Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

21 жовтня 2013 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Під час розгляду позовні вимоги були неодноразово змінені (23.06.2015 року, 31.07.2015 року, 19.07.2016 року, 08.08.2016 року, 12.01.2018 року, 02.05.2019 року, 09.09.2019 року). Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного договору №14.12609 від 06.07.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 34000 долари США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.07.2014 року. Згідно з умовами зазначеного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених норм закону та умов договору третя особа зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні Позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] (далі - Відповідач-1) 06.07.2007 року уклали договір іпотеки № 14.12609/1 (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки Відповідач-1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 32.87 м2, житловою площею 17.50 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Майно належить Відповідачу-1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 75750 грн. 00 коп. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] (далі - Відповідач-2) 06.07.2007 року уклали договір іпотеки № 14 .12609/2 (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки Відповідач-2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 41.19 м2, житловою площею 20,50 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Майно належить Відповідачу-1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 132563 грн. 00 коп. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість позичальника - [PERSON] за кредитним договором № 14.12609 від 06.07.2007 року, яка утворилася станом на 09.06.2015 р., відповідно до заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог, перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в сумі 49223,68 доларів США (сорок дев`ять тисяч двісті двадцять три долари 68 центів США), що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ на 22.04.2019 р. (100 доларів США = 2685,3970 грн.) дорівнює 1321851,22 грн. (один мільйон триста двадцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят одна гривня 22 коп.), що складається з: -заборгованості за кредитом - 19086,55 доларів США = 512549,64 грн.; -заборгованості за відсотками - 12097,77 доларів США = 324873,15 грн.; -заборгованості з винагороди - 1268,73 доларів США = 34070,44 грн.; -заборгованості з пені - 16770,63 доларів США = 450357,99 грн. Судові витрати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по справі № 334/9579/13-ц, пов`язані з проведенням судово-економічної експертизи дорівнюють 22176,00 грн. Позивач, відповідно до останньої поданої до суду заяви про уточнення позовних вимог, просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 14.12609 від 06.07.2007 року перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка утворилася станом на 09.06.2015 р. і складає суму у розмірі 49223,68 доларів США (сорок дев`ять тисяч двісті двадцять три долари США 68 центів), що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ на 22.04.2019 р. (100 доларів США = 2685,3970 грн.) дорівнює 1321851,22 грн., (один мільйон триста двадцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят одна гривня 22 коп.), що складається з: заборгованості за кредитом - 19086,55 доларів США = 512549,64 грн.; заборгованості за відсотками - 12097,77 доларів США = 324873,15 грн.: заборгованості з винагороди - 1268,73 доларів США = 34070,44 грн.; заборгованості з пені - 16770,63 доларів США = 450357,99 грн. - звернути стягнення на квартиру № 70 (сімдесят), загальною площею 32,87 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] ( [INFO] , ІПН: [NUMBER] ) шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №14.12609/1 від 06.07.2007 р.) на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Кошти, отримані від продажу нерухомого майна спрямувати на погашення вказаної кредитної заборгованості на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ: 1436057, юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001). Крім того, просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] ( [INFO] , ІПН: [NUMBER] ) за кредитним договором № 14.12609 від 06.07.2007 року перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка утворилася станом на 09.06.2015 р. і складає суму у розмірі 49223,68 доларів США (сорок дев`ять тисяч двісті двадцять три долари США 68 центів), що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ на 22.04.2019 р. (100 Доларів США = 2685,3970 грн.) дорівнює 1321851,22 грн. (один мільйон триста двадцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят одна гривня 22 коп.). що складається з: заборгованості за кредитом - 19086,55 доларів США = 512549,64 грн.; заборгованості за відсотками - 12097,77 доларів США = 324873,15 грн.: заборгованості з винагороди - 1268,73 доларів США = 34070,44 грн.; заборгованості з пені - 16770,63 доларів США = 450357,99 грн. - звернути стягнення на квартиру № 10 (десять), загальною площею 41,19 кв.м., житловою площею 20,5 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] ( [INFO] , ІПН: [NUMBER] ) шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі Договору іпотеки № 14.12609/2 від 06.07.2007 р.) на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з втриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Кошти, отримані від продажу нерухомого майна спрямувати на погашення вказаної кредитної заборгованості на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ: 1436057, юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001). Також, просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів, понесені АТ КБ «ПРИВАТБАНК», судові витрати, а саме: по сплаті судового збору в сумі 19827,77 грн. (дев`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять сім гривень 77 коп.) та витрати по оплаті судової експертизи в розмірі 22176,00 грн. на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на р/р [NUMBER] в ПриватБанку, МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570. Окрім зазначеного, просить повернути з державного бюджету України надмірно сплачений ним судовий збір в сумі 6884,99 грн. на користь позивача та скасувати заходи забезпечення позову, накладені на предмет іпотеки ухвалами суду від 26.08.2016 року по зазначеній справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Навівши пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідачів у судовому засіданні заперечила можливість задоволення позовних вимог, пояснивши, що позивачем не доведено факту наявності боргу за вказаною кредитною угодою (договором). Згідно з наданим раніше до суду відзивом на позовну заяву, з урахуванням подальших його доповнень та пояснень, заявлені вимоги відповідачі не визнають у повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Перший позов було подано позивачем 02 березня 2012 року в Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська про стягнення боргу за кредитом. Відповідачем у справі № 0417/12618/2012 була [PERSON] - позичальник за кредитною угодою № 14.12609 від 06.07.2007 р., майновими поручителями за якою є [PERSON] та [PERSON] - відповідачі в даній справі. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 14.12609 від 06.07.2007 р. позивачу було відмовлено всіма судовими інстанціями - рішенням районного суду від 19.12.2014 р., ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.03.2015 р. та ухвалою ВССУ від 18.05.2015 р. В цій справі відповідачем - [PERSON] було заявлено про необхідність проведення судово-економічної експертизи. Призначений судом експерт не зміг надати повної відповіді на поставлені питання, тому що позивач не виконав ухвалу суду в повній мірі і не надав експерту необхідні документи в повному обсязі. Відсутність належних та достовірних доказів суми боргу стало підставою для відмови у задоволенні позову. Представник відповідачів та третьої особи наголошує, що під час розгляду справи № 0417/12618/2012, позивачем 23.10.2013 р. до Ленінського районного суду м. Запоріжжя було заявлено другий позов за участі тих же сторін, як і в першій справі (за виключенням третьої особи ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та залучення іншої - [PERSON] ), але з іншим предметом позову - про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідачі вважають, що звернення стягнення на предмет іпотеки без визначення суми боргу неможливо, тому що звернення стягнення - це завершальна стадія судового розгляду справи про стягнення суми боргу. Окрім зазначеного, наголошує, що в новій позовній заяві позивачем вказується сума боргу, розрахована ним самостійно з додаванням відповідного розрахунку, що приводить до повторного розгляду питання про визначення суми боргу, перш ніж буде вирішене питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. У відзиві зазначається, що протягом 2015-2016 рр. позивач тричі змінював свої позовні вимоги, збільшуючи їх розмір за рахунок постійного нарахування пені та штрафів. В 2017 році до позовних сум додано також вимогу про сплату за проведену судову економічну експертизу - 22176,00грн., збільшено, порівняно з першим позовом, сума нарахованого боргу за відсотками за користування кредитними коштами з 1935,56 дол.США до 12097,77 дол.США., а 10.01.2018р. знову збільшено заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами до 33271,29 дол.США., що за умовами договору не відповідає вимогам законодавства. Окрім цього, у відзиві звертається увага на те, що у вказаній справі було проведено ряд судових економічних експертиз, за результатом проведення яких було винесені експертні висновки, які відповідачі не вважають достовірними доказами в даній справі, тому що наведені в них розрахунки не відповідають як умовам договору, так і нормам права. В той же час, наголошується, що позивачем до суду не було надано належних та достовірних доказів в підтвердження існування заборгованості відповідача перед позивачем, а саме подані позивачем матеріали, які містять різні показники сум заборгованості, унеможливлюють визначення з повною достовірністю наявності заборгованості за кредитним договором. Так, в результаті надання позивачем недостовірної інформації щодо існування боргу, із-за відсутності належного її обліку в банку, а також тому, що заборгованість взагалі не існує як така, бо всі суми були сплачені [PERSON] , відповідачі у повному обсязі не визнають позовні вимоги щодо звернення стягнення на передане в Іпотеку їхнє нерухоме майно. Третя особа у судове засідання не з`явилась, матеріали справи містять пояснення учасника справи щодо уточненої позовної заяви позивача, яка за змістом є аналогічною з наданим відповідачами відзивом, відповідно до якого позовні вимоги не визнаються у повному обсязі. Дослідивши надані письмові докази, суд приходить до наступного. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2013 року відкрито провадження у вищевказаній справі. Ухвалою суду від 19.11.2013 року провадження у справі за №334/9579/13-ц зупинено до вирішення іншої справи, що розглядається в Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк, [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №14.12609 від 06.07.2007 року у розмірі 23951,91 дол. США; солідарно з відповідачів на свою користь у розмірі 10 000,00 грн., та сплачений судовий збір у розмірі 2013,05 грн., оскільки предметом зазначеної справи є один й той же договір. 20.03.2015 року до суду надійшла заява представника відповідачів та третьої особи [PERSON] про поновлення провадження по справі, у зв`язку з ухваленням 19.12.2014 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська рішення по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк, [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №14.12609 від 07.07.2007 року, яке набрало чинності 11.03.2015 року, у зв`язку з чим провадження по справі було поновлено. Так, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року відмовлено в задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. У зазначеному рішенні суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач в порушення вимог ст. 131 ЦПК України не надав належних доказів на підтвердження правильності розрахунку заборгованості, не довів фактичної суми заборгованості за кредитним договором, яка є предметом позову, та час її виникнення, дії позивача щодо не надання на дослідження експертові в повному об`ємі необхідних документів, вчинили перешкоду для повного та всебічному з`ясування обставин справи, а тому суд не вбачає законних підчитав для задоволенню позовних вимог позивача та в задоволені позову відмовив за недоведеністю. Ухвалою суду від 02.09.2015 року зупинено провадження у справі у зв`язку з проведенням судово-економічної експертизи. За результатом проведення зазначеної експертизи, 21.06.2016 року до суду надійшов висновок експерта № 696/697-16 від 25.05.2016, відповідно до якого, з урахуванням дослідження умов кредитного договору № 14.12609 від 06.07.2007 року, розрахунку заборгованості, матеріалів справи тощо, встановлено, що за період з 06.07.2007 року по 09.06.2015 року розмір боргу [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк», який утворився станом на 09.06.2015 року та визначений в розрахунку заборгованості підтверджується частково та становить 49389,52 дол. США. Проте, з урахуванням результатів здійсненого дослідження, випливає, що наявний і матеріалах справи Розрахунок заборгованості за договором № 14.12609 від 06.07.2007 не відповідає умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору, розрахунковим документом щодо видачі та погашення кредиту та не відповідає нормативно-правовим актам України, оскільки при проведенні дослідження підтверджується частково на суму 49389,52 дол. США. У зв`язку з наданням до суду висновку експера, ухвалою суду від 22.06.2016 року відновлено провадження у вищевказаній справі. Ухвалою суду від 18.08.2016 року зупинено провадження у справі у зв`язку з проведенням комісійної судово-економічної експертизи. 15.12.2016 року на адресу суду надійшов висновок комісійної судової економічної експертизи № 9808/11400 від 25.11.2016 року, відповідно до якого встановлена заборгованість [PERSON] за кредитною угодою № 14.12609 від 06.07.2007 року станом на 09.06.2015 року у розмірі 49223,68 дол. США.; розрахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо заборгованості [PERSON] за кредитною угодою №14.12609 від 06.07.2007 станом на 09.06.2015 року відповідає умовам зазначеної кредитної угоди та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту, в частині визначення заборгованості за кредитом в сумі 19086,55 дол. США. Розрахунок банку заборгованості [PERSON] за кредитною угодою № 14.12609 від 06.07.2007 станом на 09.06.2015 року в частині визначення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту та пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитною угодою, згідно з проведеними дослідженнями, не відповідає умовам вказаної кредитної угоди та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту. Ухвалою суду від 15.12.2016 року понволено провадження у зазначеній справі. Окрім зазначеного, ухвалою суду від 26.08.2016 року задоволено заяву про забезпечення позову та заборонено вчиняти будь-які дії щодо перереєстрації права власності на квартиру загальною площею 41,19 кв.м., житловою площею 20,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Ленінською районною адміністрацією м. Запоріжжя 22.02.1996 року. Водночас, ухвалою суду від 26.08.2016 року заборонено, в цілях забезпечення позову, вчиняти будь-які дії щодо перереєстрації права власності на квартиру загальною площею 32,87 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Хортицької районної ради народних депутатів м. Запоріжжя 23.06.1995 року. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Так, судом встановлено, що 06 липня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитну угоду № 14.12609, згідно до якого [PERSON] отримала кредит у сумі 34000,00 дол. США зі сплатою за користування ним 15,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.07.2014р. Відповідно до п. 1.1 Кредитної угоди, предметом даної угоди є загальні умови і порядок надання Банком, у рамках Програми мікрокредитування, кредиту Позичальнику. Кредит надається при наявності вільних коштів. Надання коштів здійснюється окремими частинами - Траншами кредиту (Транш - визначена сума коштів, обговорена в договорі про видачу Траншу, надана в рамках кредитної Угоди), сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму, обговорену п. 1.2 даної Угоди. Видача частин кредиту здійснюється після підписання договору про видачу Траншу, на термін і на умовах, передбачених у даній Угоді, а також у договорі про видачу Траншу. Позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит, сплатити відсотки і винагороду в терміни, встановлені даною Угодою і договорами про видачу Траншів у повному обсязі. Відповідно до п. 1.2 Кредитної угоди, загальна сума кредиту в рамках кредитної Угоди: 34 000,00 (тридцять чотири тисячі) доларів США. Відповідно до п. 1.3 Кредитної угоди, термін повернення кредиту й окремих частин - Траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу Траншів кредиту, а також Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід`ємними додатками до договорів про видачу Траншів, але не пізніше 04.07.2014 року. Відповідно до п. 1.4 Кредитної угоди, кредит надається на наступні цілі: споживчі цілі. Ціль надання окремих частин кредиту - Траншів, уточнюється в п. 1.4 договорів про видачу Траншів. Відповідно до п. 3.1 Кредитної угоди, виконання зобов`язань Позичальника за цією Угодою і договорам про видачу Траншів забезпечується: 3.1.1. Іпотечним договором № 14.12609/1 від 06.07.07 р. з [PERSON] . 3.1.2. Іпотечним договором № 14.12609/2 від 06.07.07 р. з [PERSON] . Відповідно до п. 4.3 Кредитної угоди, при порушенні позичальником, будь-якого із зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.10 цієї Угоди, а також п.п. 1.3, 2.2.3 договорів про видачу Траншів Позичальник сплачує банку відсотки за користування траншем кредиту в розмірі: 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. При порушенні Позичальником якого-небудь зобов`язання передбаченого Кредитною Угодою, Позичальник несе відповідальність передбачену Розділом 6 Кредитної угоди № 14.12609 від 06.07.2007 року, та чинним законодавством України. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] (далі - Відповідач-1) 06.07.2007 року уклали договір іпотеки № 14.12609/1 (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки Відповідач-1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 32.87 м2, житловою площею 17.50 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Майно належить Відповідачу-1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 75750 грн. 00 коп. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] (далі - Відповідач-2) 06.07.2007 року уклали договір іпотеки № 14 .12609/2 (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки Відповідач-2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 41.19 м2, житловою площею 20,50 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Майно належить Відповідачу-1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 132563 грн. 00 коп. Пунктом 18.8 (п.п. 18.8.1-18.8.3) зазначених іпотечних договорів № 14 .12609/1 та № 14.12609/2 від 06.07.2007 року визначено, що іпотекодержатель має право, з метою задоволення своїх вимог: звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання Позичальником/Іпотекодавцем якого-небудь із зобов`язання, передбаченого кредитним договором, воно не буде виконано; вимагати дострокового виконання всіх зобов`язань за кредитною угодою, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки; звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитною угодою у випадках порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами кредитної угоди та договорів про видачу траншу/ порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором/ виявлення іпотекодержателем погіршення стану предмету іпотеки та (або) нецільового використання предмету іпотеки або зменшення вартості предмету іпотеки понад норми нормального фізичного зносу, або фактичної часткової відсутності предмету іпотеки/ встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в кредитній угоді та договорах про видачу траншу або в цьому договорі/ смерті іпотекодавця/ порушення кримінальної справи відносно іпотекодавця. Відповідно до пункту 18.9 іпотечних договорів № 14.12609/1 та № 14 .12609/2 від 06.07.2007 року, сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання кредитної угоди або зміни її умов, при наявності невиконаних зобов`язань на момент розірвання або внесення змін. Крім того, у пункті 18.10 іпотечних договорів № 14.12609/1 та № 14.12609/2 від 06.07.2007 року зазначено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з п.п. 18.6, 18.8.1, 18.8.2, 18.8.3, 18.9 цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої, передбачені п.п. 2,4 цього Договору, вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто законом визначений вичерпний перелік способів звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до загального правила частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Як було встановлено раніше, п. 4.1 кредитної угоди № 14.12609 від 06.07.2007 року встановлено, що за користування кредитними коштами в період з дати списання коштів з позичкового рахунка до дати погашення траншу кредиту згідно п.п. 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.10 цієї угоди, п.п. 1.3, 4.1, 4.2, 4.3 договорів про видачу траншів, позичальник сплачує відсотки в розмірі 15% річних. Відповідно до п. 4.3 кредитної угоди, при порушенні позичальником, будь-якого із зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.10 цієї Угоди, а також п.п. 1.3, 2.2.3 договорів про видачу Траншів Позичальник сплачує банку відсотки за користування траншем кредиту в розмірі: 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. Згідно з п.п. 2.3.1-2.3.3 кредитної угоди № 14.12609 від 06.07.2007 року, передбачено різні підстави та порядок зміни відсоткової ставки (як збільшення, так і зменшення). Так, відповідно до п.п. 2.3.1 вищезазначеної кредитної угоди, банк має право збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому Банк, за 20 днів до вступу в силу зміненої відсоткової ставки, направляє позичальнику письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки, що містить графік(и) погашення кредиту, відсотків і винагороди, розрахований з урахуванням нової відсоткової ставки. Заперечуючи проти розміру заборгованості за кредитним договором, представник відповідачів та третьої особи зазначила, що кредитор втратив право нараховувати відсотки у зв`язку з визначенням дати вимоги про дострокове погашення кредиту, якою позивач змінив терміни повернення кредиту, а саме 02.03.2012 року - дата подання до Індустріального суду м. Дніпропетровська позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № 14.12609 від 06.07.07. Крім цього, матеріали справи містять розрахунки позивача щодо заборгованості , в яких за період з 01.02.2009 року по 31.07.2009 року позивач застосовував відсоткову ставку в розмірі 15%, та, одночасно, в наданих повторно до суду розрахунках позивача, зазначається відсоткова ставка в розмірі 20% за той же самий період. Зазначені обставини унеможливлюють встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, в забезпеченні якого було надане майно, та у подальшому звернути стягнення на іпотечне майно. Під час дослідження матеріалів справи, судом встановлено, що позивачем не надано детального розрахунку заборгованості із зазначенням за яких умов кредитного договору змінювалася відсоткова ставка у кредитних правовідносинах, з якої дати відбулось збільшення та зменшення відсоткової ставки тощо. За таких обставин суд позбавлений можливості встановити, у зв`язку з якими порушеннями кредитор змінював відсоткову ставку та чи дотримався він процедур, передбачених кредитним договором, відповідно до яких змінюється відсоткова ставка, що має наслідком у разі недотримання визначеної сторонами процедури нечинність таких змін. Також, суд позбавлений можливості встановити чи було підвищення відсоткової ставки у зв`язку з порушенням умов кредитного договору позичальником, чи у зв`язку зі зміною економічних умов, чи призвело таке підвищення відсоткової ставки до дострокового виконання основного зобов`язання за кредитним договором тощо. При цьому слід зазначити, що відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2315цс16, підстав відступити від якого Верховним Судом не встановлено та який визнається обов`язковим у цій справі, визначено за яких умов зміна відсоткової ставки вважається чинною. Зокрема, у разі підвищення банком відсоткової ставки з`ясуванню підлягають дотримання визначеної договором процедури підвищення відсоткової ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. На підставі вищевикладеного суд позбавлений можливості дослідити правову природу зміни відсоткової ставки у спірних правовідносинах, чи відбулись такі зміни правомірно, із дотриманням процедури, визначеної умовами кредитного договору, що впливає на визначення загального розміру заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки у справі. Вирішуючи питання про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, суд зобов`язаний з`ясовувати дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якого банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а тому відсутність правильних та обґрунтованих висновків про дійсний розмір заборгованості за основним зобов`язанням виключає можливість задоволення позову. Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів, а також не надано детального розрахунку розміру заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з існуванням боргу за кредитним договором у повному обсязі. Щодо вимоги позивача про скасування заходів забезпечення позову, накладені на предмет іпотеки ухвалами суду від 26.08.2016 року по зазначеній справі, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 9,10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», заходи забезпечення позову, вжиті ухвалами Ленінського районного суду від 26.08.2016 року щодо накладення заборони вчиняти будь-які дії щодо перереєстрації права власності на квартиру загальною площею 41,19 кв.м., житловою площею 20,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Ленінською районною адміністрацією м. Запоріжжя 22.02.1996 року та накладення заборони вчиняти будь-які дії щодо перереєстрації права власності на квартиру загальною площею 32,87 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Хортицької районної ради народних депутатів м. Запоріжжя 23.06.1995 року, у відповідності з вимогами ч. 9 ст. 158 ЦПК України повинні бути скасовані. Щодо питання про розподіл судових витрат, суд виходить з приписів ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Проте, суд звертає увагу на клопотання представника позивача про повернення з державного бюджету України надмірно сплачений ним судовий збір в сумі 6884,99 грн. на користь позивача. Так, відповідно до ч.3 ст. 176. ЦПК, у разі зменшення розміру позовних вимог питання про повернення суми судового збору вирішується відповідно до закону. У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.7 закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Судом встановлено, що за час розгляду справи представником позивача неодноразово збільшувались позовні вимоги, у зв`язку з чим були здійснені доплати судового збору. Останнє збільшення позовних вимог до розміру 1780850,80 грн. встановлено поданою заявою представника позивача від 12.01.2018 року, у зв`язку з чим загальна сума сплаченого судового збору становила 26712,76 грн. Відповідно до заяви представника позивача від 02.05.2019 року, було зменшено розмір позовних вимог до 1321851,22 грн., що пропорційно встановлює розмір судового збору у сумі 19827,77 грн., на підставі чого просить повернути надмірно сплачений судовий збір у розмірі 6884,99 грн. у зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог. З огляду на наведене, у відповідності до ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку повернути позивачу надлишково переплачений розмір судового збору в сумі 6884,99 грн.

Outcome: dismissed