Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

22.06.2021 позивач [PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчуга з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрезерв плюс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.06.2021 [PERSON] дізналася з додатку «Дія» про відкриття виконавчого провадження та звернення стягнення на заробітну плату. Приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. відкрито виконавче провадження №65765411 від 11.06.2021 за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. від 15.03.2021 №12092 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінрезерв плюс» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 003-16007-211113 від 21.11.2013, укладеному між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] , в розмірі 22442 грн. 63 коп. 11.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. у виконавчому провадженні №65765411 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату [PERSON] , яку він отримує в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Стафф Гранд». [PERSON] зазначає, що постійно проживав в м. Кременчук Полтавської області та ніколи не проживав у м. Києві, немає майна у Київській області, тому немає підстав для вчинення виконавчого напису на території Київського міського нотаріального округу. Крім того, позивач зазначає, що не укладав жодних кредитних договорів ані із ТОВ «Дельта Банк», ані із ТОВ «ФК «Фінрезерв плюс», у той час як із постанови про відкриття провадження вбачається, що борг виник на підставі кредитного договору № 003-16007-211113 від 21.11.2013, укладеного із первісним кредитором - ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким у подальшому було відступлено. На думку позивача, виконавчий напис вчинений нотаріусом з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки під час вчинення виконавчого напису нотаріусом не перевірено безспірність заборгованості, не враховано, що норми чинного законодавства, які дозволяли вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі, вже не чинні, а тому є таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд скасувати виконавчий напис №12092, вчинений 15.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хрою Н.С. про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінрезерв плюс» заборгованості у розмірі 22442 грн. 63 коп. Одночасно з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням № 65765411, яке відкрито 11.06.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л., щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. від вчиненого 15.03.2021 про звернення стягнення з [PERSON] , в рахунок погашення заборгованості на користь ТОВ «ФК «Фінрезерв плюс» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 003-16007-211113 від 21.11.2013, укладеному між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] , в розмірі 22442 грн. 63 коп., до набрання законної сили рішенням у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 25.06.2021 матеріали вищевказаної справи було передано на розгляд Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Згідно автоматизованого розподілу справу 28.09.2021 передано для розгляду судді Стеценко А.В. Ухвалою судді 29.09.2021 заяву про забезпечення позову було задоволено, зупинено стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису. 11.11.2021на адресу суду надійшли виписки про зарахування судового до спеціального державного бюджету України. Ухвалою судді від 12.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явився, 16.12.2021 від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, шляхом направлення повістки, ухвали про відкриття провадження по справі та копії позовної заяви з усіма додатками на адресу його місцезнаходження, які отримані представником відповідача 05.01.2022 та 31.01.2022, про що свідчить поштові повідомлення, відзив на позовну заяву до суду не подав, із заявами з процесуальних питань до суду не звертався. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. повідомлений про час та місце розгляду справи, шляхом направлення повістки, ухвали про відкриття провадження по справі та копії позовної заяви з усіма додатками на адресу його місцезнаходження, які отримані представником відповідача 10.01.2022 та 31.01.2022, про що свідчить поштові повідомлення, відзив на позовну заяву до суду не подав, із заявами з процесуальних питань до суду не звертався. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, шляхом направлення повістки, ухвали та копії позовної заяви з усіма додатками на адресу місцезнаходження, заяв по суті справи та з процесуальних питань на адресу суду не направив. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 15.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис №12092 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінрезерв плюс» заборгованості у розмірі 22442 грн. 63 коп. На підставі вищевказаного виконавчого напису Приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. відкрито виконавче провадження №65765411 від 11.06.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінрезерв плюс» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 003-16007-211113 від 21.11.2013, укладеному між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] , в розмірі 22442 грн. 63 коп. 11.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. у виконавчому провадженні №65765411 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату [PERSON] , яку він отримує в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Стафф Гранд». Із наданих копій постанови вбачається, що позивач є боржником за кредитним договором від 21.11.2013 № 003-16007-211113, укладеному між ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким було відступлено ТОВ «Росвен Інвест Україна», відповідно до договорів про відступлення права вимоги за кредитними договорами № 142/К та №143/К від 26.01.2021. В подальшому 30.12.202 га підставі договору факторингу №1-30/12 ТОВ «ФК «УНО Капітал» набуло право нового кредитора. 24.01.2021 на підставі договору відступлення права вимоги №1-27/01 ТОВ «ФК Фінрезерв плюс» набуло право нового кредитора за договором, сума заборгованості за яким складає 22442 грн. 63 коп. З вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «про нотаріат» стягнуто плати зі стягувача, яка підлягає поверненню з боржника на користь стягувача. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі ст. 87 на підставі вищевказаного виконавчого напису для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 зміни, внесені до Переліку постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», визнано незаконними та нечинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 зазначене вище рішення суду залишено без змін. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 в редакції постанови КМУ від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дубліката має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 06.06.2019 в справі №750/1627/18, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 по справі №310/9293/15. Розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 по справі №6-887цс17. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому кредитором нотаріусу Кредитному договору та розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має кредитор при зверненні до нотаріуса. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача. Оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено, договором про надання правничої допомоги від 18.06.2021, копією акту наданих послуг та виконаних робіт до договору про надання послуг у галузі права від 18.06.2021 на суму 2400 грн. 00 коп. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 910/4881/18, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved