Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначав, що йому на праві власності належить вищевказана квартира, у якій зареєстрована відповідач [PERSON] , проте із 2020 року у даній квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, кореспонденцію не отримує, її особисті речі у квартирі відсутні, адреса її фактичного місця проживання йому теж невідома. У зв`язку з реєстрацією відповідача у квартирі, комунальні платежі нараховуються згідно із кількістю зареєстрованих у ній осіб, тому він змушений сплачувати ці платежі за себе та відповідача, чим порушуються його права. Факт відсутності відповідача за вказаною вище адресою та його не проживання протягом останніх півтора роки за місцем її реєстрації підтверджуються актами обстеження житлово-побутових умов від 20 травня 2021 року, 14 червня 2021 року, 21 липня 2021 року, 20 вересня 2021 року, складеними депутатом Броварської міської ради Київської області Батюком С.І. у присутності сусідів. Оскільки відповідач [PERSON] тривалий час більше одного року не проживає без поважних причин у належній йому на праві приватної власності квартирі, відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України вона втратила право користування цим житловим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Хуторненко І.М. не з`явилися, останній подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та задовольнити позов у повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечують. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області https://br.ko.court.gov.ua. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд встановив, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 22,2 кв.м., житловою площею 12,2 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 05 листопада 2004 року управлінням Комунальної власності Броварської міської ради Київської області згідно з розпорядженням (наказом) №557, та зареєстрованого Броварським міжміським технічної інвентаризації у реєстрову книгу за номером запису №1-17313 в книзі 92, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Броварського бюро технічної інвентаризації з номером витягу: 5491847 від 18.11.2004 р., реєстраційний номер: 8511085. Згідно довідки №06-1519106 від 07 серпня 2021 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом реєстрації місця проживання осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований позивач [PERSON] , [INFO] . Відповідно до відомостей, наданих на запит суду відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, відповідач [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , із 19 вересня 2020 року по теперішній час. Із актів обстеження житлово-побутових умов від 20 травня 2021 року, 14 червня 2021 року, 21 липня 2021 року, 20 вересня 2021 року, складених депутатом Броварської міської ради Київської області Батюком С.І., вбачається, що у належній позивачу [PERSON] на праві приватної власності вказаній вище квартирі зареєстрована, проте фактично не проживає тривалий час з серпня 2020 року дочка покійної дружини від першого шлюбу [PERSON] , що підтвердили сусіди позивача [PERSON] з квартири №29 , [PERSON] , з квартири №3 , [PERSON] з квартири №2 , [PERSON] з квартири №19 . Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Згідно із ч. 1 ст. 29 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому вона проживає постійно або тимчасово. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено міжнародний принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне, мирне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. У ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР (1983 року) визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У ст. 150 ЖК УРСР (1983 року) встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі вказаної статті є наявність в особи права власності на майно та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно із положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] більше одного року не проживає без поважних причин у належній позивачу [PERSON] на праві власності квартирі [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування вказаним житловим приміщенням, так як відповідач понад одного року не проживає у спірній квартирі, тому позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved