Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Представник позивачки адвокат Сумцов Є.С. у грудні 2021 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] із указаним позовом, який мотивував тим, що у грудні 2021 року за допомогою автоматизованої системи виконавчих проваджень [PERSON] дізналася про те, що відносно неї відкрито виконавче провадження № 67689394. За адвокатським запитом приватним виконавцем Пересадько Олександром Борисовичембуло надано: копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.11.2021 про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 9068,00 грн; копію виконавчого напису від 10.06.2021 № 130419, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення із позивачки, як боржниці, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 9068,00 грн. Ознайомившись в автоматизованій системі виконавчих проваджень було встановлено, що 05.12.2021 приватним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС», а саме на заробітну плату, яку остання отримує у ТОВ «БРЕЙН СОРС КОРПОРЕЙШН». Також представник позивачки зазначив, що 09.06.2019 між позивачкою та ТОВ «АВЕНТУС Україна» був укладений договір № 955999 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, за умовами якого позивачка отримала кредит у розмірі 3000,00 грн, копію якого було надано приватним виконавцем та на який посилається приватний нотаріус в оспорюваному виконавчому написі. Разом з тим, у спірному виконавчому написі зазначені договори факторингу відповідно до яких було відступлено право вимоги відповідачу за кредитним договором № 955999 від 09.06.2019 укладеним між позивачкою та АТ «Альфа Банк», про який позивачці нічого не відомо. Відповідачем на адресу позивачки жодних повідомлень із розрахунками заборгованості, у тому числі з урахуванням сум коштів, спрямованих на погашення кредитної заборгованості не надходило. Сторона позивача вважає, що відповідачем було безпідставно здійснено нарахування заборгованості у розмірі 9068,00 грн. Ця заборгованість є оспорюванню, оскільки позивачка її не визнає, жодних письмових вимог про сам факт існування боргу саме в сумі 9068,00 грн та його сплату від відповідача позивачці не надходило, про вчинення виконавчого напису нотаріусом позивачку попередньо не повідомляли, вимог про погашення боргу, актуальні рахунки та розрахунок заборгованості до позивачки не надходило, вказаний кредитний договір не був нотаріально посвідчений, а тому у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Посилаючись на указані обставини, представник позивачки просить суд: 1) визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, вчинений 10.06.2021 та зареєстрований у реєстрі за № 130419, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 9068,00 грн таким, що не підлягає виконанню; 2) стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 1362 грн 00 коп. та понесені витрати на отримання професійної правничої допомоги. Ухвалою суду від 13.12.2021 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду. Також ухвалою суду від 13.09.2021 за заявою представника позивачки судом вжито заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення по виконавчому провадженню на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою суду від 10.01.2022 за клопотанням представника позивачки у відповідача та третьої особи приватного нотаріуса Остапенка Є.М. витребувано письмові докази. Відповідач надав частину витребуваних судом доказів. Разом з тим, приватний нотаріус Остапенко Є.М. не виконав вимоги ухвали суду про надання доказів. 25.01.2022 представницею відповідача був поданий відзив на позов, у якому остання просила відмовити позивачці у задоволенні позову із тих підстав, що 09.06.2019 між позивачкою та АТ «Альфа Банк» був укладений кредитний договір № 955999. В подальшому були укладені договори факторингу відповідно до яких ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло право вимоги до позивачки як позичальника за кредитним договором у тому числі право звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Також представниця відповідача вказала, що станом на дату подання відзиву на позов у позивачки наявна заборгованість за кредитним договором № 955999 від 09.06.2019 у розмірі 8318,00 грн перед ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», зобов`язання не виконані та не виконуються. Позивачці було надано заяву про зарахування зустрічних однорідних позовних вимог у зв`язку з чим, вимоги по сплаті правової допомоги можна вважати виконаними 15.01.2022. ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» виконано зарахування зустрічних однорідних позовних вимог щодо сплати позивачкою частини заборгованості у сумі 5500 грн, внаслідок чого заборгованість позивачки становить 2818 грн. Тому представниця відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення правової допомоги. 28.01.2022 представником позивачки було подано відповідь на відзив у якому останній посилаючись на аналогічні обставини, що зазначені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Також представник позивачки зазначив, що заперечення відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування на користь позивачки понесених нею витрат на отримання професійної правничої допомоги у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог є передчасними та необґрунтованими, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат та не є окремою позовною вимогою. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтувавши обставинами, які зазначені у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача та треті особи у судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причину неявки. Також треті особи не надали письмових пояснень. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі представника відповідача та третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивачки та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що 10.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 130419, за яким нотаріусом звернено стягнення заборгованості із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС», якому ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 250521-ФК від 25.05.2021, якому у свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 24122020-ФК від 24.12.2020, якому в свою чергу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 23/12/20 від 23.12.2020, якому АТ «Альфа Банк» на підставі договору факторингу №22102019 від 22.10.2019 відступлено право вимоги за кредитним договором № 955999 від 09.06.2019, укладеного між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] , за період з 25.05.2021 по 03.06.2021 включно в розмірі 9018,00 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2120,00 грн; заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 6898,00 грн. Загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення складає 9068,00 грн, у тому числі 50,00 грн за вчинення виконавчого напису нотаріуса (а.с. 8). На підставі зазначеного оспорюваного виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за № 130419 від 10.06.2021, приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Пересадьком Олександром Борисовичем постановою від 29.11.2021 було відкрито виконавче провадження № 67689394, а також у межах вказаного виконавчого провадження постановою від 05.12.2021 звернено стягнення на заробітну плату позивачки, яку вона отримує у ТОВ «БРЕЙН СОРС КОРПОРЕЙШН» (а.с. 7, 9). Також судом установлено, що 09.06.2019 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС Україна» був укладений договір за № 955999 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит у розмірі 3000,00 грн, строком на 30 днів зі зниженою процентною ставкою 0,01% та стандартною процентною ставкою 1,80% від суми позики за кожен день користування позикою (а.с. 10-12). Отже кредитний договір № 955999 від 09.06.2019, на який послався нотаріус в оспорюваному виконавчому написі насправді був укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС Україна», а не АТ «Альфа Банк». За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону (у редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Також, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відтак, для одержання виконавчого напису стягувач має надати нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким може здійснюватися стягнення у безспірному порядку, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Стороною відповідача та приватним нотаріусом Остапенком Є.М. не надано суду письмових доказів на підтвердження подання нотаріусу для одержання оспорюваного виконавчого напису про стягнення із [PERSON] 9018,00 грн боргу, оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору № 9555999 від 09.06.2019, укладеного між [PERSON] та АТ «Альфа Банк», а також доказів розміру заборгованості позивачки та її складових, що має ґрунтуватись на деталізованій виписці по рахунку боржника із даними про суми коштів внесених позичальником у рахунок виконання кредитних зобов`язань. Надана представником позивача копія кредитного договору за № 9555999 від 09.06.2019, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , не є нотаріально посвідченим договором, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, на підставі виконавчих написів нотаріусів. За змістом оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус Остапенко Є.М.. керувався пунктом 2 Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який був доповнений постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в цій частині був визнаний нечинним та незаконним, а тому приватний нотаріус Остапенко Є.М. при вчиненні виконавчого напису 10.06.2021 не мав права керуватись цим пунктом Переліку. За таких обставин, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Крім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять відомостей про те, що боржником отримане повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Ураховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат». Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, отже позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України уразі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у сумі 1362 грн 00 коп., зокрема за вимогу немайнового характеру в розмірі 908 грн 00 коп. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн 00 коп. Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн, суд враховує таке. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивачки у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 03.12.2021; додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 03.12.2021; ордер на надання правової допомоги адвокатом Сумцовим Є.С. від 08.12.2021; акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 09.02.2022, квитанцію від 05.01.2022 про перерахування позивачкою адвокату Сумцову Є.С. коштів за надання правової допомоги в розмірі 5500,00 грн. Указані докази підтверджують факт понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 5500,00 грн. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами». Також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Стороною відповідача не було заявлено клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги представника позивача та не доведено неспівмірність таких витрат. Доводи представника відповідача про зарахування зустрічних однорідних позовних вимог у зв`язку з чим, вимоги по сплаті правової допомоги можна вважати виконаними, суд відхиляє, оскільки витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат та не є окремою позовною вимогою і не можуть зараховуватися у рахунок погашення заборгованості за кредитом. За таких обставин, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню фактично понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500,00 грн.

Outcome: approved