Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , який залишив після себе нерухоме майно, яке складається із 52/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом він та відповідач є спадкоємцями вищевказаного майна по Ѕ частки, тобто у рівних частинах. Однак, приблизно як три роки відповідач перестала допускати його до домоволодіння, оскільки там проживає її донька. Усі ключі від воріт у двір, від будинку і господарських будівель також знаходяться у відповідачки, яка не надає йому їх та активно перешкоджає будь-яким спробам потрапити до будинку і у двір йому, як законному співвласнику. Зазначає, що у будинку є два окремих приміщення, які можуть використовуватись окремо для цілей використання проживання, але його пропозиції щодо розподілу й використання цих окремих приміщень спільно за погодженням були сприйнятті ворожо та всі його пропозиції були відхилені, а спроби потрапити до домоволодіння заблоковані. Через вищевказані обставини, він надав довіреність [PERSON] , яка також є його сестрою по матері, і яка намагалась допомогти шляхом переговорів з відповідачкою, але з нею відповідачка взагалі розмовляти відмовилась, до будинку не допускала, чинила активний спротив і поводилась нечемно, мотивуючи тим, що довіреність не надає представнику право хоч що-небудь вчиняти відносно домоволодіння, і тим паче потрапляти до нього. Через таку поведінку [PERSON] зверталася до Новокодацького відділення поліції із заявою про те, що відповідачка чинить перешкоди у користуванні майном. 11 травня 2021 року він направив відповідачу лист з вимогою усунути перешкоди у користуванні майном, який вона отримала 27 травня 2021 року, однак відповіді не надала. З урахуванням того, що з відповідачкою не вдалось домовитись шляхом переговорів про порядок користування й володіння майном, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав і інтересів і просив усунути перешкоди у користуванні майном частиною домоволодіння [ADDRESS] та складається з: А-1 житловий будинок шлакобетон жил. пл. 43.2 кв. м, Б-1 житловий будинок шлакоблок жил. пл. 40,3 кв. м, В.в сараї глиновалькові, цегла, Г сарай дощаті, Д сарай шлакоблок, Е, Ж, убиральні дощаті, З накриття дощаті, И, Л, М, сараї дощаті, шифер, К, над К сараї шлакоблок, дощаті, І, ІІ, мостіння, 1-15 огорожі та земельною ділянкою площею 0,0558 гектарів, наданої на обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, шляхом зобов`язання відповідача передати ключі від вхідних воріт, будинку та господарських будівель, надати доступ до спільного майна та не чинити опору або інших активних дій, що перешкоджають користуватись майном за цільовим призначенням, що належить йому на праві власності. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 16 вересня 2021 року відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, обґрунтувавши тим, що доводи викладені у позовній заяві не відповідають дійсним обставинам справи, є необґрунтованими і мають бути критично оцінені судом, оскільки вона ніколи не чинила перешкод позивачу у користуванні домоволодінням після смерті їх батька, у нього залишилися ключи від вхідних воріт, від будинку і господарських будівель, та за весь цей час вона не змінювала замки. Останній раз позивач відвідував домоволодіння приблизно у 2010 році, після цього жодного разу не приходив, не користувався спільним майном і не піклувався про нього. Зазначила, що їй телефонувала [PERSON] , вчиняла з нею сварки і вимагала надати їй доступ до домоволодіння, оскільки вона хоче продати частину майна, яке належить позивачу, але ця частина не виділена у натурі, тому і виникли труднощі з її продажу. Вказує, що вона пропонувала виділити частки у спільному майні у натурі шляхом звернення до нотаріуса, пропонувала викупити частину належного позивачу майна і також пропонувала спільний продаж домоволодіння, однак всі її пропозиції з вирішення цього питання не були реалізовані зі сторони позивача. Також підтвердила, що 27 квітня 2021 року [PERSON] , адвокат Бабаєв Е.Г. і невідомий чоловік, який назвав себе покупцем, без позивача та попередження прийшли до воріт домоволодіння, вимагали надати їм доступ і влаштували сварку з її донькою, та на вимогу її доньці надати документи на підтвердження їхніх повноважень на представництво інтересів позивача не надали. Лише адвокат Бабаєв Е.Г. надав посвідчення адвоката, однак воно не підтверджує його повноваження на представництво інтересів іншої особи, а до суду надано договір про надання правової допомоги, укладений між адвокатом і позивачем саме 27 квітня 2021 року, тобто на момент події 27 квітня 2021 року адвокат не мав повноважень на представництво інтересів позивача. На сьогоднішній день в одній частині будинку проживає її донька та доглядає за будинком і прилеглою територією, підтримуючи його у придатному стані для проживання. У 2010 році позивач особисто надав дозвіл на проживання її доньки у частині домоволодіння, в якій вона зараз проживає. Більш того, позивач ні у телефонному режимі, ні особисто не звертався до неї щодо питання надання йому доступу до домоволодіння, тим паче, що в нього є ключі від вхідних воріт, будинку і господарських приміщень, замки вона не змінювала. Щодо листа від 11 травня 2021 року зазначає, що вона дійсно отримувала від позивача, однак викладені у ньому факти не відповідають дійсності, оскільки позивач особисто не вчиняв спроб потрапити до будинку або на територію домоволодіння, від нього не надходило жодних пропозицій щодо вирішення якихось питань, проведення зустрічей або перемовин з нею і вона не чинила йому жодних перешкод у реалізації ним права власності. Крім того, позивач взагалі не бере ніякої участі в утриманні домоволодіння, вона самостійно сплачує за житлово-комунальні послуги, податки і покриває інші витрати, пов`язані з утриманням домоволодіння. Також позивач у позовній заяві просить суд усунути йому перешкоди у користуванні частиною домоволодіння, яка належить йому на праві власності, однак на сьогоднішній день не зрозуміло, яка саме частина домоволодіння і у якому розмірі реально належить позивачу. Більш того, позивач просить усунути перешкоду у користуванні житловим будинком літ. Б-1, шлакоблок, жит. пл. 40,3 кв. м, однак вказаний будинок не належить до спільного майна, яке залишив їм батько у спадок. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не доведено того, що вона перешкоджає йому у доступі до домоволодіння або вчиняла дії з метою перешкоджання у такому доступі, тому просила суд відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог позивача. 08 листопада 2021 року у підготовчому судовому засіданні, без виходу до нарадчьої кімнати, судом ухвалено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі посилаючись на обставини викладену у позовній заяві та надані у судовому засіданні докази. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши думку учасників справи, пояснення свідка [PERSON] та [PERSON] , який був допитаний в якості свідка за його згодою, дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом, посвідченого 10 квітня 2004 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Жуковою Ю.Ю., та зареєстрованого в реєстрі за № 3-762, спадкоємцями 52/100 частини домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] , який помер [INFO] , є його син [PERSON] , на Ѕ частку у спадщині, та його донька [PERSON] , на Ѕ частку у спадщині ( а. с. 13). Також судом встановлено, що 52/200 частини домоволодіння [ADDRESS] належать на праві власності [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, зареєстрованого 29 липня 2004 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» під номером запису 12, в книзі 477, реєстраційний номер 4295468 (а. с. 14). Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку розташовану на території [ADDRESS] співвласниками вказаної земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON] із частками у спільній власності по Ѕ за кожним (а. с. 15-16). Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 319\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормами ч. 1 ст.\~321\~ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 355 ЦК України). Частиною 2\~статті 386\~ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно із\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Системний аналіз приписів законодавства дозволяє дійти висновку, що захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні майном є можливим носієм речового права і передбачає доведення позивачем наступних обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звернувся до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем. У відзиві відповідачка зазначила та у судовому засіданні представники відповідача вказували, що [PERSON] жодним чином не чинить перешкод [PERSON] до доступу у домоволодіння [ADDRESS] та на його територію, оскільки [PERSON] має ключи від вхідних воріт, від будинку і господарських будівель та більш того, особисто [PERSON] з приводу доступу до будинку до [PERSON] не звертався. Також представники відповідача у судовому засіданні вказували, що [PERSON] не заперечує щодо відвідування [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] , однак він приблизно з 2010 року не з`являвся та не цікавився спільним із [PERSON] майном. Під час допиту в якості свідка [PERSON] повідомив, що він вже 10 років або більше років тому як не навідувався до спільного із [PERSON] домоволодіння, лише два роки тому спілкувався з нею по телефону щодо вирішення питання про виділ часток домоволодіння через суд, також зазначав, що в нього є ключи від воріт, але так як він не приходив до будинку, він не знає чи були зміненні замки, чи ні. Підтвердив те, що він надав нотаріальну довіреність своїй сестрі [PERSON] з метою надання нею допомоги з приводу вищезазначеного майна. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставини викладені в позовній заяві та зазначала, що вона дійсно допомогала брату вирішити питання щодо можливості поділу спільного майна відповідача з позивачем, оскільки у нього також є сім`я та він є співвласником цього майна, а [PERSON] перешкоджає йому у доступі та розпорядженні цим майном. Також вказувала, що 27 квітня 2021 року вона дійсно приходила до будинку [ADDRESS] та хотіла лише поспілкуватися із донькою [PERSON] з приводу можливості посприяти їй у спілкуванні з [PERSON] для вирішення питання щодо поділу майна, оскільки вона не виходить на зв`язок, та потрапити до будинку вона не намагалася. В ході розгляду справи було досліджено компакт-диск з відеозаписом події від 27 квітня 2021 року, на якому зафіксовано суперечку між донькою [PERSON] та [PERSON] , яка намагалась потрапити у спірне домоволодіння на підставі довіреності від 21 червня 2019 року, адвоката Бабаєва Е.Г. та ще одної людини. Також у судовому засіданні було досліджено відеозапис та усі долучені до матеріалів справи докази відповідно до яких представник позивача вказує на ту обставину, що [PERSON] чинить перешкоди у доступі до домоволодіння [ADDRESS] представнику [PERSON] [PERSON] , яку позивач уповноважив щодо розпорядження належною йому часткою домоволодіння та земельної ділянки, зокрема і правом на вільний доступ до вищезазначеного домоволодіння. Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні довіреності від 21 червня 2019 року, позивач [PERSON] серед іншого уповноважує [PERSON] мати вільний доступ до 52/200 частин спірного домоволодіння та Ѕ частини земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, довіреність це письмове повноваження, яке видає одна особа (довіритель) іншій (довіреному) для представництва перед третіми особами. Довіреність це односторонній правочин, що фіксує межі повноважень представника, який, діючи на підставі довіреності створює права та обов`язки безпосередньо для довірителя. Відповідно до статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно із\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~238\~ЦК України\~представник може\~бути уповноважений\~на вчинення\~лише тих\~правочинів,\~право на\~вчинення яких\~має особа,\~яку він\~представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. Відповідно до глави 23 ЦК України громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, право на усунення перешкод у користуванні власністю є особистим правом власника житла, та така дія не може бути вчинена представником, тобто [PERSON] , тому лише власник може ставити питання про усунення відповідних перешкод користування та розпорядження своїм майном. Також суд не приймає до уваги наданий позивачем доказ звернення до відділення поліції Вариводою А.Ф. з підстав того, що [PERSON] чинить перешкоду у користуванні майном. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності перешкод з боку [PERSON] у доступі до спірного домоволодіння. Доказів того, що у [PERSON] дійсно існують перешкоди в доступі у користуванні та розпорядженні своїм майном з вини відповідача суду не надано. Крім того, відповідач у відзиві та представники відповідача у судовому засіданні не заперечували щодо права позивача [PERSON] користуватися та розпоряджатися належною часткою його майна. У позовній заяві зазначено та під час судового розгляду справи позивач та його представник вказували, що [PERSON] змінила замки від вхідних воріт, будинку та господарських будівель. Однак суд відхиляє такі доводи позивача, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження та ґрунтуються виключно на поясненнях позивача та його представника. При цьому, як встановлено судом, [PERSON] має у себе примірник ключів від воріт та домоволодіння, але він не знає чи були замінені замки до воріт та домоволодіння [ADDRESS] , оскільки приблизно з 2010 року до спірного будинку не з`являвся, тому суд критично оцінює його пояснення щодо наявності у нього перешкод у користуванні та розпорядженні майном, власником якого він є. Аналізуючи зібрані по справі\~докази в\~їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] будь-яких перешкод в користуванні спірним майном [PERSON] не чинила, тривалий час [PERSON] будь-яких дій, спрямованих на користування спірним майном не вчиняв, [PERSON] йому в цьому перешкод не чинила, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Також відмова у задоволенні цього позову не призведе до ситуації, за якої [PERSON] буде позбавлений можливості користуватися спірним майном. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови на позивача. Таким чином, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed