Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., зареєстрований в реєстрі за № 51236, про стягнення з нього на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості за кредитним договором № 1225768 від 20.03.2020 року, укладеним між ним та ТОВ «ВЕЛЛФІН», а також стягнути судові витрати по справі, посилаючись на те, що даний виконавчий напис є незаконним, оскільки він вчинений не на борговому документі, сума заборгованості за кредитним договором не є безспірною, а сам кредитний договір не був нотаріально посвідчений, а отже не є документом, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Неживок І.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суду пояснив, що [PERSON] жодного кредитного договору із ТОВ «ВЕЛЛФІН» не укладав. Виконавчий напис № 51236 від 24.05.2021 року в порушення ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» вчинений не на борговому документі, а нотаріус при його вчиненні не перевірив суму заборгованості за кредитним договором, яка не є безспірною. Крім того, кредитний договір № 1225768 від 20.03.2020 року не був нотаріально посвідчений, а отже не є документом, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. У зв`язку з ненаданням відповідачем витребовуваних судом документів, а саме кредитного договору № 1225768 від 20.03.2020 року, просить застосувати положення ч. 10 ст. 84 ЦПК України та визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, тобто визнати, що [PERSON] кредитного договору із ТОВ «ВЕЛЛФІН» не укладав. Представник відповідача ТОВ «ВЕЛЛФІН» в судове засідання не прибув, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. в судове засідання не прибула, судова повістка повернулася до суду не врученою за відсутністю адресата. Представник Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не прибув, до суду надано заяву про слухання справи без участі представника третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого. В судовому засіданні із копії наданого виконавчого напису встановлено, що 24.05.2021року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 51236, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ,на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», код ЄДРПОУ 39952398, заборгованості за кредитним договором № 1225768 від 20.03.2020 року, укладеним між ним та ТОВ «ВЕЛЛФІН» (а.с. 9). На підставі заяви стягувача від 17.08.2021 року (а.с. 10-11) за даним виконавчим написом головним державним виконавцем Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шевченко Т.Ю. 02.09.2021 року відкрито виконавче провадження № 66665088 (а.с. 12). Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів (далі Перелік), встановлено Кабінетом Міністрів України, зокрема постановою від 29 червня 1999 року № 1172, згідно якого виконавчий напис може бути вчинено за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі постанова № 662) даний Перелік доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», згідно якого виконавчий напис може бути вчинено за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. А тому, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 року (справа № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц із подібних правовідносин, а також у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року по справі № 200/16871/17-ц. Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 24.05.2021 року про стягнення з нього на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості за кредитним договором № 1225768 від 20.03.2020 року, укладеним між ним та ТОВ «ВЕЛЛФІН», не перевірила безспірності суми боргу, вінжодного кредитного договору із ТОВ «ВЕЛЛФІН» не укладав та вчинила виконавчий напис не на борговому документі. Крім того, всупереч своїм твердженням про не укладення договору, позивач вказує, що кредитний договір № 1225768 від 20.03.2020 року не був нотаріально посвідчений, а отже не є документом, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Проте доказів на підтвердження своїх доводів позивач суду не надав. Так, не підтверджено належними та допустимими доказами того, що [PERSON] не укладав із ТОВ «ВЕЛЛФІН» кредитного договору № 1225768 від 20.03.2020 року, а також того, що даний кредитний договір не був нотаріально посвідчений - копії кредитного договору суду не надано. При цьому позивачем не було здійснено жодних дій для отримання доказів на підтвердження своїх доводів -позивач жодного разу не звернувся до ТОВ «ВЕЛЛФІН» з приводу укладення чи неукладення кредитного договору № 1225768 від 20.03.2020 року, відповідної довідки отримано та надано суду не було. За клопотанням представника позивача ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 02.12.2021 року у ТОВ «ВЕЛЛФІН» було витребувано оригінал кредитного договору № 1225768 від 20.03.2020 року укладеного між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», проте дана ухвала залишилась не виконаною, витребовувані документи суду надані не були. При цьому суд відхиляє клопотання представника позивача про визнання обставини, для з`ясування якої витребовувався доказ, а саме визнання того, що [PERSON] кредитного договору із ТОВ «ВЕЛЛФІН» не укладав, та, застосовуючи положення ч. 10 ст. 84 ЦПК України, відмовляє у визнання такої обставини, оскільки ненадання суду оригіналу кредитного договору ще не свідчить про його не укладення взагалі. Суд звертає увагу на те, що позивачем не вибрано єдиної позиції захисту своїх прав, його пояснення різняться між собою - в одному випадку [PERSON] вказує, що він кредитного договору № 1225768 від 20.03.2020 року не укладав взагалі, в іншому - що кредитний договір № 1225768 від 20.03.2020 року не був нотаріально посвідчений, що дає підстави суду до пояснень позивача в цій частині відноситися критично. Посилаючись на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірила безспірності суми боргу за даним кредитним договором, так як не отримала від сторін первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, позивач даних доводів належними доказами також не підтвердив, не спростувавши у встановленому законом порядку того, що сума заборгованості за кредитним договором № 1225768 від 20.03.2020 року на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення боргу. Щодо вчинення виконавчого напису не на борговому документі суд зазначає наступне. Підпунктами 5.1, 5.2 пункту 5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), який встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Виключення з наведеного загального правила передбачає підпункт 5.3 пункту 5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідно до якого якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. Звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, ТОВ «ВЕЛЛФІН», вочевидь (даний факт суд перевірити не може, оскільки відповідних документів суду надано не було і позивач клопотань про їх витребування не заявляв), надало всі необхідні документи для його вчинення, в тому числі і оригінал кредитного договору № 1225768 від 20.03.2020 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ВЕЛЛФІН». У виконавчому написі № 51236 від 24.05.2021 року зазначено, що він стосується саме певного, визначеного у написі договору - кредитного договору № 1225768 від 20.03.2020 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ВЕЛЛФІН», а тому його вчинення на окремому документі не спростовує відсутність зобов`язання та не впливає на дійсність виконавчого напису. Такого висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17, провадження № 12-278гс18. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами неправомірності вчинення нотаріусом виконавчого напису, а тому суд в задоволенні позовних вимог відмовляє. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати покладаються на позивача і стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed