Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 15.07.1999, укладений на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі, відповідно до якого вона та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] , та визначити частки в праві спільної сумісної власності на вказану квартиру за нею та [PERSON] , по 1/2 частці за кожним. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона, її чоловік [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого імені та імені відповідача, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , який був зареєстрований на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі. За умовами договору вказана квартира була придбана у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] . Всі умови договору сторони виконали, окрім нотаріального посвідчення. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку зазначеної квартири. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті її чоловіка та у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Проте постановою державного нотаріуса від 14.06.2021 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку вказаної квартири, оскільки спірний договір було укладено з порушенням статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Іншого способу захистити свої права у позивача немає, тому вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. У судове засідання, призначене на 25.01.2022, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач надав до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та просить їх задовольнити. Третя особа свого представника у судове засідання не направила, причини його неявки не повідомила. За приписами частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 15.07.1999 [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та імені відповідача, [PERSON] та [PERSON] уклали договір №2483-Л купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] . Договір оформлено на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі та 16.08.1999 зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим №16390. З довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 09.07.2021 №1780 вбачається, що станом на 28.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] за вищевказаною адресою зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №2483-Л від 15.07.1999, укладеного на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі та зареєстрованого в БТІ 16.08.1999. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №3579, [INFO] у віці 73 років [PERSON] помер. Судом було досліджено копію спадкової справи №97/2021, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з якої встановлено, що позивач у встановленому законом порядку та строки прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. Постановою державного нотаріуса Другої миколаївської державної нотаріальної контори Токіой І.В. від 14.06.2021 №746/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку з недодержанням сторонами спірного договору вимоги про його нотаріальне посвідчення. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач має намір розпорядитися своїм правом на нерухоме майно, але цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, яке не вимагалося законодавством на час його укладання та відсутність визначення часток у спільній сумісній власності. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 15.07.1999, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири його сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу оформити спадкові права, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає позов в частині визнання договору\~купівлі-продажу\~нерухомого майна\~дійсним обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, позивач звертаючись до суду також просила про визначення часток у праві спільної сумісної власності, а саме визначити, що частки співвласників [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності квартиру [ADDRESS] є рівними і складають по 1/2 частки за кожним. Оскільки, у зв`язку з тим, що частки співвласників квартири не визначені, позивач не має можливості розпорядитися власним майном. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до вимог частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються нам спільно. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з права учасника спільної сумісної власності на виділення частки у спільному майні, при цьому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності згідно із статті 370 ЦК України вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (стаття 372 ЦК України). Тобто, із даної норми Закону вбачається, що оскільки домовленості між позивачем та [PERSON] не було, можливо вважати що частки, є рівними та становлять по 1/2 частині за кожним співвласником. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги\~ про визначення часток у спільній сумісній власності підлягають задоволенню. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, відповідно до статті 141 ЦПК України з державного бюджету позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду з позовом. Інші 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: approved