Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

28 грудня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 29 грудня 2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що починаючи з 03.10.1988 року по 21.12.1997 року він працював підземним гірничим робітником на ш. «Северная» ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 21.12.1997 року він був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Український науково-дослідний інститут промислової медицини 2009 року встановив йому професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромом, периферичний нейросудинний синдром; двосторонній плечолопатковий пері артроз, деформуючий артроз ліктьових та колінних суглобів, деформуючий артроз дрібних суглобів кистей; хронічне обструктивне захворювання легень перший ст., (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст. Медико-соціальною експертною комісією в 2009 році позивачу первинно встановлено 55 % втрати професійної працездатності з яких 30% - по радикулопатії, 10% - по деформуючому артрозу та 15 % - по ХОЗЛ та встановлено 3 групу інвалідності. При повторних переглядах його відсоток втрати працездатності не змінювався включно до 17.06.2014 року, а вже 02.06.2016 року йому було встановлено 55 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення захворювання №40 від 08.04.2009 року причиною виникнення професійного захворювання в [PERSON] є тривалий стаж роботи в умовах важкої фізичної парці, запиленості повітря робочої зони та несприятливого мікроклімату, які перевищують граничнодопустимі норми. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено звичайний спосіб життя позивача, останній позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання. Внаслідок отриманого професійного захворювання, позивач змушений тривалий час проходити численні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 300 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Представник Відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Тер-Товмасян Ю.Г. подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником ДП РУ імені Кірова, у якому позивач працював на ш. Сєвєрна РУ ім.. Кірова з 01.04.1989 року по 21.12.1997 року, оскільки підприємство припинено в 2011 році без правонаступництва. Крім того, представник відповідача зазначила, що відповідно до п. 16 Акту №40 від 08.04.2009 року визначено, що професійне захворювання виникли за таких підстав: Працюючи на шахті «Родіна» ВАТ «Кривбасзалзрудком» з 29.12.1997 року по 21.03.2001 року і з 19.09.2005 року підземним гірником очисного забою [PERSON] згідно з професійними обов`язками виконував роботу в підземних умовах шахти, які характеризувались важкою фізичною працею з причин того, що завжди була можливість застосовувати засоби малої механізації, внаслідок обмеженості робочого процесу, також у діючих машин і устаткування, де з-за того, що були випадки порушень провітрювання гірничих виробок та несистематичного використання комплексу пилоподавлення, запиленість повітря робочої зони на робочих місцях перевищувала ГДК. Посилаюючим виробничим фактором був несприятливий мікроклімат характерний для підземних робіт. Позивач оцінив свої моральні страждання в розмірі, що становить 300 000,00 грн., відповідач вважає суму завищеною, такою, що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої стверджує позивач. Вказана сума позовних вимог абсолютно не відповідає вимогам розумності та справедливості. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці виданої на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] , останній з 25.06.1984 року по 10.06.1985 року працював підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, дільниці №13 ВКБ РУ ім. Кірова, з 03.10.1988 року по 01.04.1989 року прийнятий на шахту Сєвєрна дільниця №2 підземним гірноробочим, з 01.04.1989 року по 21.12.1997 року працював підземним гірником очисного забою на шахті «Сєвєрна» РУ ім. Кірова, з 17.07.2001 року по 10.09.2002 року працював підземним гірником очисного забою на ш. Артем ШУ КДГМК «Криворіжсталь», з 23.04.2003 року по 01.10.2003 року працював підземним гірником очисного забою на шахті «Октяберська» ПАТ Кривбасзалізрудком», з 19.09.2005 року по 01.07.2005 року працював підземним гірником очисного забою на шахті «Родіна» ПАТ Кривбасзалізрудком», 01.07.2005 року звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, за ст.38 КЗпП України. (а.с. 11-15) Доводи представника Відповідача зазначені у відзиві про те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником шахти ДП Рудоуправління ім. Кірова Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником шахти ім. «Сєвєрная» РУ ім Кірова, на якому працював [PERSON] , з огляду на наступне. За змістом ч.1 ст. 37 ЦК УРСР було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). Статтею 466 ЦК УРСР визначено, що в разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів (стаття 465 цього Кодексу), належних з неї у зв`язку з заподіянням каліцтва або іншого ушкодження здоров`я чи заподіянням смерті, покладається на правонаступників юридичної особи. Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами. Згідно із частинами першою та шостою статті 34 цього Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права й обов`язки реорганізованого підприємства. У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року №43/79/5 (далі - Положення; втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства зі складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань. Розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи. 01.07.1975 року промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць. Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. 01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського. Так, у 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України. Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром. 28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова. 30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат. Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року. П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Відповідно до Додатку № 1 до Наказу № 165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта «імені Сєвєрна», на якій працював позивач, відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Згідно ст.37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» (в редакції, що діяла станом на 09.01.1990 року) об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу. Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», до якої відносилась шахта «імені Сєвєрна» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». З огляду на вищезазначене, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником РУ імені Кірова та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу. Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 40 від 08 квітня 2009 року, Позивач працюючи на ВКБ РУ ім. Кірова, шахті «Сєвєрна», шахті ім. Артема, шахті «Родіна» перебував в умовах важкої фізичної праці, яка перевищувала граничнодопустимі норми, в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК та в умовах несприятливого мікроклімату. Згідно пункту 17 вказаного Акту вбачається, що причини виникнення професійного захворювання, тривалий стаж роботи (17 р. 4 міс) в умовах важкої фізичної праці, яка перевищувала граничнодопустимі норми, в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК та в умовах несприятливого мікроклімату на ВКБ РУ ім. Кірова, шахті «Сєвєрна», шахті ім. Артема, шахті «Родіна». Відповідно до п.14 Акту позивачу встановлено діагноз: «радикулопатія попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромом, периферичний нейросудинний синдром; двосторонній плечолопатковий пері артроз, деформуючий артроз ліктьових та колінних суглобів, деформуючий артроз дрібних суглобів кистей; хронічне обструктивне захворювання легень перший ст., (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.)» Згідно пункту 16 вказаного Акту вбачається, що захворювання виникло за таких обставин: Працюючи на шахті «Родіна» ВАТ «Кривбасзалзрудком» з 29.12.1997 року по 21.03.2001 року і з 19.09.2005 року підземним гірником очисного забою [PERSON] згідно з професійними обов`язками виконував роботу в підземних умовах шахти, які характеризувались важкою фізичною працею з причин того, що завжди була можливість застосовувати засоби малої механізації, внаслідок обмеженості робочого процесу, також у діючих машин і устаткування, де з-за того, що були випадки порушень провітрювання гірничих виробок та несистематичного використання комплексу пилоподавлення, запиленість повітря робочої зони на робочих місцях перевищувала ГДК. Посилаюючим виробничим фактором був несприятливий мікроклімат характерний для підземних робіт. Згідно з санітарно-гігієнічними характеристикою умов парці, підготовленою Саксаганською райСЕС за №2/2-1632 від 03.09.2007 р. працюючи в ВКБ РУ ім.. Кірова з 25.06.1984 року по 10.06.1985 рік (11 місяців) підземним електрослюсарем черговим з ремонту устаткування, на ш. «Сєвєрна» РУ ім.. Кірова з 01.04.1989 р. по 21.12.1997 р. (8 р. 8 міс.) підземним гірником очисного забою, на ш. Артема ШУ КДГМК «Криворіжсталь» з 17.07.2001 р. по 10.09.2002 р. (1 р. 1 міс.) підземним гірником очисного забою, [PERSON] виконував роботи, які також характеризувалися важкістю праці, яка перевищувала ГДК та несприятливим мікрокліматом. Спецодягом, спецвзуттям та іншим ЗІЗ забезпечувався відповідно до галузевих норм. (а.с. 16-17) У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач, 03.06.2009 року, вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 55 %, 30% по радикулопатії, 10% по деформуючому артрозу, 15 % по ХОЗЛ та 3 групу інвалідності з 03.06.2009 року дата перегляду 01.05.2010 року, що підтверджується Випискою з Акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДНА-02 №032321 від 03.06.2009 року. (а.с.18) У період з 2010 року по червень 2018 року Позивач щорічно проходив огляд медико-соціальної експертної комісії де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 55 %, 30% по радикулопатії, 10% по деформуючому артрозу, 15 % по ХОЗЛ та 3 групу інвалідності з 03.06.2009 року дата перегляду 01.05.2010 року, що підтверджується Випискою з Акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10ААА №002658 від 15.06.2010 року, Випискою з Акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10ААА №070555 від 10.06.2011 року, Випискою з Акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10ААА №076357 від 15.06.2012 року, Випискою з Акта огляду медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ №0005867 від 17.06.2014 року, Випискою з Акта огляду медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №016875 від 02.06.2016 року, Випискою з Акта огляду медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №050266 від 12.06.2018 року. (а.с.18-21) 13.07.2021 року Позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 55 %, 30% по радикулопатії, 10% по деформуючому артрозу, 15 % по ХОЗЛ та 3 групу інвалідності з 01 червня 2021 року безстроково, що підтверджується Випискою з Акта огляду медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №059868 від 13.07.2021 року. (а.с.22) Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, судом встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, зокрема і підчас роботи підприємствах відповідача. Так, у період з 01.04.1989 року по 10.09.2002 року позивач тривалий час, а саме 9 років та 9 місяців працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня важкості праці, запиленості повітря робочої зони, умовах несприятливого мікроклімату. Так, наявність професійного захворювання у Позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами, з яких вбачається що він проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я, а саме: УКР НДІ ПРОММЕД у період з 13.01.2010 року по 29.01.2010 рік, з 24.01.2011 року по 11.02.2011 рік, з 20.02.2012 року по 05.03.2012 рік, з 28.02.2013 року по 14.03.2013 рік, 27.02.2014 року по 14.03.2014 року, 29.01.2015 року по 11.02.2015 рік, 20.03.2017 року по 03.04.2017 рік, 08.04.2019 року по 19.04.2019 рік, з 12.10.2020 року по 28.10.2020 рік з діагнозом: радикулопатія попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромом, периферичний нейросудинний синдром; двосторонній плечолопатковий пері артроз, деформуючий артроз ліктьових та колінних суглобів, деформуючий артроз дрібних суглобів кистей; хронічне обструктивне захворювання легень перший ст., (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). (а.с. 24-34). Як встановлено із медичних документів, Позивач внаслідок професійного захворювання втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. При цьому суд враховує, що моральні страждання Позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я його покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. У зв`язку з хворобою Позивач змушений багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності. Під час лікування Позивач змушений переносити біль, приймати велику кількість ліків, що підтверджується виписними епікризами з лікарень. Тяжко усвідомлювати себе людиною залежною від ліків та лікарень. З року в рік стан здоров`я Позивача тільки погіршується, хвороба є невиліковною, хронічною і лише прогресує у часі. А ліки лише частково та тимчасово полегшують стан здоров`я позивача, проте не виліковують. Розуміння цього негативно впливає на його психологічний стан. І це підтверджується доданими до позову документами. Позивачеві первинно було встановлено 55 відсотків втрати професійної працездатності 3 групу інвалідності. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ч.ч. 1 та 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду їй заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди Позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, а саме 9 років 9 місяців з загального стажу в умовах впливу шкідливих факторів 17 років 4 місяці, постійний характер страждань позивача, яка переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 250 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог позивача. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2500,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial