Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

22.07.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що вона є власником квартири [ADDRESS] , що була придбана нею у власність до реєстрації шлюбу з відповідачем, а саме в 2003 році. На житловій площі, належної їй на праві власності квартири зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] після реєстрації їх шлюбу. Внаслідок погіршення сімейних стосунків їх шлюб було припинено, внаслідок чого з 03 серпня 2019 року відповідач фактично не проживає у належній їй на праві власності квартирі. Факт реєстрації відповідачів на житловій площі зазначеної квартири створює для неї перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном, у зв`язку з чим просила визнати [PERSON] такими, що втратив право користування належним їй же на праві приватної власності житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] . 05.05.2021 року, після усунення недоліків позовної заяви [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, було відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні позивачка відсутня, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, повідомивши суд, що заявлені позовні вимоги підтримує, проти судового розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, судові повістки надіслані на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку його місця проживання повернуто до суду з відміткою відділу зв`язку про причини повернення - за закінченням встановленого строку зберігання. З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у порядку, передбаченому правилами статті 280 ЦПК України. . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджено договором купівлі-продажу квартири від 23.12.2003 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який був посвідчений державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №1с-456 (а.с.10). Право приватної власності плозивачки Фріган (Іванченко) на квартиру [ADDRESS] , 23.12.2003 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 1с-457 (а.с.10). За даними Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб за адресою - - [ADDRESS] , витяг №12606214 від 30.06.2020 року на зазначеній житловій площі квартири зареєстрований [PERSON] , [INFO] з 30.01.2017 року по теперішній час (а.с.21,15). За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Правилами частини 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом, представник позивачка [PERSON] стверджувала, що відповідач [PERSON] на житловій площі належної їй на праві приватної власності квартири не проживає фактично з травня 2019 року. За даними свідоцтва про шлюб, мерії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрівали шлюб 14 вересня 2008 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] (а.с.11). [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 03 серпня 2019 року, що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . (а.с.12). Як видно зі змісту актів про фактичне місце не проживання особи за адресою - [ADDRESS] , складених 29 червня та 05 січня 20-20 року, [PERSON] фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] з 26 травня 2019 року. (а.с.13,14). Зазначені позивачкою обставини, як підстави позову та докази на їх підтвердження не можуть бути перевірені судом через відсутність у судовому засіданні відповідача. Зважаючи на те, що відповідач у справі не проживає у спірній квартирі без поважних на те причин більше одного року, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, місцеперебування його невідоме, останній не є членом сім`ї позивачки, відповідно суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог про визнання [PERSON] таким , що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] , шляхом зняття його з реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved