Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 12.11.2015р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, про що складено відповідний актовий запис №2331 від 12.11.2005р. У позові зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, що в подальшому призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З 2009р. з відповідачем проживають окремо та перебувають у фактичних шлюбних відносинах з третіми особами. Позивач вказує, що після припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачем у нього з [PERSON] , з якою він перебуває наразі у фактичних шлюбних відносинах, народився син. Наявність зареєстрованого шлюбу, як зазначає позивач, є юридичною перешкодою для укладення нового шлюбу. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02.08.2021р. відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, призначено судовий розгляд. Відповідач надала суду письмовий відзив на позов, з якого вбачається, що вона підтримує позовні вимоги, просить розірвати шлюб та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». При цьому зазначає, що наразі не перебуває у фактичних шлюбних відносинах, а позивач ухиляється від утримання та вихованого спільного сина. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у шлюбі з 12.11.2005 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2331. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26.04.2006р. Причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що сторони тривалий час, а саме з 2009 року, проживають окремо. Позивач, наразі, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою особою, від яких народилась дитина. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державною полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіки до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи наведені норми, а також з огляду на те, що в суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Крім того, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. З огляду на те, що відповідач заявила про зміну свого прізвища на дошлюбне в рішенні суду має бути зазначено про вибір відповідача прізвища після розірвання шлюбу. Отже, після розірвання шлюбу прізвище відповідача слід змінити з « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] ».

Outcome: approved