Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Нєдов О.С. звернувся в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Позов обґрунтовано тим, що 07.08.2009 між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований відділом РАЦС виконкому Южненського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис від 07.08.2009 № 114. В шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Южного міського суду Одеської області від 28.10.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Южного міського суду Одеської області від 25.11.2013 встановлено стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] , щомісячно, починаючи з 19.08.2013 у розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітнього сина, до 27.12.2027. Позивач належним чином виконував свої батьківські обов`язки щодо сплати аліментів на утримання дитини починаючи з липня 2013 року по травень 2016 року, переказував щомісяця грошові кошти встановлені судом. Починаючи з листопада місяця 2015 року, [PERSON] та [PERSON] знову почали проживати разом, однією сім`єю без укладання шлюбу, у квартирі позивача, за адресою: [ADDRESS] . Протягом 5 років починаючи з листопада 2015 року по 22.12.2020 сторони проживали разом в одній квартирі, вели спільне господарство та спільний бюджет, виховували спільного сина та сина [PERSON] від першого шлюбу, здійснювали спільні покупки та витрати на утримання житла, спільно проводили відпочинки та сімейні свята. Після початку проживання однією сім`єю, [PERSON] ще декілька місяців сплачував аліменти, проте, починаючи з червня 2016 року припинив переводити кошти, із врахуванням того, що родина возз`єдналася та необхідність сплати аліментів відпала, так як обидва батька приймали участь у вихованні та забезпеченні дитини, як сім`я. Однак, рішення суду про встановлення аліментів скасоване не було. Під час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач періодично сплачував послуги за навчання сина. Також під час проживання однією сім`єю, позивач здійснював оплату послуг та покупок, необхідних для побутового життя сім`ї, а також забезпечення дитини: - 09.10.2016 позивач після покупки, застрахував планшет сина; - 07.03.2017 позивач брав кредит, у розмірі 21 898,80 грн., для придбання телевізору для сім`ї; - 18.12.2017 позивач придбав мобільний телефон для сина марки CAT В30 Dual Slim Black, вартістю 1999,00 грн.; - 10.02.2018 позивач придбав цифрове піаніно для сина, вартістю 13 474,00 грн.; - 07.12.2018 позивач, як законний представник свого сина заключив декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу; - 03.05.2020 позивач придбав навушники марки Motorola Pluse Escape Black, для музичної діяльності сина, вартістю 998,00 грн.; - 10.12.2020 позивач придбав для потреб сина персональний комп`ютер у зборі, монітор, Web-камеру, Bluetooth-adapter та набір клавіатуру з мишкою, загальною вартістю 15357,00 грн. Окрім наведених доказів забезпечення родини та сина предметами побутової необхідності та оплатою необхідних послуг під час проживання однією сім`єю без укладання шлюбу, сім`я проводила відпочинок та дозвілля разом, що доводиться фотокартками та спільною участю в життєвих подіях. Після того, як родина вдруге, 22.12.2020 припинила проживати разом, позивач, як свідомий батько та відповідальний громадянин знову почав сплачувати аліменти на утримання сина. Стягнення аліментів за даним виконавчим провадженням є незаконним, та його виконання порушить права та інтереси [PERSON] адже він належним чином виконував батьківські обов`язки, протягом всього часу. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Проживання дитини разом з батьком, з якого стягнуто аліменти, утримання батьком своєї дитини, його виховання, добровільне виконання батьківських обов`язків і несплату аліментів внаслідок утримання дітей, суд має вважати суттєвою. обставиною, яка є підставою для звільнення від заборгованості зі сплати аліментів. Старшим державним виконавцем Южненського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), було зроблено та зареєстровано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів щодо [PERSON] . Розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з 19.08.2013 по 31.08.2021 становить 156601,09 грн. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 07.10.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25.10.2021 до суду через канцелярію надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позивач як у позовній заяві, так і в заяві про зміну предмету позову визнає, що аліменти не сплачував. Твердження позивача про те, що « [PERSON] виконував свій батьківський обов`язок у іншому порядку аніж встановив суд» та «забезпечував їх матеріально», «що позбавляє його обов`язку сплачувати аліменти», не відповідає дійсності та суперечить вимогам чинного законодавства України. Доводи позивача щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як підстави для звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів, є такими, що спрямовані на ухилення від виконання рішення суду щодо сплати аліментів на утримання дитини. Положеннями статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. У зв`язку з викладеним відповідач [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] повністю. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 11.11.2021 явку сторін визнано обов`язковою. 16.11.2021 до суду через канцелярію надійшли заперечення, в яких відповідач [PERSON] зазначає, що сам факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу не підтверджує ту обставину, що позивач приймав активну участь у належному матеріальному забезпеченні сина, та не є обставиною, що має істотне значення для скасування заборгованості за аліментами, тобто рішення суду про стягнення аліментів ним не виконувалося. Позивач зазначив, що «до суду надано докази того, що позивач протягом 5 років постійно придбавав різні цінні побутові прилади для родини та сина, такі як піаніно, навушники, телефон, планшет, комп`ютер, та інше». Проте такі витрати є додатковими витратами на дитину у зв`язку із розвитком певних її здібностей та до аліментів не відносяться. Позивач добровільно разом із відповідачем здійснював додаткові витрати на дитину, а не виконував рішення Южного міського суду Одеської області від 25 листопада 2013 року, яким стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина. Саме собою встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу не може автоматично доказувати виконання ним рішення суду про стягнення аліментів. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Нєдов О.С. та позивач [PERSON] позовну заяву з урахуванням уточнених позовних вимог підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Позивач зазначив, що після розірвання шлюбу 28.10.2013 стосунки колишнього подружжя покращились і у 2015 році особисто перевіз речі, дружину разом із сином до себе в квартиру, вважав, що проживають однією сім`єю, забезпечував потреби сина щодо фізичного розвитку, його талантів, купував все необхідне сину, турбувався про його здоров`я, як наслідок син був дуже до нього прив`язаний. Всі разом проживали в однокімнатній квартирі, дружина готувала для всіх їжу, купувала в тому числі і для нього одяг, разом проводили дозвілля, відвідували театр, їздили самі та разом приймали гостей, відвідували батьків. У зв`язку з проживанням однією сім`єю вирішив, що аліменти не потрібно сплачувати. Однак коли у грудні 2020 року [PERSON] переїхала з квартири, позивач знову почав добровільно перераховувати аліменти. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала з підстав зазначених у відзиві та запереченнях, при цьому пояснила, що вони дійсно у вказаний період всі разом із дітьми та відповідачем проживали у однокімнатній квартирі [ADDRESS] , однак не як сім`я. Зазначає, що вимушена була переїхати жити до відповідача заради дитини, однак спільного господарства не вели, мали окремі бюджети та фактично були співмешканцями. Не заперечує, що відповідач забезпечував додаткові витрати сина [PERSON] , приймав участь у його вихованні, однак повсякденне життя сина вона забезпечувала сама, придбавала харчі та одяг для дитини, відповідач [PERSON] у таких витратах ніколи участі не брав. Позивач зазначає, що дохід вона отримувала через надання послуг манікюру, займалась рієлторством та вела інтернет-магазин, працювала бухгалтером, при цьому позивач ніколи її не утримував, не дарував подарунки. Фізичний розвиток дитини, участь в міжнародних конкурсах, спільні подорожі оплачували порівно із позивачем. Наразі дитина не бажає спілкуватись із батьком, хоча його ніхто не налаштовує проти батька. Сторони аби не травмувати психіку сина, заперечують проти опитування сина [PERSON] в судовому засіданні. Суд встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, дослідивши докази, заслухавши думку учасників судового процесу приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 07.08.2009 між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований відділом РАЦС виконкому Южненського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис від 07.08.2009 № 114. В шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Рішенням Южного міського суду Одеської області від 28.10.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.16). Рішенням Южного міського суду Одеської області від 25.11.2013 постановлено стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] , щомісячно, починаючи з 19.08.2013 у розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітнього сина, до 27.12.2027 року (а.с.18). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.08.2021 заборгованість [PERSON] становить 156601,09 грн. (а.с.112). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.10.2014 квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] - 1/2 та [PERSON] - 1/2 (а.с.21). Суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Відповідно до роз`яснень, даних у п. 1 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Допитаний під час судового розгляду в якості свідка [PERSON] , який являється братом позивача, пояснив, що родина [PERSON] , [PERSON] та син [PERSON] в період 2015 - 2020 років проживали однією сім`єю, [PERSON] приїздив із сином в м. Одеса, водив його в зоопарк та інші цікаві для дітей місця. Яким чином вирішувались матеріальні питання в сім`ї, свідку не відомо. Свідок [PERSON] , брат позивача, під час судового розгляду пояснив, що [PERSON] та [PERSON] в період 2015 - 2020 років проживали як чоловік та дружина разом з дітьми одним цілим, повноцінною сім`єю, син [PERSON] був забезпечений та доглянутий. Що стосується матеріального забезпечення та розподілу витрат всередині сім`ї, свідку з цього приводу нічого не відомо. При цьому свідок пам`ятає, що позивач придбав сину велосипед, син відвідував басейн, у [PERSON] був комп`ютер. Свідок [PERSON] , дружина брата позивача, під час судового розгляду пояснила, що останній раз вони сім`ями зустрічались [INFO] на дні народженні її молодшої дитини. До того зустрічались на сімейних святах і коли їздили до дідуся і бабусі. Сім`я [PERSON] та [PERSON] в період 2015 - 2020 років проживали повноцінно, на святах, зокрема на хрестинах у молодшого брата, веселились, танцювали. Свідку відомо, що позивач придбав для [PERSON] піаніно, син був дуже прив`язаний до батька, був забезпеченим і мав багато іграшок, конструктор та спортивний куточок. Крім того свідку відомо, що відповідач [PERSON] працювала в дистриб`юторській мережі, робила манікюр, а також певний проміжок часу працювала бухгалтером. Відповідач багато їздила з дитиною за кордон, зі слів свекрухи знає, що позивач оплачував витрати у цих поїздках за [PERSON] . З письмових пояснень заступника директора з виховної роботи [PERSON] та класного керівника [PERSON] вбачається, що батько [PERSON] приймав участь у шкільному житті сина [PERSON] , стосунки між ними були гарні (а.с.122,124). З пояснювальної записки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що в період приблизно 2015 - 2021 років, коли відповідач був на добовому чергуванні, до нього приходив його син, з яким вони разом робили уроки, син приносив батькові обід та вечерю (а.с.123). Крім того, як зазначала в судовому засіданні сама відповідач, вони дійсно в період з листопада 2015 року по грудень 2020 року проживали разом з сином та позивачем у квартирі, яка належить [PERSON] та сину [PERSON] , вона готувала для всіх їжу, придбавала в тому числі і для відповідача одяг, іноді оплачувала на ім`я господаря квартири комунальні послуги, разом оплачували ремонт у школі, їздили в театр, водили дитину до лікаря, разом займались вихованням дитини, разом їздили до батьків та допомагали їм, позивач сплачував комунальні послуги, привозив із села продукти, оплачував витрати на сина пов`язанні із поїздками за кордон. Законодавцем встановлено, що «сім`я» на відміну від «шлюбу» є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. При цьому, для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації. Головною ознакою проживання однією сім`єю є систематичне ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні. Статтею 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Таким чином судом встановлено, що з листопада 2015 року по грудень 2020 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки як чоловік та жінка, а тому вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості за аліментами по виконавчому листу від 25.11.2013 № 519/1247/13-ц, за період 01.11.2015 по 22.12.2020, суд зазначає наступне. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Також суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Положеннями статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. З наведених норм права та практики ЄСПЛ вбачається, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Посилання сторони позивача на те, що сім`я з 2015 року по грудень 2020 року проживала разом і позивач брав активну участь у вихованні сина, належному матеріальному забезпеченні дитини, що є обставиною, яка має істотне значення та є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, не заслуговують на увагу, оскільки отримання аліментів на дитину, не залежить від того перебувають батьки у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. Аналогічний правовий висновок містить у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року по справі № 723/3193/19-ц При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість рішень суду. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а тому повинно відповідати вимогам, вміщеним у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року). Позивач не оспорює наданого державним виконавцем Южненського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розрахунку заборгованості за аліментами, але в порядку, зокрема, ст. 197 СК України просить звільнити його від заборгованості. При цьому істотних обставин для звільнення від сплати аліментів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 197 СК України, позивачем не наведено. Що стосується придбання позивачем для сина [PERSON] мобільного телефону, цифрового піаніно, навушників та персонального комп`ютера у зборі то такі витрати є додатковими витратами за власною волею батька на дитину у зв`язку із розвитком певних її здібностей та до аліментів не відносяться. Схожі правові висновки наведено в постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 521/16595/18, від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19. Суд зазначає, що саме по собі пред`явлення виконавчого листа до виконання з певною затримкою, але в межах строку на його пред`явлення, не є підставою для звільнення позивача від обов`язку по сплаті заборгованості з аліментів. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 343/860/17. Всі інші обставини, зазначені позивачем та його представником як підставу для звільнення від сплати заборгованості по аліментам не є обставинами, що мають істотне значення та не можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам в порядку ч. 2 ст. 197 СК України. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial