Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що у квітні 2014 року вона познайомилась з [PERSON] . Вони почали зустрічатися та згодом останній зробив їй пропозицію вийти за нього заміж. Одного дня він повідомив її, що має намір продати автомобіль та на отримані кошти відкрити бізнес у м. Вишневому, де вона проживає. Разом з тим, оскільки він не міг продати автомобіль, у травні 2014 року [PERSON] звернувся до неї з проханням позичити йому грошові кошти в розмірі 40000-50000 доларів США, які від обіцяв віддати одразу коли продасть транспортний засіб. Вона повідомила [PERSON] про те, що такої суми коштів у неї немає, а тому останній попросив її оформити на себе кредит, з чим вона погодилась. Разом з тим, запропоновані банками умови [PERSON] не влаштовували, тому він повідомив її про те, що у нього є знайомий [PERSON] , який зможе позичити необхідну суму грошових коштів. Умови позики [PERSON] самостійно обговорив з [PERSON] 26 травня 2014 року у приватного нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. під впливом та тиском [PERSON] та [PERSON] , який проявився в тому, що вони покваплювали її підписувати невідомі їй документи, постійно відволікали її увагу, не давали можливості спокійно прочитати текст та усвідомити його значення, вона розписалась у тих документах, які надав [PERSON] та під диктовку написала розписку. Після цього [PERSON] передав кошти [PERSON] . Жодного власного волевиявлення та внутрішньої волі на отримання позики вона не мала, а також не мала наміру на укладення договору позики з [PERSON] . Через декілька днів їй подзвонили з мобільного номера [PERSON] та повідомили, що його вбили невідомі особи в м. Луганську. Вважає, що викладені обставини свідчать про введення її в оману з метою незаконного заволодіння її власністю. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір позики від 26 травня 201 року, укладений між нею та [PERSON] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2014 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року відмовлено в прийнятті до розгляду зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ Київської області, ЖЕД № 3 КП «Управління міським господарством», Києво-Святошинського РВ Державної міграційної служби України у Київській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення боргу, зняття з реєстрації, виселення. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року задоволено заяву представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року позовну заяву залишено без розгляду. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 травня 2015 року ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. У травні 2016 року [PERSON] подала заяву про зміну предмету позову, в якій зазначає про те, що 26 травня 2014 року був також підписаний договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Вважає, що оскільки основне зобов`язання за договором позики не виникло, тому і не виникло прав та обов`язків за іпотечним договором та за договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Просить суд ухвалити рішення, яким: - визнати недійсним договір позики від 26 травня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - визнати недійсним договір іпотеки від 26 травня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 травня 2014 року; - зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипову І.В. виключити з реєстру запис про реєстрацію іпотеки нерухомого майна. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року до участі у справі залучено [PERSON] в якості третьої особи. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року до участі у справі залучено [PERSON] в якості третьої особи. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року задоволено заяву позивача про забезпечення доказів. У серпня 2017 року [PERSON] подала до суду заяву про зміну підстав позову, в якій зазначає, що на підставі ст. 1051 ЦК України вона може оспорити договір позики через те, що грошові кошти насправді не були нею одержані від позикодавця. Всі питання та істотні умови договору позики були погоджені між [PERSON] та [PERSON] , а тому оспорюваний договір був підписаний нею під впливу обману. У вересні 2017 року третя особа [PERSON] подав позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В. про визнання недійсним договору позики. Свої вимоги мотивує тим, що він є співвласником квартири [ADDRESS] , яка є предметом договору іпотеки від 26 травня 2014 року, укладений в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 26 травня 2014 року. За таких обставин, зазначений спір стосується його прав та законних інтересів. Зазначено, що [PERSON] підписала договір позики під триваючим тиском з боку [PERSON] та [PERSON] , проте жодних коштів вона не отримувала, тому договір є безгрошовим. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір позики від 26 травня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . У січні 2018 року [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив ухвалити рішення, яким: визнати недійсним договір позики від 26 травня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипову І.В. виключити з реєстру запис про реєстрацію іпотеки нерухомого майна. У березні 2018 року [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила ухвалити рішення, яким: - визнати недійсним договір позики від 26 травня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - визнати недійсним договір іпотеки від 26 травня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 травня 2014 року; - зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипову І.В. виключити з реєстру запис про реєстрацію іпотеки нерухомого майна; - стягнути солідарно з [PERSON] та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1000000 гривень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2018 року об`єднано в одне цивільну справу № 760/14300/16-ц (2-1785/18) за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В., [PERSON] про визнання договору позики недійсним та цивільну справу № 760/18496/14-ц (2-5/18) за позовом [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В., треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору позики, визнання недійним договору іпотеки, визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодежателя, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди та за позовом третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В. про визнання недійсним договору позики. 18 серпня 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що вона підписала договір позики від 26 травня 2014 року під впливом психологічного тиску. Укладення оспорюваного договору вона не планувала та взагалі не мала наміру отримувати позику. Договір позики був нею підписаний виключно через подолання її внутрішньої волі [PERSON] та [PERSON] . Вона не зверталась до відповідача з проханням надати їй кошти, його взагалі не знає, не узгоджувала з ним умови договору позики та його забезпечення. Крім того, договір позики є безгрошовим, оскільки відповідач не передавав їй грошові кошти. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року відкрито провадження в справі. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року до участі у справі залучено [PERSON] в якості третьої особи. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви сторони позивача [PERSON] про відвід головуючого судді. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2021 року до участі у справі за позовом третьої особи з самостійними вимогами залучено [PERSON] в якості співвідповідача. Сторони у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Сторона позивача [PERSON] подала до суду заяви про відкладення розгляду справи, з яких вбачається, що представник [PERSON] не може з`явитись у судове засідання, оскільки контактував з особою, у якої було підтверджено вірусне захворювання Covid-19. Доказів на підтвердження таких обставин представник [PERSON] не надав. [PERSON] причини своєї неявки в судове засіданні не повідомила. Зазначила лише, що її представник не зможе з`явитись в судове засідання. Оскільки будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання стороною позивача до клопотань не додано, тому причини неявки сторони позивача [PERSON] в судове засідання визнані неповажними. Суд враховує те, що справа перебуває в провадженні суду з 2016 року. За клопотанням сторони позивача [PERSON] судові засіданні неодноразово відкладались, зокрема, судові засідання від 27 серпня 2021 року, 22 вересня 2021 року, 17 січня 2022 року, 04 лютого 2022 року. Представник [PERSON] подав до суду клопотання про відкладення судового засідання. Зазначив, що дата засідання була визначена судом без погодження зі сторонами, а він в цей день буде перебувати у відпустці за межами м. Києва. Доказів на підтвердження перебування у відпустці до клопотання надано не було. Представник [PERSON] надав копію посадочного документа, придбаного 10 лютого 2022 року, коли про дату засідання представнику вже було відомо. Безпосередньо [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з цим, суд визнав причини неявки в судове засідання сторони [PERSON] неповажними. У матеріалах справи міститься відзив [PERSON] на позов третьої особи з самостійними вимогами, з якого вбачається, що вона просить задовольнити позов в повному обсязі. Зазначено, що підставою позову є та обставина, що вона за договором позики не отримала жодних грошових коштів від кредитора, що відповідає дійсності. Договір позики від 26 травня 2014 року вона підписала під триваючим тиском з боку [PERSON] та [PERSON] . Представник [PERSON] судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність. У матеріалах справи містяться заперечення представника [PERSON] щодо позову [PERSON] , з яких вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що у травні 2014 року до нього звернулась [PERSON] з проханням надати у позику грошові кошти на короткий термін. Він її повідомив, що кошти зможе надати у позику лише за умови наявності майнового забезпечення, на що [PERSON] повідомила, що передасть в якості забезпечення квартиру, яка належить їй на праві власності. У приватного нотаріуса між ним та [PERSON] були досягнуті домовленості щодо всіх істотних умов, у тому числі стосовного того, що позика буде надаватись у сумі 504000 гривень зі строком повернення до 26 серпня 2014 року. У присутності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. [PERSON] були передані кошти в сумі 504000 гривень [PERSON] . Після цього між [PERSON] та [PERSON] були укладені наступні договори: договір позики від 26 травня 2014 року, договір іпотеки від 26 травня 2014 року та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 травня 2014 року. Після укладення договорів [PERSON] передала [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] . За два тижні до кінцевого терміну виконання зобов`язання [PERSON] та [PERSON] були направлені попередження про необхідність вчасного повернення позики. [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконала, грошові кошти не повернула. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір суперечить вимогам закону, чи що волевиявлення учасників правочину не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, чи її було навмисно введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення (т. 1, а.с. 56-59). Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В. у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність. У матеріалах справи містяться заперечення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В., з яких встановлено, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що 26 травня 2014 року до неї звернулась [PERSON] разом з сином [PERSON] з наміром одержати позику та передати в іпотеку квартиру, що належить на праві власності їй та її сину. На прохання [PERSON] вона почала готувати відповідні документі, а саме договір позики, договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Перед укладенням договорів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були роз`ясненні положення відповідних статей законів. Кожна сторона ознайомилась з умовами договорів, визначились з усіма істотними умовами та в її присутності [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 504000 гривень. Підписані договори були нею посвідчені та зареєстровані в реєстрі. Договір позики від 26 травня 2014 року був укладений між сторонами з додержанням приписів частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, що виключає підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним (т. 1, а.с. 31-33). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Докази, що містяться в матеріалах справи, надають можливість суду ухвалити рішення в справі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] строком до 26 серпня 2014 року грошові кошти в розмірі 504000 гривень, що еквівалентно 42000 доларів США (т. 1, а.с. 7-8). На підтвердження укладення договору позики [PERSON] написала розписку (т. 1, а.с. 70). У якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 26 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] (т. 1, а.с. 21-23). Крім того, 26 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого іпотекодержатель, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за основним договором, має право продати від свого імені квартиру [ADDRESS] (т. 1, а.с. 19-20). Позивач посилається на те, що жодного власного волевиявлення та внутрішньої волі на отримання позики вона не мала, а також не мала наміру на укладення договору позики з [PERSON] . Вважає, що викладені обставини свідчать про введення її в оману з метою незаконного заволодіння її власністю. У зв`язку з цим, просить визнати недійсними наступні договори: договір позики, договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Разом з тим, стороною позивача не надано доказів на підтвердження того, що на момент укладання спірних договорів [PERSON] навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Наявність у [PERSON] вільного волевиявлення на укладення оспорюваних договорів підтверджується також письмовими поясненнями приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В., з яких встановлено, що 26 травня 2014 року до неї звернулась [PERSON] разом з сином [PERSON] з наміром одержати позику та передати в іпотеку квартиру, що належить на праві власності їй та її сину. На прохання [PERSON] вона почала готувати відповідні документи, а саме договір позики, договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Перед укладенням договорів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були роз`ясненні положення відповідних статей законів. Кожна сторона ознайомилась з умовами договорів, визначились з усіма істотними умовами та в її присутності [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 504000 гривень. Підписані договори були нею посвідчені та зареєстровані в реєстрі. Таким чином, суд вважає, що волевиявлення позивача на укладення оспорюваних договорів підтверджується матеріалами справи та не спростовано останньою. Фактично стороною позивача не надано будь-яких доказів на підтвердження заявлених вимог і вони ґрунтуються лише на її поясненнях. За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи позивача про те, що укладені між сторонами договори є такими, що вчинені під впливом обману, є безпідставними та недоведеними. [PERSON] у позовній заяві до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В., [PERSON] про визнання договору позики недійсним на підтвердження недійсності договору позики посилається на чинення щодо неї психологічного тиску з боку [PERSON] та [PERSON] . У ч. 1 ст. 231 ЦК України зазначено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Вбачається, що для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5, 6 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Будь-яких доказів на підтвердження застосування до [PERSON] психологічного тиску при підписанні договорів та написанні розписки суду не надано. Зазначене у позовній заяві ґрунтується лише на поясненнях. У матеріалах справи міститься висновок експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 07 липня 2015 року № 17395/14-32, з якого встановлено, що в межах наданих матеріалів кримінального провадження не вбачається за можливе встановити наявність чи відсутність впливу [PERSON] на розвиток подій, що досліджуються слідством (т. 4, а.с. 89-120). [PERSON] на спростування доводів [PERSON] щодо застосування до неї психологічного тиску надав суду висновок № 2-07/12 почеркознавчого дослідження від 07 грудня 2015 року, з якого вбачається, що рукописний текст « [PERSON] » та підписи від її імені, зображення яких містяться в електрофотокопіях договору позики від 26 травня 2014 року, договору іпотеки від 26 травня 2014 року, договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 травня 2014 року, а також рукописний текст розписки від 26 травня 2014 року та підпису під ним, виконані в звичайних умовах та в звичайному стані (т. 2, а.с. 170-175). Вбачається, що доводи про визнання договору позики недійсним з підстав, передбачених ст. 231 ЦК України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними доказами. [PERSON] у позові третьої особи з самостійними вимогами посилається на те, що [PERSON] грошові кошти за договором позики не отримувала, тому такий договір є безгрошовим та може бути оспорений на підставі ст. 1051 ЦК України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Доказів на спростування отримання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] третьою особою з самостійними вимогами суду не надано. Викладені обставини ґрунтуються лише на поясненнях та нічим не підтверджені. Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Вбачається, що законом визначено право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору. Встановлено, що позивач виступає стороною договору позики, договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 травня 2014 року та їх істотні умови погоджені сторонами, що підтверджується підписами [PERSON] та [PERSON] , зазначеними на останніх сторінках спірних договорів. Таким чином, вбачається, що [PERSON] ознайомилась та погодилася із усіма істотними умовами договорів та підписала їх. Отже, оспорювані договори визначені сторонами при їх укладенні, що є їх правом, та не суперечить вимогам закону. За таких обставин, суд вважає, що договір позики, договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 травня 2014 року було укладено та підписано сторонами відповідно до умов, визначених чинним законодавством України. Таким чином, підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів не вбачається. У такому випадку не підлягають задоволенню й вимоги про зобов`язання виключити з реєстру запис про реєстрацію іпотеки нерухомого майна та відшкодування моральної шкоди, оскільки такі вимоги є похідними від первинних вимог про визнання договорів недійсними.

Outcome: dismissed