Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи тим, що кредитний договір №519555562 від 28.11.2020 укладений між позивачем і відповідачем є недійсним. Позивач вважає укладений договір недійсним у зв`язку із тим, що такий нею не було підписано, договір, укладений між нею та ТОВ «Манівео», містить ознаки кредитного договору, який мав би укладатися в письмовий формі. Також згідно умов договору взагалі не вказані ні про надання кредитних коштів, ні про відсотки, період кредитування та суми кредиту, що в свою чергу підтверджує факт неузгодження суттєвих умов, які є обов`язковими при укладанні та підписанні кредитного договору. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.12.2020 справу за вказаним позовом направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою судді від 11.02.2021 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку в спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. 25.10.2021 на адресу суду надійшов відзив, у якому представник відповідача просив залишити позовні вимоги без задоволення, оскільки позиція позивача є неаргументованою та невмотивованою з огляду на таке. В оспорюваному договорі містяться усі істотні умови, зокрема, предмет і строк договору, інформація щодо відсотків за користування кредитом, права та обов`язки сторін, розрахунок сукупної вартості та терміни платежів за кредитом. Невід`ємною частиною договору є також правила та паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши договір, позивач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та правил, які є невід`ємною його частиною. Позивач отримав екземпляр договору на власну електронну пошту, а також має вільний доступ до умов договору на сайті фінансової установи. Крім цього, позивач вже попередньо оформлювала з фінансовою установою кредитні договори, виконавши усі їх умови, саме позивачем було ініційовано укладення договору, який оформив заявку на сайті фінансової установи, із зазначенням власних персональних даних та власною банківською карткою. Відповідачем у відзиві було надано алгоритм підписання договору, зазначено, що договір було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відтак, посилання позивача щодо неналежності форми правочину є необґрунтованими. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором накладено на договір та інформація про підпис міститься в кінці договору у вигляді QR-коду (ідентифікатор: MNV8K34D). Щодо відсутності зазначення сукупної вартості кредиту, представник відповідача вказав, що у графіку розрахунку (додаток №1 до договору) вказано термін платежу та сукупну вартість кредиту. Відповідно до п. 2 графіку розрахунку, орієнтовна загальна вартість кредиту за дисконтною ставкою складає 111,70% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 11170,00 грн. (у грошовому вираженні) та включає в себе: проценти за користування кредитом у розмірі 11,70% від суми кредиту або 1170,00 грн.; суму кредиту у розмірі 10000,00 грн. [PERSON] було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від ТОВ «Манівео», позивач є дієздатним, самостійно визначив для себе обсяг часу, необхідний для ознайомлення з умовами договору, після чого виявив намір укласти такий на умовах визначених правилами. Представник відповідача вказав на те, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Посилання позивача у позові на те, що він не підписував договір не підтверджується належними та допустимими доказами. Відповіді на відзив від позивача не надходило, клопотань щодо розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторони до суду не подали. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 28.11.2020 [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали договір №519555562. Відповідно до п. 1.1 договору, ТОВ «Манівео» зобов`язується надати [PERSON] кредит на суму 10000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п 1.3., п. 1.4., або п. 1.5. цього договору. Згідно п. 1.2. договору, кредит надається строком на 30 днів. Відповідно до графіку розрахунків, який є Додатком №1 до вищевказаного договору, сторони погодили наступний графік розрахунків: термін платежу - 28.12.2020, сума кредиту - 10000,00 грн., нараховані проценти - 1170,00 грн., до сплати (разом) - 11170,00 грн. Пунктом 4.1 договору визначено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneуveo.ua. У п. 4.7 договору вказано, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до заявки [PERSON] , остання заповнила таку заявку, вказавши свої персональні дані, у тому числі номер банківської картки [NUMBER] , обравши початкову суму запрошуваного кредиту у розмірі 10000 грн. (зустрічна пропозиція - мінімальна сума: 10000,00 грн.; максимальна сума: 14000,00 грн.). Загальний порядок дій споживача в інформаційно-телекомункаційній системі Товариства з метою акцепту оферти та укладення електронного договору відображено у додатку, наданого представником відповідача разом із надісланням відзиву, а також у довідці щодо дій позичальника. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як встановлено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У статті 230 ЦК України закріплено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Разом з тим, умови оскаржуваного договору не суперечать вказаним положенням законодавства. У статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Стаття 19 вищевказаного Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. У ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору №519555562 від 28.11.2020 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, тому суд приходить висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним згідно ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України та ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Доводи позивача про те, що кредитний договір №519555562 від 28.11.2020 було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням, позичальнику не було повідомлено в письмовому вигляді про кредитні умови, зокрема: найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; основні характеристики продукції; ціну, включаючи плату за доставку, та умови оплати; гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції; інші умови поставки або виконання договору; мінімальну тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; вартість телекомунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; період прийняття пропозицій; порядок розірвання договору, суд вважає безпідставними, з наступних підстав. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила, у розумінні ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою), на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Зі змісту оскаржуваного кредитного договору №519555562 від 28.11.2020 встановлено, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту. Суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору вона не була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» з заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, позивач засвідчила той факт, що вона обізнана з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Твердження позивача про те, що кредитний договір №519555562 за своїм змістом не відповідає вимогам закону, так як в ньому не зазначено розпису загальної вартості кредиту, не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах, оскільки сукупна вартість кредиту, в процентному та грошовому виразі, вказана в Додатку №1 - Графіку розрахунків, який, у силу п. 5 додатку, є його невід`ємною частиною та також був підписаний позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Більше того, на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» передбачається право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору. Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористалася. Спірний договір №519555562 від 28.11.2020 було укладено за спільною домовленістю між сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Позивач посилався на той факт, що оригінал договору не містить його підпису, але таке твердження не може бути підставою для визнання договору недійсним, адже суть спірних правовідносин ґрунтується на правочині вчиненому в електронній формі, та згода на укладення договору в такому випадку фіксується за допомогою електронної аутентифікації. Відповідачем було здійснено верифікацію банківської картки [PERSON] під час вирішення питання про надання кредиту, що дало змогу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» встановити власника банківської картки та особу, яка заповнила заявку на отримання швидкого кредиту, як одну й ту ж саму особу. Тому суд приходить висновку, що позивач не довела факту наявності нечесної підприємницької практики з боку відповідача та договір не може бути визнаний недійсним. Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, що містяться у справі, оцінивши їх, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач у справі, пред`явивши позов про захист прав споживача, звільнений від сплати судового збору. Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням того, що позивач за позовом про захист прав споживача звільнений від сплати судового збору, суд прийшов висновку щодо відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, судовий збір в розмірі 840,80 грн. належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed