Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

У червні місяці 2021 року фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з лютого 2015 року по березень 2021 року у сумі 2987,69 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що рішенням виконавчого комітету Меліоративнівської селищної ради VІ скликання від 24 грудня 2014 року № 113 Голові селищної ради було доручено укласти з позивачем договір на надання житлово-комунальних послуг з утримання багатоповерхових житлових будинків, споруд та прибудинкових територій в смт. Меліоративне Новомосковського району Дніпропетровської області строком на 5 років, а рішенням від 30 січня 2015 року № 11-29/VІ затверджено договір та тарифи на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій, яким зобов`язано визначеного на конкурсних засадах виконавця житлово-комунальних послуг ФОП [PERSON] приступити до виконання своїх обов`язків з 01 лютого 2015 року. На підставі цих рішень, 01 лютого 2015 року між ФОП [PERSON] та Меліортивнівською селищною радою був укладений Договір на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій, а 31 січня 2020 року між [PERSON] та Піщанською сільською радою була укладена додаткова угода до вказаного договору, відповідно до якої змінено Замовника «Меліоративнівську селищну раду» на «Піщанську сільську раду». Протягом дії вказаного вище Договору, органом місцевого самоврядування на підставі рішень були встановлені тарифи на послуги з утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій. 01 лютого 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 01017. Відповідно до вказаного договору, розмір загальної площі квартири, відповідно до якої здійснюється розрахунок, становить 44 кв.м. Платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Однак, відповідач оплату за надані послуги не здійснював, згідно з довідкою №96 від 12 квітня 2021 року заборгованість відповідача перед позивачем за період з лютого 2015 року по березень 2021 року становить 2987,69 грн. Вказані суми позивач хоче стягнути з відповідача, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 8 липня 2021 року відкрите спрощене позовне провадження у справі. В судове засідання представник позивача - адвокат І.В. Лосяков не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, вважається таким, що повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Тому, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та займається наступними видами діяльності: 81.10 - комплексне обслуговування об`єктів; 81.29 - інші види діяльності із прибирання; 43.21 - електромонтажні роботи; 43.22 - монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 49.41 - вантажний автомобільний транспорт; 37.00 - каналізація, відведення й очищення стічних вод; 38.11 - збирання безпечних відходів; 38.21 - оброблення та видалення безпечних відходів. Зазначене підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1002431046 від 05 квітня 2017 року (а.с.5). Відповідно до рішення виконавчого комітету Меліоративнівської селищної ради VІ скликання «Про затвердження результатів конкурсу на визначення виконання житлово-комунальних послуг з утримання багатоповерхових житлових будинків, споруд та прибудинкових територій в смт. Меліоративне» від 24 грудня 2014 року № 113 Голові селищної ради було доручено укласти з позивачем ФОП [PERSON] договір на надання житлово-комунальних послуг з утримання багатоповерхових житлових будинків, споруд та прибудинкових територій в смт. Меліоративне Новомосковського району Дніпропетровської області строком на 5 років. Згідно з рішенням Меліоративнівської селищної ради VІ скликання «Про затвердження результатів конкурсу на визначення виконання житлово-комунальних послуг з утримання багатоповерхових житлових будинків, споруд та прибудинкових територій» від 30 січня 2015 року № 11-29/VІ затверджено договір та тарифи на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій, яким зобов`язано визначеного на конкурсних засадах виконавця житлово-комунальних послуг ФОП [PERSON] приступити до виконання своїх обов`язків з 01 лютого 2015 року . Судом встановлено, що 01 лютого 2015 року на підставі вищевказаного рішення між позивачем ФОП [PERSON] та Меліоративнівською селищною радою був укладений Договір на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій, який є додатком № 1 до рішення Меліоративнівської селищної ради VІ скликання «Про затвердження результатів конкурсу на визначення виконання житлово-комунальних послуг з утримання багатоповерхових житлових будинків, споруд та прибудинкових територій» від 30 січня 2015 року № 11-29/VІ (а.с.12-16). Суду надано копію додаткової угоди від 31 січня 2020 року до договору на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій від 01 лютого 2015 року, відповідно до якої змінено одну із сторін договору, а саме Замовника «Меліоративнівська селищна рада» на «Піщанська сільська рада» (а.с.17). Судом встановлено, що 01 лютого 2015 року між позивачем ФОП [PERSON] , який є виконавцем за договором, та відповідачем [PERSON] , який є споживачем за договором, був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, предметом цього договору є забезпечення Виконавцем надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] , а Споживачем забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифах у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Відповідно до п. 1.2. вказаного договору, Виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Відповідно до п. 1.4. вказаного договору, розмір загальної площі квартири становить 60.1 м.кв. Відповідно до п. 2.1. договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно з додатком № 3 до рішення Меліоративнівської селищної ради VІ скликання «Про затвердження результатів конкурсу на визначення виконання житлово-комунальних послуг з утримання багатоповерхових житлових будинків, споруд та прибудинкових територій» від 30 січня 2015 року № 11-29/VІ, були затверджені тарифи для 5-ти та 2-х поверхових будинків з поточним ремонтом 50%, відповідно до якого тариф на обслуговування будинку [ADDRESS] на 2015 рік становить 1,22 грн. за квадратний метр. Згідно з рішенням Меліоративнівської селищної ради VІІ скликання «Про погодження тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій на період з 01.02.2016 року до 31.01.2017 року» № 3 від 20 січня 2016 року, були погоджені тарифи на утримання будинків та прибудинкових територій, відповідно до якого тариф на обслуговування будинку [ADDRESS] на 2016 рік становить 1,58 грн. за квадратний метр. Згідно з рішенням Меліоративнівської селищної ради VІІ скликання «Про погодження тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій на період з 01.02.2017 року до 31.01.2018 року» № 2 від 27 січня 2017 року, були погоджені тарифи на утримання будинків та прибудинкових територій, відповідно до якого тариф на обслуговування будинку [ADDRESS] на 2017 рік становить 2,15 грн. за квадратний метр. Згідно з рішенням Меліоративнівської селищної ради VІІ скликання «Про погодження тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій на період з 01.02.2018 року до 31.01.2019 року» № 4 від 31 січня 2018 року, були погоджені тарифи на утримання будинків та прибудинкових територій, відповідно до якого тариф на обслуговування будинку [ADDRESS] на 2018 рік становить 2,50 грн. за квадратний метр. Згідно з рішенням виконавчого комітету Піщанської сільської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» № 2 від 30 січня 2019 року, були встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в смт. Меліоративне, відповідно до якого тариф на обслуговування будинку [ADDRESS] на 2019 рік становить 3,30 грн. за квадратний метр. Згідно з рішенням виконавчого комітету Піщанської сільської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» № 6 від 29 січня 2020 року, були встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в смт. Меліоративне, відповідно до якого тариф на обслуговування будинку [ADDRESS] на 2020 рік становить 4,15 грн. за квадратний метр. Згідно з рішенням виконавчого комітету Піщанської сільської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» № 7 від 27 січня 2021 року, були встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в смт. Меліоративне, відповідно до якого тариф на обслуговування будинку [ADDRESS] на 2021 рік становить 4,15 грн. за квадратний метр. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає в зазначеній квартирі, користується наданими їй позивачем послугами, але не здійснює своєчасно плату за житлово-комунальні послуги, в результаті чого у останньої виникла заборгованість за період з лютого 2015 року до березень 2021 року в сумі 112987,69 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості позивача 05 червня 2020 року за вих. № 102 позивач на адресу відповідача направив письмову вимогу про погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, однак станом на дату звернення до суду з вказаним позовом остання не сплатила суму боргу (а.с.17). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3 цього закону). Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Порядок користування приміщеннями, а також утримання житлових будинків визначається Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 в редакції від 14.01.2009 року і ст. ст. 20, 21 Закону України від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги» відповідно до яких власник або споживач, зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та інше. Так, пунктом 1 частини першої статті 20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 32 Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Статтею 162 ЖК України передбачено, що Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК України дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими і питання щодо належного виконання відповідних зобов`язань, житловим законодавством не регулюється. Натомість, відповідно до частини першої статті 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством. З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зміни до ЦК України (відповідно до вимог ст. 4 ЦК України) Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства. За змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші). Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги. Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на правову позицію ВС України, викладену у постанові від 10.10.2012 року по справі №6-110цс12, свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов`язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов`язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3, 6, 12, 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії. Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові ВС України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. У постанові від 25 листопада 2014 року у справі № 916/3566/13 ВС України дійшов висновку, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не є наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що позивач належним чином надає послуги з утримання будинку та прибудинкових територій за адресою буд. [ADDRESS] , а відповідач отримує ці послуги, що породжує у цих сторін відповідні права та обов`язки. В свою чергу, обов`язки сторонами повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, іншими актами цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України), а з огляду на приписи ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. У відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком проведеного позивачем, з яким погоджується суд, заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги за період з лютого 2015 року до березня 2021 року складає 2987,69 грн. З урахуванням того, що відповідач споживає житлово-комунальні послуги, пов`язані з утриманням житлового приміщення, докази сплати заборгованості матеріали справи не містять та відповідачем не надані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн., суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У своїй постанові Верховний Суд КАС від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зробив висновок про те, що відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (пункт 35 цієї постанови). Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа (п. 36 постанови). Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, а тому останній може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (п. 37 даної постанови). Як убачається з позовної заяви представником позивача у відповідності до приписів ч. 1 ст. 134 ЦПК України наведений попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу, які поніс позивач в розмірі 1500,00 грн. На їх підтвердження останній надав: договір № 7 про надання правової допомоги від 24 травня 2021 року, а також товарний чек на суму 1500,00 грн.. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок про те, що саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в Додатковій Постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зв`язку з наведеним, відповідно до приписів ч. 3 ст. 137 ЦПК України, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 1500,00 грн., що відповідатиме складності справи та виконаних адвокатом послуг з урахуванням витраченого ним розумного часу на здійснення певних робіт. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволені позовні вимоги у повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача ФОП [PERSON] також належить стягнути понесені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved