Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

06.01.2021 позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача з вимогою визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 15.07.2021, зареєстрований в реєстрі за №97336, вчинений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості за кредитним договором №157845-М від 26.12.2020 в розмірі 23694,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що в грудні 2021 року він отримав виконавчий напис приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 15.07.2021 № 97336, в якому зазначено, що він є боржником за кредитним договором № 1578475-М від 26.12.2020, укладеним з ТОВ «Еквіфін Україна», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №42987483-49 від 17.02.2021 є ТОВ «Фінфорс». Вказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки у позивача не було ніяких взаємовідносин з ТОВ «Фінфорс», він не отримував жодного підтвердження переведення суми заборгованості за кредитним договором № 1578475-М від 26.12.2020, укладеним з ТОВ «Еквіфін Україна», на іншу особу. Позивач не має зобов?язань перед відповідачем на суму, щодо якої видано виконавчий напис нотаріусом, і тому така сума не має ознак безспірності. При вчиненні спірного виконавчого напису приватним нотаріусом не дотримано вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 , якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку. Ухвалою від 10.01.2022 відкрито спрощене провадження у цій справі та ухвалено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.16-17), витребувано у третьої особи - приватного нотаріуса Грисюк О.В. копії документів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис №97336 від 15.07.2021. Копію ухвали направлено всім учасникам справи, а відповідачу та третій особі разом із копією позовної заяви з додатками. Відповідач ТОВ "Фінфорс" направлену судом кореспонденцію отримав 25.01.2022 (а.с.21), однак своїм правом на подачу відзиву не скористався. Направлена третій особі приватному нотаріусу Грисюк О.В. кореспонденція повернулася до суду неврученою адресату із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.22). Клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 15.07.2021 було видано виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 97336, про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] , який є боржником за Кредитним договором №157845-М від 26.12.2020, укладеним з ТОВ «ЕКВІФІН УКРАЇНА», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами №42987483-49 від 17.02.2021 є ТОВ «Фінфорс». Стягнення заборгованості проводиться за період з 17.02.2021 по 02.07.2021. Сума заборгованості складає 23694,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату із стягувача за домовленістю сторін (а.с.8). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 № 6-887цс17, постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 207/1587/16 (провадження № 14-12559св18) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Варто також зазначити, що у даній справі як на підставу вчинення виконавчого напису 15.07.2021, нотаріус посилається на п. 2 вказаного Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 . Проте, станом на день видачі спірного виконавчого напису п. 2 вказаного Переліку "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку був нечинним. Так, відповідні зміни до Постанови №1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнана незаконною та нечинною, зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, судом було скасовано п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, відповідно до якого встановлювалася можливість здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Постановою Великої палати Верховного суду від 20.06.2018 у справі №826/20084/14 - рішення Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 залишено без змін. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України, а при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Отже, на момент вчинення виконавчого напису 15.07.2021 - набрало чинності судове рішення, яким визнана незаконною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662, якою Перелік був доповнений новим розділом щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Така обставина дає суду підстави дійти висновку про те, що вчинений виконавчий напис для стягнення боргу з позивача базується на правочині, що не передбачає звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів, оскільки на момент його вчинення зміни до Переліку, якими було запроваджено можливість вчинення виконавчих написів по стягненню заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, були визнані нечинними судовим рішенням. За змістом Переліку, документами, за якими стягнення заборгованості за кредитними договорами провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені кредитні договори (розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами"),однак в матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між товариством та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому вказані обставини є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 № 172/1652/18. До того ж, в матеріалах справи не міститься будь-яких доказів того, що ТОВ «Фінфорс» до якого перейшло право вимоги за кредитним договором №157845-М від 26.12.2020, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 42987483-49 від 17.02.2021, направляв боржнику [PERSON] письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому в розпорядженні нотаріуса під час вчинення спірного виконавчого напису не було доказів визнання позивачем суми заборгованості, пред`явленої до стягнення. При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності підстав для правонаступництва ТОВ «Фінфорс» після ТОВ «ЕКВІФІН УКРАЇНА», та, як наслідок, законності вимог ТОВ «Фінфорс» про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором, укладеним з ТОВ «ЕКВІФІН УКРАЇНА». У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази згідно вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, для обґрунтування правомірності своїх дій, відповідач повинен був надати суду докази, які стали підставою нотаріусу для видачі оспорюваного виконавчого напису. В порушення зазначених процесуальних норм права, відповідачем не спростовано доводи позивача, а також не надано інших доказів щодо правомірності своїх дій. За встановлених обставин, зважаючи, що вчинений виконавчий напис для стягнення боргу з позивача базується на правочині, що не передбачає звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову. З огляду на викладене, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved