Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Дашко В.М. звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Як вказує представник позивача, відповідач підписав Заяву № б/н від 05.09.2012 з метою отримання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт надає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. У разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.12.6 Договору. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому Договором. В порушення умов кредитування відповідач не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 31.08.2021 виникла заборгованість в сумі 43752.25 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 2000,00 грн та заборгованості за відсотками - 41752,25 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини та положення ст. 509, 525-527, 530, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначив, що не визнає позов в повному обсязі з тих підстав, що на момент укладення договору 05.09.2012 він був неповнолітнім. Також, [PERSON] зазначив, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи не містять його підпису, тому вище перелічені документи не можна розцінювати як частину кредитного договору. Також, у відзиві відповідач зазначив, що позивач не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що 05.09.2012 відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що з підписанням цієї заяви він ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. На підставі зазначених вище документів відповідачу було відкрито картковий рахунок, ключем до якого є пластикова картка, яку [PERSON] отримав. Виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 8 років, однак позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю погодився з ними, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними коштами та погашення, які він здійснював. Щодо недотримання АТ КБ «Приватбанк» вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», представник позивача зазначив, що: банком було надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору; сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Також, у відповіді на відзив представник позивача зазначив, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість. Крім того, зазначено, що [PERSON] було видано кредитну картку лише 24.04.2014, тобто після досягнення ним повноліття, якою він користувався. Посилаючись на вищезазначені обставини, представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі. Згідно листа Покровської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 63). Ухвалою судді від 12.11.2020 у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 12.01.2021, яке було відкладене на 04.03.2021. 05 березня 2021 року ухвалою суду провадження у даній справі зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 546/151/21 за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору. Ухвалою суду від 22.11.2021 поновлене провадження у справі та призначене судове засідання на 23.12.2021, яке за клопотанням представника відповідача відкладене на 10.02.2022. У судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 54). Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду від позивача та його представник надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнали (а.с. 149). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованостіпідлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05 вересня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання заяви, укладено договір, згідно з умовами якого останній отримав дебетну картку (а.с. 11). Вказано обставина підтверджується тим, що на звороті Анкети - заяви від 05.09.2012 в графі «виявляю бажання оформити на своє ім`я» відмітка стоїть напроти рядка «Дебетова особиста картка» (звор а.с. 11). У анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг. До анкети - заяви банком додано витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та копію Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та копію витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» (а.с. 14, 15-40). Дані витяги не містять підпису відповідача. Як встановлено з копії паспорта відповідача, [PERSON] народився [INFO] (а.с. 41). Тобто на момент підписання 05.09.2012 анкети - заяви відповідач [PERSON] був неповнолітнім. 25 листопада 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, укладено кредитний договір. У анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с. 12). Як встановлено із заяви на внесення персональних даних клієнта ПриватБанку від 10.04.2014 в Анкету клієнта було внесено дані про те, що [PERSON] на дату внесення змін є солдатом ВЧ 3024 (а.с. 42). [PERSON] на підставі кредитного договору було видано кредитні картки: 24.04.2014 картка № [NUMBER] (строк дії до 01/18); 29.09.2014 картка № [NUMBER] (строк дії до 09/18); 25.11.2014 картка № [NUMBER] (строк дії до 09/18); 17.06.2015 картка № [NUMBER] (строк дії до 11/16); 15.07.2015 картка № [NUMBER] (строк дії до 01/18); 11.01.2017 картка № [NUMBER] (строк дії до 07/20); 25.07.2018 картка № [NUMBER] (строк дії до 12/21) (а.с. 9). Тобто вперше кредитна картка позивачу [PERSON] була видана 24.04.2014 (після досягнення ним повноліття). Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, у рішенні суду від 03.09.2021 у справі № 546/151/21 за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору також встановлено, що кредитну картку [PERSON] вперше отримав будучи повнолітньою особою (а.с. 131-134). Відповідно до довідки Приватбанк про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н): старт карткового рахунку 24.04.2014 № [NUMBER] , кредитний ліміт встановлено в розмірі 500,00 грн; 31.07.2014 кредитний ліміт збільшено до 2000,00 грн (а.с. 10). Згідно виписки по картковому рахунку [PERSON] , кредитний ліміт встановлено 24.04.2014 в сумі 500,00 грн., в графі «Залишок після операції», яка відображає загальну суму заборгованості, на цю дату вказано 0,00 грн. Інформації про видачу кредитних коштів [PERSON] та існування у нього заборгованості до цієї дати виписка не містить. Останній користувався наданими картками, знімаючи готівкові кошти та поповнюючи свій рахунок, фактично погодившись на запропоновані банком умови (а.с. 49-51). Згідно з наданими банком розрахунками заборгованості за договором б/н від 05.09.2012, у відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором виникла заборгованість в сумі 43752,25 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 2000,00 грн та заборгованості за відсотками - 41752,25 грн (а.с. 6-8). Відповідно до поданої 28.01.2021 до суду заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 05.09.2012 в сумі 5418, яка складається з: заборгованості за кредитом - 2000,00 грн, заборгованості за відсотками - 3418,28 грн та понесені судові витрати (а.с. 86). Приписами пунктів 1, 2 частини 2 статті 49 ЦПК України встановлено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Суд приймає дану заяву позивача про зменшення позовних вимог, яка відповідатиме інтересам більш слабкої сторони - фізичної особи (боржника) у відносинах із кредитною установою (банком). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що у анкеті - заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 05 вересня 2012 року процентна ставка не зазначена, а Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, та які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 вересня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви. А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Однак, враховуючи, що відповідач фактично отримав та використовував кошти позивача, які в добровільному порядку не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму непогашеного тіла кредиту, яка у відповідності до наданого позивачем розрахунку становить 2000,00 грн, задовольнивши позов в цій частині. При цьому, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками - 3418,28грн, задоволенню не підлягає за необґрунтованістю, що в цілому відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. До поданого позову додано платіжне доручення № PROM4B14EL від 24.09.2020 про сплату судового збору в розмірі 2102,00 грн (а.с. 1). Відповідно до виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір по даній справі в розмірі 2102,00 грн було зараховано до Державного бюджету України (а.с. 59). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на суму 2000,00 грн, тобто 36,91 % від суми позову, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати в розмірі 775,85 грн. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial