Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] втратившим право користування житлом, а саме квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що відповідач який являється їй батьком є наймачем квартири [ADDRESS] , однак, в даній квартирі він не проживає з 1992 року після розірвання шлюбу, що стверджується відповідним актом. Оскільки, відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] , виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим порушуються її права, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 15 грудня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідач - [PERSON] , який належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження, своїм правом подати відзив на позов, у встановлений судом строк, не скористався. Про розгляд справи повідомлявся через опублікування у мережі Інтернет за веб-адресою: mkm.zk.court.gov.ua. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. Вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами житлового законодавства. Відповідно до ст.61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до типового договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 31 жовтня 1990 року, відповідач [PERSON] являється квартиронаймачем квартири [ADDRESS] (а.с.7). На підтаві ст.64 ЖУ УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно архівного витягу рішення від 10.10.1992 року за №193 «Про бронювання квартир, зарахування на квартирний та кооперативний облік, заключення договорів житлового найму, обмін та надання звільнених квартир» з відповідачем [PERSON] , склад сім`ї 4 чоловіка (а.с.10). За твердженням позивача відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає з 1992 року, дане підтверджується актом про фактичне місце не проживання особи за адресою [ADDRESS] від 21 травня 2013 року за №83 (а.с.9). Відповідно до ст.78 ЖК УРСР тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення. Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право на користування житлом внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] з яким було укладено типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed