі за отриманим ним кредитом, у зв`язку з чим 05.01.2021 року, а згодом 18.03.2021 року звернувся до AT «УкрСиббанк» з заявами про повернення процентів та комісії за користування кредитом сплачених ним в особливий період, що діє в Україні від 17 березня 2014 року, посилаючись на те, що відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовослужбовцям - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у томі числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. В своїх відповідях на звернення позивача від 14.01.2021 року № 25-1-01/1716 та від 07.04.2021 року № 25-1-01/23743 AT «УкрСиббанк», погоджуючись з такими заборонами в частині нарахування процентів за користування кредитом визначених п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в той же час відмовляється у поверненні сплачених позивачем коштів в якості процентів та комісії за користування кредитом сплачених позивачем в особливий період, вказуючи на те, що станом на час його звернення всі зобов`язання між банком і позивачем, як позичальником (клієнтом) за картковим рахунком, є припиненими в розумінні глави 50 Цивільного кодексу України, а саме шляхом проведення з боку позивача належного виконання зобов`язання за кредитним договором, тоді як військовослужбовцям проценти не нараховуються лише під час користування кредитними коштами. Згідно довідки AT «УкрСиббапк» від 05.04.2021 року № 55-5-06/33/66 станом на 05.04.2021 року в позивача не має отриманих та непогашених кредитів в AT «УкрСиббанк». Згідно довідки - розрахунку по процентам та комісії за користування кредитом [PERSON] наданої AT «УкрСиббанк», станом на 25.06.2017 року позивачем було сплачено процентів за користування кредитом в загальному розмірі 11895,96 грн. та комісії за користування кредитом - 2598 грн. 90 коп., з них за час особливого періоду, що діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 року «Про часткову мобілізацію» було сплачено відсотків - 10367 грн. 63 коп., комісії за користування кредитом - 2008 грн. За таких обставин, вичерпавши можливість повернення вказаних коштів у позасудовому порядку, позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. Просив стягнути з АТ «УкрСиббанк» на користь [PERSON] , 12375, 63 грн. безпідставно набутих грошових коштів сплачених [PERSON] в якості відсотків та комісії за користування отриманим кредитом. 06 жовтня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 06.10.2021 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. У грудні 2021 року представником відповідача адвокатом Онищенко М.В. до суду скерований відзив на позовну заяву, в якому вказували, що позов є безпідставним та не підлягає задоволенню. Відповідач вказує на\~ те, що для реалізації вказаного права на пільгу, позивач не звернувся до банку із пропозицією про зміну договору, не використав своє право, передбачене законом та не надав встановлені документи, а тому у відповідача протягом дії договору не виникало обов`язку перерахування вказаних відсотків та повернення їх позивачу. Процентна ставка є суттєвою умовою кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Згідно до ч. 3 ст.632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Звернення [PERSON] 05.01.2021 року та 18.03.2021 року (вже після припинення договірних відносин) про компенсацію відсотків, штрафів та комісій за картковим рахунком є безпідставними, оскільки позивач не повідомив і не підтвердив наявність права на безвідсотковий кредит ні в момент укладання договору ні протягом його дії. Аналізуючи положення частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України можна зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607,609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі N 638/11807/15-ц (касаційне провадженням 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі N 154/948/16 (касаційне провадження N 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі N 205/3330/14-ц (касаційне провадженням 61-1133св18). Оскільки сторони мали договірні відносини, які припинені на підставі ст. 599 ЦК України, застосовування положень ст.1212 ЦК України в цьому випадку є необґрунтованими. Позивач мав можливість скористатись своїм правом на пільги в період дії кредитних правовідносин між сторонами (2015-2017 р.р.), втім звернувся до банку з такою заявою лише в 2021 році коли після повернення кредитних коштів пройшло вже більше трьох років, про що вказує сам позивач у своїй заяві. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Тому відповідач вважає, що даний позов завідомо поданий з пропуском процесуального строку, оскільки своє право на оскарження нарахувань за кредитним договором в межах строку [PERSON] заявлено не було. Просили застосувати строки позовної давності до позовних вимог [PERSON] та відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач 12.01.2021 скерував до суду відповідь на відзив в якому просив поновити позивачу строк позовної давності та задовольнити позовну заяву. Зазначив, що початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦПК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). У п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України йдеться про те, що під час дії карантину, строки, встановлені низкою статей цього Кодексу (зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину. Дана норма була включена до Цивільного кодексу Законом № 540-ІХ від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року. Карантин же було встановлено із 12.03.2020 року. Оскільки карантин на території Україні триває, безспірним є те, що позовна давність, яка спливала б 25.06.2020 року, так як останній платіж згідно довідки - розрахунку по процентам та комісії за користування кредитом [PERSON] наданої AT «УкрСиббанк» був зроблений 25.06.2017 року, досі не спливла і не спливе щонайменше аж до закінчення карантину. Також позивач наголошує на тому, що підготовка для звернення до суду з відповідною позовною заявою до AT «УкрСиббанк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів позивачем здійснювалось в умовах особливого режиму роботи суду у зв`язку із запровадженнями карантинних обмежень та перебування позивача на військовій службі в умовах проведення антитерористичних заходів в Україні, в яких він також приймав безпосередню участь. Через карантинні обмеження суду, підприємств, установ та організацій, а також небажанням відповідача добровільно за зверненням позивача надати відповідні банківські виписки та інші документи, які містили необхідну інформації для підготування позовної заяви, що в свою чергу змусило позивача звернутися до суду з заявою про забезпечення позову, враховуючи обмеженнями в роботі громадського транспорту, потребувався дуже тривалий строк, який беззаперечно вплинув на терміни звернення до суду з позовною заявою. Крім того, про закриття кредитного договору № 91652877000 через повну сплату боргу та всіх обов`язкових платежів (відсотків, комісії, тощо), позивач довідався від відповідача лише 28.12.2020 року, з відповідного смс-повідомлення направленого відповідачем на мобільний телефон позивача (копія додається). Саме з того часу, з часу фактичного сповіщення позивача про припинення кредитних правовідносин між позивачем та AT «УкрСиббанк» вважає, що і слід рахувати строки. Таким чином, вважає, що за наведених вище обставин при зверненні до суду позивачем не було пропущено строків позовної давності. В разі ж якщо суд вважатиме пропущеними строки позовної давності позивачем, прошу визнати причини пропуску ним строку звернення до суду наведені вище поважними та поновити вказані строки. Представник відповідача адвокат Кушнір Д.А. скерував до суду заперечення на відповідь на відзив. Зазначив, що позивач посилається на норми Закону №540-IX від 30.03.2020 року, оскільки відповідно до нього строки позовної давності продовжуються на строк дії карантину. Даний Закон №540-IX від 30.03.2020 року набрав чинності 02.04.2020 року. Враховуючи те, що умовами договору встановлюються окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок\~ позичальника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то початок перебігу строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту такого погашення. Позивач погодився, що строк\~ позовної давності сплив би 25.06.2020 року, так як останній платіж був зроблений 25.06.2017 року. Оскільки, Закон №540-IX, на який посилається позивач набрав чинності 02.04.2020 року, під його дію можливо віднести лише періодичні щомісячні платежі зроблені [PERSON] з квітня по червень 2017 року. Разом із тим, позивач в своїй заяві про поновлення строку не надав належних та допустимих доказів поважності пропуску строку позовної давності. Твердження позивача про початок перебігу строку позовної давності 28.12.2020 року, після отримання смс-повідомлення про закриття кредитного договору є необґрунтованими. оскільки банк щомісячно відповідно до умов п.7.1. умов кредитування повідомляв позивача, шляхом направлення на поштову адресу, повідомлення про рух кошті по рахунку карти з лімітом, яка містить всю інформацію про операції за кредитною картою.\~ Просили відмовити у задоволенні позовних вимог та залишити без розгляду відповідь на відзив як таку, що подана з порушенням процесуальних строків.\~ Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.08.2012 року між [PERSON] , та ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір на підставі якого відкрито кредитний рахунок № [NUMBER] від 16.07.2013 року (з зв`язку із зміною балансової групи номер рахунку змінено на № [NUMBER] від 14.09.2018 року).\~ Відповідно до п.2 договору, підписуючи цей договір позичальник погоджується з викладеною у Правилах споживчого кредитування (оприлюднених у газеті «Голос України» № 85 (5085) 13 травня 2011 року із усіма змінами і доповненнями), пропозицією банку надати Позичальнику споживчий кредит на умовах встановлених у цьому Договорі та Правилах споживчого кредитування. Відповідно до п.4 договору позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів щомісяця, відповідно до Графіку платежів, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 16.11.2013 року, при цьому згідно умов договору може бути встановлено інший термін повернення кредиту. Відповідно до п.п. 7.7.1 договору процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 0,01 % річних. За користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений договором термін процентна ставка встановлюється в розмірі 7,01 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у Кредитному договорі, і нараховуються до моменту погашення такої заборгованості. Відповідно до п.9 договору позичальник сплачує банку, зокрема, щомісячну комісію за управління кредитом у розмірі 92,75 грн., що розраховується як 1,6 % від суми наданого кредиту та включає суму щомісячного платежу починаючи з 19.03.2013 року. Позивач зазначає, що за час особливого періоду, що діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 року «Про часткову мобілізацію» було сплачено відсотків - 10367 грн. 63 коп., комісії за користування кредитом - 2008 грн. За таких обставин, просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, стягнути зазначені суми як безпідставно набуті відповідачем в силу ст.1212 ЦПК України та відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Аналізучи доводи позивача, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ч.1,\~2\~ст.1056-1\~ЦК України\~процентна ставка\~за кредитом\~може бути\~фіксованою або\~змінюваною.\~Тип процентної\~ставки визначається\~кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно довідки - розрахунку по процентам та комісії за користування кредитом [PERSON] наданої AT «УкрСиббанк», станом на 25.06.2017 року позивачем на виконання зазначеного кредитного договору було сплачено процентів за користування кредитом в загальному розмірі 11895,96 грн. та комісії за користування кредитом - 2598 грн. 90 коп. Відповідно до п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено п. 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію п.п. 3 п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року, тобто з 18.03.2014 року, та триває по теперішній час. Судом встановлено, що [PERSON] в період часу з 07.04.2014 року по 17.06.2014 року брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції у наступних населених пунктах та на території сільських (селищних ) рад цих населених пунктів: с. Успенка, с. Олексіївське (Амвросіївського р-ну, Донецької області), у зв`язку з чим на підставі рішення міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 19 лютого 2015 року № 8/ІІІ/1/423 був визнаний учасником бойових дій. Виходячи з зазначених норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач просить стягнути проценти за користування кредиту в загальному розмірі 11895,96 грн. та комісію за користування кредитом - 2598 грн. 90 коп. посилаючись на безпідставність набуття відповідачем вказаних коштів в силу ст.1212 ЦК України. Так, стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Так, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана його повернути. При цьому, особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Суд погоджується з твердженням представника відповідача про те, що в даному випадку сплачені за договором відсотки та комісії не є безпідставно набутим майном в розумінні ст.1212 ЦК України, оскільки між сторонами було укладено кредитний договір, на виконання якого позичальником було зараховані суми кредиту, процентів та комісії, дані договірні відносини припинені виконанням (ст.599 ЦК України). Крім того, як вбачається з пояснень відповідача, банк в період дії договору не був повідомлений стороною позивача про розповсюдження на нього гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». За таких обставин, вимога позивача про стягнення коштів ґрунтується на нормах Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Разом з тим, представником відповідача подано заяву щодо пропуску позивачем строку позовної давності та застосування наслідків такого пропуску. В свою чергу, позивач просить визнати причини пропуску строків позовної давності поважними та поновити строк позовної давності, посилаючись на п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (продовження строків позовної давності у зв`язку із запровадженням карантину). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність (зокрема до вимог про стягнення заборгованості за договором позики) встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року в справі №444/9519/12). Верховним cудом України сформовано наступну правову позицію у справі за № 6-2469цс16 (Постанова від 16.11.2016 року): «пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ«Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). У п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу,\~продовжуються на\~строк дії\~такого карантину. Ця норма була включена до Цивільного кодексу Законом № 540-ІХ від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року. Карантин на території України запроваджено з 12.03.2020 року. Однак, як вже зазначалось визначення єдиної дати початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором, яким передбачені щомісячні платежі в межах строку кредитування є неможливим, оскільки пов`язане з належним виконання окремого платежу за кредитом. Тобто, під дію вказаного Закону № 540-ІХ від 30.03.2020 можливо віднести лише періодичні платежі, сплачені [PERSON] з квітня по червень 2017 року. Однак, позивачем в заяві про поновлення строку позовної давності не надано належних та достовірних доказів поважності пропуску даного строку за вказаний період. Навпаки, в червні 2017 року [PERSON] було виконані зобов`язання за кредитним договором, та в період його дії не було повідомлено банк про особливості статусу позичальника відповідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Отже, у відповідача відсутні були підстави для проведення перерахунку заборгованості за кредитом в період його дії. З вказаних підстав клопотання про визнання поважними та поновлення строку позовної давності задоволенню не підлягає. З урахуванням викладеного вище суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовитиу зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Відповідно до\~ст.141 ЦПК, враховуючи, що позивач за звільнений від сплати судового збору, то судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed