Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач у жовтні 2021р. звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицький Володимир Васильович про визнання виконавчого напису нотаріуса №10231 від 10.06.2021р. таким, що не підлягає виконанню, стягнення судових витрат. В обґрунтування позову вказує, що 10.06.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинено виконавчий напис №10231 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором від 26.12.2020р. в розмірі 15350грн. Вважає виконавчий напис протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки жодної банківської картки на який здійснено переказ коштів та номера телефону, які зазначено відповідачем на запит адвоката, у позивача не було як і не отримувала іншим способом кошти від відповідача, ніяких повідомлень про наявну заборгованість позивач від відповідача не отримувала, заборгованість не є безспірною. Про наявність виконавчого провадження дізналась 29.09.2021р. Ухвалою суду від 25.10.2021р. забезпечено позов у даній цивільній справі та зупинено стягнення коштів в межах наявного ВП. 17.12.2021р. відповідач подав відзив на позов, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки 26.12.2020р. між сторонами був укладений кредитний договір №0580-7661, і про погашення боргу по ньому відповідач неодноразово звертався до позивача в т.ч. 27.05.2021р., однак вимоги залишались без реагування, після чого відбулось звернення до нотаріуса. Щодо витрат на правову допомогу, то такі є необґрунтованими. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив позов задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. Представник відповідача у судові засідання не з`явився, подавши письмовий відзив на позов. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Заперечень на позов та жодних клопотань, заяв до суду не подавали. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов є обґрунтований та підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.06.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинено виконавчий напис №10231 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором від 26.12.2020р. №0580-7661 за період з 09.01.2021р. по 04.06.2021р. в розмірі 15 000грн., з яких: 5000грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 10000грн. по несплачених відсотках, 350грн. за вчинення виконавчого напису (а.с.39). За умовами кредитного договору від 26.12.2020р. №0580-7661 та Правил надання споживчих кредитів (електронна форма з одноразовим ідентифікатором), укладеного між сторонами, сума кредиту визначена 5000грн. (шляхом безготівкового перерахунку на картку позичальника), строком погашення 14 днів, з погашенням 28% або 2% в день - 1400грн. за цей період 14-тиденного користування (а.с.26-37). Водночас, як слідує з умов даного договору, поза межами строку дії договору, який може пролонговуватись, позичальник сплачує проценти за ч.2 ст.625 ЦК України та штраф (п.11, 11.1, 11.2,14 договору та п.6.6, 6.7, п.7 Правил) Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат»\~ (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 зі змінами та доповненнями на час вчинення виконавчого напису (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зі змінами) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Втім, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). Як доводила сторона позивача, жодної банківської картки на який здійснено переказ коштів та номера телефону, які зазначено відповідачем на запит адвоката (а.с.25,38), у позивача не було як і не отримувала вона іншим способом кошти від відповідача, ніяких повідомлень про наявну заборгованість позивач від відповідача не отримувала, а отже заборгованість не є безспірною. Про наявність виконавчого провадження дізналась 29.09.2021р. (а.с.13-18). Стороною позивача надано виписки по іншій банківській картці/рахунку позивача цього ж банку (а.с.41-42), водночас суд зазначає, що наявність такої банківської картки не може однозначно свідчити про факт відсутності інших карток у позивача, а тому такий доказ оцінюється критично. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказав, що кошти перерахував позивачу за електронним договором, про погашення боргу по такому кредитному договору відповідач неодноразово звертався до позивача в т.ч. 27.05.2021р., однак вимоги залишались без реагування, після чого відбулось звернення до нотаріуса. Однак, жодних доказів щодо таких доводів сторона відповідача не надала, в т.ч. і розрахунок заборгованості по нарахованих відсотках після закінчення 14-ти денного строку кредитного договору, а у разі пролонгації такого (за умовами договору та Правил не більше 4-х раз) відповідні докази продовження договірних відносин. При цьому, після строку дії договору сторони обумовили нарахування іншої неустойки за ст.625 ЦК України, а не відсотки зазначені у виконавчому написі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства (ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р.), у зв`язку із чим, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір за подачу позову 908.0грн. (а.с.12), за забезпечення позову 454.00грн (а.с.48). Щодо стягнення коштів на правову допомогу, які відповідач просив зменшити, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.134 ЦПК України до першої заяви по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Так, представником позивача не додано жодного документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а тому цій частині слід відмовити. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial