Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

29.12.2021 року позивач ФОП [PERSON] через свого представника звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 20.09.2019 року між ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/4165354, яким забезпечено транспортний засіб DACIA Logan, д.н.з. [NUMBER] . 22.02.2020 року о 13:04 год. в м. Луцьку на перехресті вул. Набережна вул. Ковельська відбулася ДТП за участю транспортних засобі DACIA Logan, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та SIAT Alica, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі зазнали механічні ушкодження. Постановою Луцького міського суду Волинська області від 30.04.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто у вищевказаній ДТП. Згідно з умовами Полісу ОСЦПВНТЗ № АО/4165354, на підставі страхового акту № 20.4165354-1437 від 01.04.2020 pоку та заяви про страхове відшкодування власнику транспортного засобу SIAT Alica, д.н.з. [NUMBER] виплачено страхове відшкодування в сумі 10888,63 грн. У свою чергу, відповідач на момент ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, а тому у ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» виникло право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] на суму 10888,63 грн. Разом з тим, 14.05.2021 року між ФОП [PERSON] та ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» укладено Договір № 1/АК відступлення права вимоги, та 01.12.2021 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Договір № 1/1/АК відступлення права вимоги, на підстав якого ФОП [PERSON] набув права вимоги до боржників за укладеними договорами страхування, в тому числі й щодо [PERSON] . Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 10888,63 грн. шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, судовий збір в сумі 908 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила суд розгляд справи проводити без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 3-зворот). Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що ДТП, яка мала місце 22.02.2020 року о 13:04 год. в м. Луцьку на перехресті вул. Набережна вул. Ковельська дійсно сталася з його вини, про що також свідчить відповідне судове рішення. Вважає, що оскільки ФОП [PERSON] не має права займатися відповідним видом діяльності (страхуванням), то право вимоги від ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» набуте незаконно. При цьому, докази сплати позивачкою коштів за Договором відступлення права вимоги є недопустимими. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.09.2019 року між ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АО/4165354, предметом якого був забезпечений транспортний засіб DACIA Logan, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 17, 29). 22.02.2020 року о 13:04 год. в м. Луцьку на перехресті вул. Набережна вул. Ковельська відбулася ДТП за участі транспортних засобі DACIA Logan, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та SIAT Alica, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] внаслідок чого автомобілі зазнали механічні ушкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.04.2020 року в справі про адміністративне правопорушення № 161/3240/20 за ст. 124 КУпАП, [PERSON] визнано винним у вчиненні вищевказаного ДТП. Даною постановою також встановлено, що на момент виникнення події [PERSON] керував транспортним засобом DACIA Logan, д.н.з. [NUMBER] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 6). Дана постанова суду набрала законної сили і є чинною. Судом також встановлено, що на підставі страхового акту № 20.4165354-1437 від 01.04.2020 pоку, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, які стосуються вартості завданого власнику автомобіля SIAT Alica, д.н.з. [NUMBER] збитку (а.с. 7-10, 19-26), ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» потерпілому [PERSON] було проведено регламентну виплату на ремонт належного йому транспортного засобу в сумі 10888,63 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 6549 від 04.05.2020 року (а.с. 11-12). В ході розгляду справи відповідач [PERSON] не оспорював визначення розміру страхового відшкодування, що було сплачено ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» на користь [PERSON] , а також наявність правових підстав для його проведення. Представник ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору, із претензією про відшкодування збитків, однак останній відповідач відмовився виконувати вимоги претензії та не вчинив жодних дій для повернення страхового відшкодування. Згідно п. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до абз. «а» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, з матеріалів справи судом встановлено, що 22.02.2020 року відповідач [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, спричинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої завдав матеріальної шкоди власнику автомобіля SIAT Alica, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , у ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача на суму 10888,63 грн. Надалі, 14.05.2021 року між ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» та ФОП [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги № 1/АК, відповідно до умов якого право грошової вимоги від ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» до [PERSON] за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АО/4165354 від 20.09.2019 року перейшло до ФОП [PERSON] (а.с. 32-38). Крім того, 01.12.2021 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги № 1/1/АК, на підстав якого ФОП [PERSON] відступив ФОП [PERSON] права вимоги до 38 боржників за укладеними договорами страхування, серед яких й за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АО/4165354 від 20.09.2019 року (а.с. 40-46). Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припиненні цивільних прав та обов`язків. Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Частиною 1 ст. 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Також варто зазначити, що згідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відтак, право зворотної вимоги (регресу) це вимога кредитора до боржника (особи, яка завдала шкоду) про повернення сплаченого за його вини відшкодування потерпілому. Підставою для заміни сторони у зобов`язанні, тобто процесуального правонаступництва, наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони на підставі договору відступлення права вимоги у правовідносинах і переходу до іншої особи (правонаступника) права і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. За загальним правилом суть правонаступництва полягає в переході прав та обов`язків, що особисто не пов`язані з особою, яка вибуває з правовідносин, до іншої особи (правонаступника), яка вступає у спірні правовідносини. Процесуальне законодавство не містить жодних обмежень щодо можливості заміни кредитора у зобов`язанні, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 512-514 ЦК України новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов`язанні, у тому числі і право вимоги за договором відступлення права вимоги. Наведені вище положення чинного законодавства в повній мірі спростовують доводи відповідача з приводу незаконності позовних вимог ФОП [PERSON] , оскільки у даному випадку відбулася виключно зміна кредитора, яка не зменшує обсягу прав та не збільшує обсягу відповідальності відповідача [PERSON] у взятих на себе зобов`язаннях. Із наведеного слідує, що на теперішній час відповідно до Договорів про відступлення права вимоги № 1/АК від 14.05.2021 року та № 1/1/АК від 01.12.2021 року відбулося процесуальне правонаступництво, у зв`язку із зміною кредитора у зобов`язанні, яке виникло між ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» та [PERSON] на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АО/4165354 від 20.09.2019 року. За таких обставин суд вважає, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, сумніву у суду не викликають, а тому позов ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає задоволенню в повному обсязі. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Як встановлено судом, 01.12.2021 року між ФОП [PERSON] , як клієнтом, та адвокатом Каплею А.С. було укладено Договір про надання правової допомоги № 2, відповідно до якого остання взяла на себе зобов`язання з надання професійної правничої допомоги в межах спорів про стягнення заборгованості за набутими правами вимоги до боржників згідно Договору про відступлення права вимоги № 1/1/АК від 01.12.2021 року (а.с. 48-49). На виконання вищевказаного Договору, представник позивача надала своєму клієнту послуги в загальному розмірі 3000 грн., які полягають у підготовці та подачі відповідної позовної заяви (а.с. 50). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при її розгляді, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими та такими, що відповідають принципам розумності та справедливості. При визначенні суми відшкодування суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908 грн., сплачені останньою при зверненні до суду з даним позовом На підставі ст.ст. 510, 512, 514, 516, 627, 1187, 1194 ЦК України,

Outcome: approved