Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

До Буського районного суду Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулася [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на її користь пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 27 622 (двадцять сім тисяч шістсот двадцять дві) гривні 43 копійки, три відсотки річних у розмірі 6216 (шість тисяч двісті шістнадцять) гривень 60 копійок, інфляційні втрати у розмірі 19 065 (дев`ятнадцять тисяч шістдесят п`ять) гривень 41 копійку, а всього разом - 52 904 (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот чотири) гривні 44 копійки; понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що 05 листопада 2018 року о 19:55 год. мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON] , керуючи спеціалізованим вантажним тягачем «МАN» TGS19/400, д.н.з. [NUMBER] , з спеціалізованим напівпричепом рефрижератором «KOGEL S 24», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Київ-Чоп в напрямку до м. Чоп в районі 485 км, поблизу с. Вербляни Буського району Львівської області, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм помер на місці події. 03 грудня 2018 року на адресу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - [PERSON] . Загальна сума страхового відшкодування складала 183 521,80 грн., з яких: 44 676,00 грн. - моральна шкода, 134 028,00 грн. - відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника, 4 817,80 грн - витрати на поховання. 06 серпня 2019 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відмовлено у виплаті страхового відшкодування у розмірі заявленої суми. Не погодившись із рішенням страховика про відмову у виплаті страхової суми, позивач звернулася до суду із позовом про стягнення страхового відшкодування у повному розмірі. (заборгованість становила 219 102,87 грн.) Рішенням Буського районного суду Львівської області від 04.06.2020 року у справі №943/1665/19 позов було повністю задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь позивача [PERSON] : страхове відшкодування у розмірі 178704 гривні з яких, 44767 гривень - моральна шкода та 134 028 гривень - відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 33425 гривень 87 копійок, три відсотки річних у розмірі 3495 гривень 74 копійки та інфляційні втрати у розмірі 2146 гривень 92 копійки, а всього - 39068 гривень 53 копійки за період з 06.08.2019 року по 30.03.2020 року; моральну шкоду за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 5000 гривень; понесені судові витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 15000 гривень. Постановою Львівського апеляційного суду у справі № 943/1665/19 від 18.05.2021 року року рішення Буського районного суду Львівської області від 04.06.2020 року у справі №943/1665/19 було залишено без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. 27 травня 2021 року на рахунок позивача надійшло згідно судового рішення 237 863,53 грн., з яких: 178 704, 00 грн - страхове відшкодування, 39 068, 53 грн за період з 06.08.2019 року по 30.03.2020 року - пеня, 3 % річних, інфляційні, витрати на правову допомогу та моральна шкода за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. Відтак, позивач вважає, що з відповідача потрібно стягнути пеню, 3% річних, інфляційні витрати за період включно, зокрема за період, який не охоплений рішенням Буського районного суду Львівської області від 04.06.2020 року у справі №943/1665/19 до фактичного виконання відповідачем вказаного рішення - 26.05.2021 року. Представник позивача [PERSON] , адвокат Ільків М.М., до початку судового засідання подав суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить такі задоволити. В судове засідання представник відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не з`явився, подав до суду письмовий відзив на позов, у якому просив суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити з тих підстав, що рішення суду щодо стягнення страхових витрат на користь позивача виконане у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 05 листопада 2018 року о 19:55 год. мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON] , керуючи спеціалізованим вантажним тягачем «МАN» TGS19/400, д.н.з. [NUMBER] , з спеціалізованим напівпричепом рефрижератором «KOGEL S 24», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Київ-Чоп в напрямку до м. Чоп в районі 485 км, поблизу с. Вербляни Буського району Львівської області, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм помер на місці події. 03 грудня 2018 року на адресу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - [PERSON] . Загальна сума страхового відшкодування складала 183 521,80 грн., з яких: 44676,00 грн. - моральна шкода, 134028,00 грн. - відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника, 4817,80 грн - витрати на поховання. 06 серпня 2019 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відмовлено у виплаті страхового відшкодування у розмірі заявленої суми. Не погодившись із рішенням страховика про відмову у виплаті страхової суми, позивач звернулася до суду із позовом про стягнення страхового відшкодування у повному розмірі. (заборгованість становила 219 102,87 грн.) 26 вересня 2019 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було прийнято рішення та частково сплачено страхове відшкодування на загальну суму 4848, 29 грн., з яких: 4817,80 грн. - відшкодування витрат на поховання, 30,49 грн. - пеня за несвоєчасну виплату відшкодування витрат на поховання. Рішенням Буського районного суду Львівської області від 04.06.2020 року у справі №943/1665/19 позов було повністю задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь позивача [PERSON] : страхове відшкодування у розмірі 178704 гривні з яких, 44767 гривень - моральна шкода та 134 028 гривень - відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 33425 гривень 87 копійок, три відсотки річних у розмірі 3495 гривень 74 копійки та інфляційні втрати у розмірі 2146 гривень 92 копійки, а всього - 39068 гривень 53 копійки за період з 06.08.2019 року по 30.03.2020 року; моральну шкоду за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 5000 гривень; понесені судові витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 15000 гривень. Постановою Львівського апеляційного суду у справі № 943/1665/19 від 18.05.2021 року року рішення Буського районного суду Львівської області від 04.06.2020 року у справі №943/1665/19 було залишено без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. 27 травня 2021 року на рахунок позивача надійшло згідно судового рішення 237 863,53 грн., з яких: 178 704, 00 грн - страхове відшкодування, 39 068, 53 грн за період з 06.08.2019 року по 30.03.2020 року - пеня, 3 % річних, інфляційні, витрати на правову допомогу та моральна шкода за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. Предметом спору є стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. Статтею 33 Закону України № 1961-IV передбачені дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема: 33.1. У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: 33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; 33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; 33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; 33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надавати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Крім цього, ст. 33-1 Закону України № 1961-IV передбачено сприяння страховику та МТСБУ у розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема: 33-1.1. Страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Пунктом 35.1. ст. 35 Закону України № 1961-IV передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подіє страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Таким чином, позивач виконав всі необхідні дії, передбачені чинним законодавством України, задля отримання страхового відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП - подав заяву про страхове відшкодування в строк, передбачений ст. 35 Закону України з додаванням необхідного пакету документів. Статтею 34 Закону України № 1961-IV передбачені дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) - п. 34.1. Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування; п. 34.2. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків; п. 34.3. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховим (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Відповідач був повідомлений про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Представник відповідача отримав заяву про відшкодування шкоди, оглянув транспортний засіб позивача та склав акт про огляд транспортного засобу, однак в подальшому не здійснив всіх необхідних дій задля виплати відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України № 1961-IV. Тому, суд вважає, що відповідачем порушено вимоги чинного законодавства України щодо виплати страхового відшкодування, через що позивач має право на страхове відшкодування шкоди, пені, інфляційних витрат та трьох процентів річних за час прострочення виплати страхового відшкодування шкоди. Відповідно до п.п. 3, 4, ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими Законами України, нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення, інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого В п. 22.1. ст. 22 Закону України № 1961-IV зазначено: у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Проаналізувавши норми ст.ст. 524, 533, 535, 625 ЦК України можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті) тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошових зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договорі про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. Тобто, можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склались між сторонами у справі, є грошових зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Як встановлено п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. В силу приписів ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Відповідно до п. 36.5. Закону України № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до п. 36.7 Закону України № 1961-IV рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування у судовому порядку. З огляду на вищевикладене з відповідача слід стягнути пеню, 3% річних, інфляційні втрати за період, який не охоплений рішенням Буського районного суду Львівської області від 04.06.2020 року у справі №943/1665/19 до дня фактичного виконання відповідачем згаданого судового рішення - 26.05.2021 року. Враховуючи наведене, сума пені, 3 % річних, інфляційні втрат, яка підлягає до стягнення з відповідача на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за період з за період з 30.03.2020 року по 26.05.2021 року включно становить 52904.44 грн, з яких: пеня - 27622.43 грн, відсотки річні - 6216.60 грн, інфляційні втрати - 19065.41 грн/ Щодо посилань відповідача на сплив строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється: на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Як відомо, у даному випадку основна вимога відшкодування шкоди з`явилася внаслідок ДТП, у якій загинув син Позивача. Стягнення штрафних санкцій є похідною позовною вимогою, не може існувати окремо від основного відшкодування шкоди, а тому теж стосується правовідносин, які виникли внаслідок смерті потерпілого. Значення позовної давності полягає у тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює дисципліну. Європейський суд з прав людини в одній із справ наголосив, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру"). Один з елементів "гнучкості" вітчизняної позовної давності закладений у ч. 5 ст. 267 ЦК України, яка передбачає, що у разі якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У даному випадку існують об`єктивні причини, які унеможливлювали звернення до суду із вимогою про стягнення штрафних санкцій протягом 1 року з моменту порушення права позивача на отримання страхового відшкодування. Згідно з п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач був обмежений процесуальними нормами у регулярному збільшенні позовних вимог відповідно до кількості днів прострочення виконання зобов`язання. Більше того, поки Постанова Львівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року не набрала законної сили, Позивач не мала можливості звернутися до суду із новим позовом про стягненням штрафних санкцій. Отримавши 16 червня 2021 року грошові кошти, Позивач протягом тижня звернулася до суду із новим позовом, тим самим дотримавшись принципу розумних строків та не зловживавши процесуальними правами, захистом яких є саме інститут позовної давності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц вказано, що питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункти 23.6., 23.7. постанови). Відповідно до статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені), а не до стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за користування чужими коштами. У п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України йдеться про те, що під час дії карантину, строки, встановлені низкою статей цього Кодексу (зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину. Ця норма була включена до Цивільного кодексу Законом № 540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020. Оскільки карантин в Україні все ще триває, безспірним є те, що позовна давність, яка спливала б 02.04.2020 і пізніше, досі не спливла і не спливе щонайменше аж до закінчення карантину. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем, а тому вони підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З дослідженого в судовому засіданні детального опису наданих послуг адвокату Ільків М.М. на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 10 червня 2021 року, вбачається, що загальна вартість наданих послуг складає 8000,00 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 185 від 25.10.2021 року адвокат Ільків М. М. прийняв від [PERSON] на підставі договору № б/н від 10 червня 2021 року вісім тисяч гривень нуль копійок. Тому, ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Outcome: approved