Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики від 27 липня 2017 року. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач отримав від нього 163 800 грн. 00 коп. які він зобов"язалася повернути до 27 липня 2018 року, що стверджується договором грошових позиків від 27 липня 2017 року. Просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 344 967 грн. 40 коп. яка складається із : 163 800 грн. 00 коп. - сума позики, 138 216 грн. 57 коп. - проценти від суми позики, 13 974 грн. 61 коп. - 3% річних, 28 976 грн. 22 коп. - витрати інфляційні, 2 000 грн. 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу та судові витрати. Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив у якому зазначає, що позивач не надав жодного документа - прибуткового касового ордера про внесення ним коштів в касу (як передбачено п.1.1 договору), його розписки про отримання даних коштів, платіжного доручення про перерахування (зарахуваня) коштів на його рахунок, або іншого банківського документа, підтверджуючого передачу йому даних коштів в позику. Укладений між ними 27 липня 2017 року є не договором грошової позики, а попереднім договором позики за змістом ст. 635 ЦК України, відповідно до якого сторони лише зобов"язуться в майбутньому вчинити певні дії, а саме, позикодавцю передати йому кошти в позику, а позичальнику (йому) повернути отримані кошти та в забезпечення виконання надати позикодавцю в заставу належне йому рухоме майно. По наданому позивачем до суду договору йому не було передано ніяких грошових коштів в позику, тому відповідно ним і не передавалось майно в заставу, і не виникло обов`язку повернення грошових коштів за даним договором, оскільки цей договір так і не був реалізований (безгрошовий). Фактично ним протягом 2018-2019 роки неодноразово позичались грошові кошти в позивача, про що йому надавались відповідні розписки, і з останьої отриманої ним позики 20 000 гривень, ним вже було повернуто йому 13 000 гривень, про що він і зазначив в своєму листі від 01.02.2021 року, однак сума боргу 7 000 гривень не є предметом даного позову. Зі змісту даного договору неможливо встановити, що відбулась якась фактична передача грошей в позику, а не укладено попередній договір про позику. Оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що відповідно до договору грошової позики від 28 липня 2017 року йому було передано які-небудь грошові кошти, тобто, що цей договір був фактично реалізований (укладений), просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив в якому зазначає, що договір позики від 27.07.2017 року відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 163 800 грн. 00 коп., а відповідач зобов`язувався повернути позивачу грошові кошти у зазначеній сумі свідчить, що між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (ч.2 ст.638 ЦК України). Листом від 01.02.2021 року підтверджується факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів за договором позики та часткове виконання відповідачем зобов`язань за цим договором. Жодних інших договорів позики між сторонами не укладалось. Докази щодо укладення між сторонами будь-яких інших договорів позики у матеріалах справи відсутні. Натомість, у матеріалах справи наявна копія претензії позивача від 20.01.2021 року щодо погашення заборгованості саме за договором позики від 27.07.2017 року. У відповідь на зазначену претензію відповідачем був надісланий позивачу лист від 01.02.2021 року. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд приходить слідуючого висновку Судом встановлено, що згідно договору грошових позиків від 27 липня 2017 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] 163 800 грн. 00 коп., які він зобов"язався повернути 27 липня 2018 року (а.с.21-22). 20 січня 2021 року позивачем відповідачу направлено письмову претензію щодо погашення заборгованості за договором позики (а.с.25-26). Листом від 01 лютого 2021 року відповідач повідомив позивача про згоду на погашення заборгованості у найкоротший термін (а.с.23). В подальшому позивач також звертався до відповідача з пропозицією щодо повернення заборгованості за договором позики, на що відповідач повідомляв позивача про згоду на погашення заборгованості у найкоротший термін (а.с.6-9). Твердження відповідача, викладені у відзиві на позов, що кошти ним від позивача отримані не були згідно умов договору та договір є попереднім і ним не передавалось майно у заставу, спростовується перепискою між сторонами з якої вбачається, що позивач просить повернути йому борг відповідачем і останній згідний з наявним боргом, але не може його погасити у зв`язку з фінансовою кризою, а буде його погашати частково (а.с.6,9,23,25-26). Також твердження відповідача про те, що позивачем неодноразово протягом 2018-2019 роки позичались кошти суд не приймає до уваги, так як, жодного належного і допустимого доказу отримання ним позики суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір позики від 27.07.2017 року був виконаний позивачем, а відповідачем отримано позику в розмірі 163 800 грн. 00 коп., що еквівалентно 6 300,00 доларів США з терміном погашення протягом одного року (а.с.21-22) Загальна сума заборгованості відповідача за договором позики складає : сума позики - 163 800 грн. 00 коп., проценти від суми позики - 151 216 грн. 57 коп. з яких відповідач сплатив 13 000 грн. 00 коп. і становить 138 216 грн. 57 коп., 3% річних - 13 974 грн. 61 коп., витрати від інфляції - 28 976 грн. 22 коп.. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема, сплати неустойки та відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов"язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За ст. ст. 11, 16, 509, 526, 610, 614 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк. При цьому недопустима одностороння відмова від виконання зобов`язань. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. 00 коп., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України: «Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги». На підставі п.8 ст.141 ЦПК України «розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо)». Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 19 лютого 2020 року вважає, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі N 817/1889/17. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, представником позивача було надано суду детальний опис наданих послуг адвоката позивачу від 09 квітня 2021 року, договір про надання правничої допомоги від 09 квітня 2021 року, акт приймання-передачі наданих послуг №1 до договору про надання правничої допомоги від 09 квітня 2021 року та квитанція, сума витрат яких становить 2 000 грн. 00 коп. і які підлягають стягненню з відповідача (а.с.11-13, 15-16). Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ч.1 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 3 449 грн. 70 коп.. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved