Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 3000 грн щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що у шлюбі з відповідачем [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 липня 2021 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу дитина мешкає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач свої обов`язки щодо виховання та утримання неповнолітнього сина не виконує, а самостійно вона не має змоги забезпечити дитину всім необхідним. Вважає, що [PERSON] , який є здоровим та працездатним, систематично виїжджає на роботу до Республіки Польща та заробляє значні кошти, може і повинен сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] . З огляду на викладене, позивачка просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно на утримання сина [PERSON] до досягнення останнім повноліття. 01 лютого 2022 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому [PERSON] зазначив, що позовні вимоги визнає частково. Зокрема, відповідач зауважує, що позивачка не надала суду доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. При ухваленні рішення у справі просить суд врахувати, що не має у власності нерухомого чи рухомого майна. До припинення відносин вони з позивачкою мешкали в будинку його родичів. Речі, придбані за час спільного проживання, [PERSON] за час його відсутності практично всі забрала і вивезла. Також просить суд врахувати його матеріальне становище і стан здоров`я. Зауважує, що зараз не працює, є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, отримує державну соціальну допомогу в розмірі 1934 грн щомісячно, іншого заробітку чи доходу не має. Після перенесеної хвороби та оперативного лікування не може виконувати роботу, яку виконував раніше (працював будівельником), за станом здоров`я йому рекомендовано обмежити фізичні навантаження, протипоказана важка фізична праця. Крім того відповідач зазначає, що твердження позивачки про його систематичну працю в Республіці Польща не відповідають дійсності, останнього разу був закордоном в 2021 році впродовж півтора місяця (з вересня до середини листопада), відвідував сестру. Таким чином сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн щомісячно, як це просить позивачка, не може. З огляду на викладене, враховуючи рівень його матеріального забезпечення та стан здоров`я, посилаючись на величину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зазначає, що згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1500 грн щомісячно. В судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні вимоги позову визнав частково з підстав, наведених у відзиві, вказав, що погоджується сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 грн щомісячно. Більшу суму сплачувати не в змозі. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженого у шлюбі з позивачкою сина [PERSON] , [INFO] . Дитина є неповнолітньою та проживає з матір`ю (а.с. 5, 6). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 липня 2021 року, яке набрало законної сили 13 серпня 2021 року (а.с. 4). Питання щодо утримання неповнолітнього сина позивачка та відповідач в добровільному порядку не вирішили. Як видно з наданої суду відповідачем виписки з медичної карти стаціонарного хворого №3218, [PERSON] з 04 серпня 2021 року до 12 серпня 2021 року знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП "Богородчанська центральна лікарня" Богородчанської селищної ради, стан після оперативного лікування (30 серпня 2020 року). Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12АА №420233, [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, причина інвалідності - загальне захворювання, інвалідність встановлена до квітня 2022 року. Відповідно до довідки № 62 від 27 січня 2022 року, виданої УСЗН в Івано-Франківському районі, [PERSON] впродовж березня 2021 року - січня 2022 року отримав державну соціальну допомогу інвалідам ІІІ групи на загальну суму 19358,03 грн. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст. 180 Сімейного кодексу України видно, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Стаття 182 Сімейного кодексу України передбачає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд, визначаючи розмір аліментів, враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивачки, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Виходячи з наведених позивачкою доводів, висловлених відповідачем заперечень, беручи до уваги досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного, ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial