Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Зміст позовних вимог. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 149374,47 грн. Покласти на відповідача судові витрати на залучення експерта в розмірі 3000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилися спільні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 19.12.2011 року розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON] , місце проживання дітей визначено з матір`ю. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.11.2011 року, яке набрало законної сили 13.11.2011 року, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх доходів (заробітку) платника аліментів щомісячно, починаючи з 03.10.2011 року і до повноліття дітей. Вказане рішення про стягнення аліментів в примусовому порядку перебуває на виконанні у Крюківському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) ВП №48319721. Відповідач [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON] ) не працює, проте є співвласником нерухомого майна, розташованого на території Крюківського району м. Кременчука, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Тому рішення суду про стягнення аліментів виконується за місцем розташування майна боржника Крюківським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми). За розрахунком державного виконавця Дроздов Б.О. допустив заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей за період з 01.06.2015 року по 31.03.2021 року в розмірі 150604,28 грн. На вказану суму заборгованості по аліментам експертом проведено розрахунок нейстойки (пені), який дорівнює 1724463,51 грн. Тому позивач [PERSON] звернулася до суду за захистом, просила стягнути з відповідача [PERSON] нейстойку (пеню) за прострочення сплати аліментів з врахуванням положень ст.196 СК України та висновку експерта в розмірі заборгованості по аліментам, що становить 149374,47 грн. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на залучення експерта в розмірі 3000 грн. Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Позиція учасників справи в судовому засіданні. Позивач [PERSON] не з`явилася в судове засідання, повідомлена належним чином про місце і час розгляду справи. Представник позивача адвокат Кінаш Т.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх завольнити. В судове засідання 15.02.2022 року представник позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] не з`вився в судове засідання, відзиву на позов не подав. Представник відповідача адвокат Урсаленко О.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, що державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) неправильно проведено розрахунок заборгованості по аліментам, не було враховано, що боржник [PERSON] зареєстрований та проживає у селі Богданівка Кропивницького району Кіровоградської області, а тому безпідставно при розрахунку заборгованості було взято середній заробіток по м. Кременчук Полтавської області. Також вказував, що розгляд справи проводиться з порушенням правил підсудності, оскільки відповідач не має зареєстрованого місця проживання на території Крюківського району м. Кременчука. 15.02.2022 року представник відповідача не з`явився в судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. Обставини, встановлені судом, та правова позиція суду при прийнятті рішення. Заслухавши учасників справи, дослідивши подані докази, суд встановив наступне. Щодо дотримання територіальної юрисдикції розгляду справи. Згідно з копією паспорту громадянина України [NUMBER] , виданого 15.11.2005 року Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.13). Згідно з довідкою Субботівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області №03-16/730 від 11.05.2021 року, [PERSON] , [INFO] , знятий з реєстраційного обліку з 20.02.2020 року за адресою: [ADDRESS] . З 26.02.2020 року зареєстроване місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с.34). Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. В ч.1 ст.28 ЦПК України встановлено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Відповідно до ч.2 ст. 31 ЦПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду. Враховуючи, що на момент відкриття провадження у справі позивач та відподач були зареєстровані на території Крюківського району м. Кременчука Полтавської області, тому відповідно до положень ст.27, ст.28 ЦПК України розгляд справи проводиться Крюківським районним судом м. Кременчука з дотриманням територіальної юрисдикції. Доводи представника відповідача про порушення судом правил територіальної юрисдикції при розгляді вказаної справи є безпідставними. Щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.05.2006 року Крюківським віддалом РАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області (а.с.15), а також [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.03.2008 року Крюківським віддалом РАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області (а.с.16). Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 19.12.2011 року розірвано шлюб, зареєстрований 15.10.2005 року в Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області між [PERSON] та [PERSON] визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с.4). Згідно з довідками про місце проживання особи №9071, №9074 від 20.04.2021 року, за відомостями Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані з 30.07.2013 року за адресою: [ADDRESS] . (а.с.17-18). З огляду на наведене, суд вважає встановленим, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю [PERSON] . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.11.2011 року, яке набрало законної сили 13.11.2011 року, у справі №2-1886/11 ухвалено стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 03.10.2011 року і до досягнення дітьми повноліття. (а.с.5). На виконання вказаного рішення про стягнення аліментів, 14.11.2011 року Крюківський районний суд м. Кременчука видав виконавчий лист №2-1886/11, який на час розгляду справи перебуває на примусовому виконанні в Крюківському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми). (а.с. 6-11). Листом Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) №68816 від 25.11.2021 року повідомлено, що на виконанні у вказаному відділі перебуває виконавче провадження ВП№48319721 з виконання виконавчого листа №2-1886, виданого 14.11.2011 року Крюківським районним судом м. Кременчука про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 03.10.2011 року і до досягнення дітьми повноліття. Підставою перебування виконавчого листа на виконанні у Крюківському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) є той факт, що боржнику належить на праві спільної власності житлове приміщення, розташоване на території Крюківського району м. Кременчука, де він проживає. У червні 2015 року виконавче провадження перебувало на виконанні в Автозаводському відділі ДВС. 20.06.2015 року виконавчий лист був направлений на виконання до Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області. 24.11.2018 року матеріали виконавчого провадження передані до Автозаводського ВДВС. 19.12.2018 року матеріали виконавчого провадження прийняті Автозаводським ВДВС. 22.03.2019 року матеріали виконавчого провадження передані до Крюківського ВДВС ща місцем проживання боржника за адресою: [ADDRESS] . 13.10.2020 року виконавче провадження передано на виконання до Знам`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за заявою боржника за його новим місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . 18.01.2021 року виконавче провадження повернуто до Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми), оскільки боржник [PERSON] не проживав на території Знам`янського району Кіровоградської області, змінив місце проживання на адресу: [ADDRESS] . 05.02.2021 року виконавче провадження прийнято на виконання Крюківським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми). (а.с. 7-11, 104-105). Боржник [PERSON] до зміни мав прізвище [PERSON] , що підтверджено Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені. (а.с.29). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон віджучення об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №254318177 від 26.04.2021 року, об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] (після зміни прізвіща [PERSON] ), [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01.03.1994 року УЖКГ адміністрації Кременчуцької міської Ради народних депутатів за розпоряженням від 01.03.1994 року №3746/1. (а.с.20). Згідно з відповіддю Пенсійного фонду від 10.12.2020 року на запит про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-праовими договорами, про останнє місце роботи, не знайдено інформацію щодо [PERSON] (а.с.30). Згідно з відповіддю Державної фіскальної служби України від 10.12.2020 року на запит про осіб-боржників, Боржника, у якого РНОКПП [NUMBER] , тобто [PERSON] , як ФОП знятий з обліку у контролюючих органах. (а.с.31). Крюківським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) проведено розрахунок заборгованості у виконавчому провадженні за примусовим виконанням виконавчого листа №201886/11, виданого 14.11.2011 року Крюківським районним судом м. Кремечука, яким встановлено, що [PERSON] має заборгованість по аліментам станом на 31.03.2021 року в сумі 150604,28 грн. (а.с.21). Згідно з висновком експерта №8, складеного 12.04.2021 року судовим експертом з економічних питань Ліхтіною Л.В., встановлено, що сума пені за несплату та несвоєчасну сплату адіментів [PERSON] за даними розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.06.2015 року по 31.03.2021 року, складеному державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) становить 1724463,51 грн. Тому з врахуванням положень ст.196 СК України, нейстойка (пеня) за прострочення сплати аліментів дорівнює розміру заборгованості по аліментам, що становить 149374,47 грн. (а.с.23-28). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини є сімейними та врегульовані Сімейним кодексом України. У статті 8\~Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 141 СК України\~встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ст.181 СК України встановлені способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Так, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В ст. 195 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за\~аліментами платника\~аліментів,\~який не\~працював на\~час виникнення\~заборгованості або\~є фізичною\~особою \~підприємцем і\~перебуває на\~спрощеній системі\~оподаткування,\~або є\~громадянином України,\~який одержує\~заробіток (дохід)\~у державі,\~з якою\~Україна не\~має договору\~про правову\~допомогу,\~визначається виходячи\~із середньої\~заробітної плати\~працівника для\~даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Згідно з частиною першою\~статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення\~статті 196 СК України, свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Вказаний висновок підтверджується наступним. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9\~ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8\~СК України та частини першої статті 9\~ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга\~статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої\~статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У\~СК України\~не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.12.2020 року у справі №661/905/19, провадження №61-16670 сво 19 уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2018 року у справі №572/1689/16-ц (провадження №61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. У Постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №334/7702/16 (провадження № 61-42142св18) про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів висловлено правовий висновок про те, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Відповідач та його представник не подали суду відзив на позов та жодного доказу в обгрунтування відсутності вини відповідача [PERSON] у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Усні заперечення представника відповідача адвоката Урсаленка О.М. в судовому засіданні зводилися до незгоди з розміром заборгованості по аліментам, нарахованим державним виконавцем із розрахунку середньої заробітної плати для м. Кременчука Полтавської області, а не за місцем його фактичного проживання. Проте суду не було подано жодного доказу неправильності проведенного державним виконавцем розрахунку, не подано й контррозрахунку. Після відкриття виконавчого провадження постановою державного виконавця від 04.08.2015 року [PERSON] був обізнаний про його обов`язок сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі, визначеному рішенням суду з врахуванням положень закону. Законодавець в ст.194\~СК України окремо виділив положення про стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами, обмеживши їх пресічним строком стягнення не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. А до набрання чинності Закону №\~2475-VIII\~від 03.07.2018 року стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами, обмежувалося пресічним строком три роки. Суд вважає, що відповідачем не доведено відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, проте не працює. Суду не подані докази на підтвердження наявності у відповідача тяжкої хвороби, що унеможливлює його працевлаштування, а відповідно і виконання обов`язку сплачувати аліменти на дітей. Навпаки, частота зміни [PERSON] зареєстрованого місця проживання приводило до неодноразового передання виконавчого провадження з одного відділу виконавчої служби до іншого, що фактично не сприяло своєчасному проведенню виконавчих дій, направлених на забезпечення виконання судового рішення про стягнення аліментів. Як вбачається з розрахунку державного виконавця заборгованості по оплаті [PERSON] на утримання своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , з врахуванням положень ст.195 СК України, [PERSON] допущено заборгованість по аліментам з червня 2015 року по березень 2021 року. Суд першої інстанції, з урахуванням правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, розрахував пеню за наступною формулою: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначена шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різним. Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.» Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: P=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+ (Anх1%хQn), де: P - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. За огляду на наведені положення, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, яка виникла з вини платника аліментів в розмірі 149374,47 грн. Суд критично відноситься к доводам представника відповідача про неправильне проведення державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам, які фактично зведені до незгоди з визначенням державним виконавцем розрахункової величини середньої заробітної плати, виходячи із середньої заробітної плати працівника для місцевості в м. Кременчук Полтавської області, де розташовано нерухоме майно боржника, а не за місцем його фактичного проживання. Так, в ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» дано визначення місця виконання рішення. Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012\~ № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016\~№ 2832/5), Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (далі Інструкція), місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону «Про виконавче провадження». В розділі XVI Інструкції наведені особливості виконання рішень про стягнення аліментів Так, п.1. Інструкції, Виконавець розпочинає примусове виконання рішення про стягнення аліментів на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо). Відповідно до п.3. Інструкції, у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження. За п. 4. Інструкції Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених\~частиною четвертою\~статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та\~(або)\~розписок стягувача; інформації\~про середню\~заробітну плату\~працівника для\~цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~статтею 195\~Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання. \Абзац дев`ятий пункту 4 розділу XVI із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції\~№ 2522/5 від 02.08.2018\ Якщо за виконавчим документом, пред`явленим до виконання, утримання аліментів не проводилося у зв`язку з розшуком боржника, стягнення аліментів має здійснюватись за весь період незалежно від установленого десятирічного строку та досягнення повноліття особою, на утримання якої присуджені аліменти. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач та його представник не зверталися до суду окремо із заявою зі спором про розмір заборгованості зі сплати аліментів. Не подали суду докази в обгрунтування факту, що державним виконавцем не було враховано наявні у нього заробітки боржника [PERSON] за місцем його постійного працевлаштування чи не враховано суми сплачених аліментів. Таким чином, враховуючи, що стягувач одразу подала виконавчий лист для примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів за місцем розташування нерухомого майна боржника на території Крюківського району м. Кременчука, диспозитивно розпорядившись наданим їй в ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» правом обирати місце відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, державний виконавець Крюківського ВДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) правомірно проводив виконавчі дії за місцем знаходження нерухомого майна боржника, розташованого на території Крюківського району м. Кременчука Полтавської області. Відповідно державним виконавцем було правомірно проведено розрахунок заборгованості за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто саме для м. Кременчука Полтавської області. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, що виникло з вини платника аліментів. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, З огляду на наведене, враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь Держави судовий збір в розмірі 1493,75 грн. за майнову вимогу про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Разом з тим слід зазначити, що склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення\~статті 139 ЦПК України\~передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (частина перша\~статті 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач (частина перша\~статті 48 ЦПК України). Таким чином ЦПК України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі. Оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою адвоката Кінаш Т.В., яка звернулася в інтересах [PERSON] до звернення до суду з позовом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на підготовку висновку експерта. Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 16.12.2020 року у справі №824/647/19-а, провадження №К/9901/31359/20. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Outcome: partial