Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

[PERSON] 25 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку направила до суду позов до відповідача [PERSON] , треті особи: Департамент адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, РСЦ МВС у Дніпропетровській області, ОК «ЖБК № 437» та ОК ГК «Північний-К» про поділ майна подружжя та визнання права користування, який надійшов до суду 30 листопада 2021 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2021 року позовну заяву було прийнято до провадження суду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Позивач у позовній заяві посилалася на те, що сторони зареєстрували шлюб 17 лютого 1990 року. 18 вересня 2020 року шлюб було розірвано. За час перебування у зареєстрованому у шлюбі подружжям було придбано квартиру [ADDRESS] , автомобіль Джилі, держномер [NUMBER] , а також гараж № [NUMBER] в ОК «ГК «Північний-К». Після розірвання шлюбу сторони не змогли дійти згоди щодо поділу вказаного майна у позасудовому порядку. Позивач просила в порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя визнати за собою право власності на Ѕ частину спірної квартири [ADDRESS] , право власності на Ѕ частину автомобіля Джилі, держномер [NUMBER] , та визнати за нею право користування гаражем № [NUMBER] в ОК «ГК «Північний-К», судові витрати по справі стягнути з відповідача. Представник позивача надав судові заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки судові не повідомив, у своїй заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав і просив ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Третя особа РСЦ МВС у Дніпропетровській області свого представника у судове засідання не направив, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки представника судові не повідомила, через засоби електронного зв`язку направила до суду заяву, в якій просила справу розглядати без участі представника і ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Треті особи Департамент адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОК «ЖБК № 437» та ОК «ГК «Північний-К» своїх представників у судове засідання не направили, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки своїх представників судові не повідомили, у встановлений законом строк письмових пояснень на позовну заяву не направили, будь-яких заяв до суду не направили. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 1990 року (а.с. 6). У період шлюбу [PERSON] було набуто право власності на квартиру [ADDRESS] , у ЖБК № 437 (а.с. 10, 11), право власності на яку у встановлено законом порядку за ним було зареєстровано у КП «ДМБТІ» (а.с. 12). 10 квітня 2013 року [PERSON] було придбано автомобіль Джилі, держномер [NUMBER] (а.с. 15). Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті ради № 1160 від 17 грудня 2004 року гараж в гаражному кооперативі «Північний» було переоформлено із [PERSON] на [PERSON] (а.с. 16). 18 вересня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано, про що Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було складено відповідний актовий запис № 97 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 7). Відповідно до звіту про оцінку майна від 14 вересня 2021 року ринкова вартість спірної квартири складає 919 364 гривні (а.с. 20-31). Згідно зі звітом оцінки майна від 14 вересня 2021 року ринкова вартість автомобіля Джилі, держномер [NUMBER] , становить 116 468 гривень (а.с. 32-42). Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України закріплено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Таким чином, квартира [ADDRESS] (колишня назва Дніпропетровськ) та автомобіль Джилі, держномер [NUMBER] , було придбано сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а відтак на підставі ст. 60 СК України, на вищевказане майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 63 СК України дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Враховуючи, що державна реєстрація права власності на спірний гараж № [NUMBER] , який знаходиться в ОК «ГК «Північний-К» не проведена, відповідач набув членства в гаражному кооперативі шляхом сплати членського внеску за спільні кошти подружжя, проти заявлених позовних вимог в цій частині не заперечував, визнавши їх, суд приходить до висновку, що позивач набула право користування гаражем нарівні з відповідачем, який є членом гаражного кооперативу. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням того, що відповідачем позовні вимоги було визнано під час підготовчого засідання відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачеві з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір у розмірі 3 043 гривень 58 коп. (6 087 гривень 16 коп. х 50 % = 3 043 гривень 58 коп.). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом було задоволено, позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3 043 гривень 58 коп. (6 087 гривень 16 коп. х 50 % = 3 043 гривень 58 коп.), оскільки 50 % сплаченого судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved