Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

У листопаді 2021 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якої позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» станом на 21 жовтня 2021 року заборгованість за кредитним договором № 22030000271174 від 13 січня 2020 року у розмірі 81\~131 грн. 90 коп. та судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 грн. Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. 13 січня 2020 року АТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі рішення щодо надання кредиту було погоджено відповідачу надання кредитних коштів та видано банківську картку. 13 січня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22030000271174, відповідно до якого банк надає відповідачу грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит, оплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлений договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за договором в повному обсязі. Умовами кредитного договору передбачено, що банк надає відповідачу грошові кошти (кредит) в сумі 75\~000 грн. строком на 60 місяців, кінцева дата повернення якого 13 січня 2025 року. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 13.01.2020 року по 12.05.2021 року 5% від суми кредиту; з 13.05.2021 року по 12.08.2022 року 4% від суми кредиту; з 13.08.2022 року по 12.11.2023 року 3% від суми кредиту; з 13.11.2023 року по 13.01.2025 року 1,95% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом 56 % річних. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту станом на 21 жовтня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 81\~131,90 грн., що складається з: 66\~200,00 грн. залишок простроченого кредиту; 14\~931,90 грн. залишок прострочених комісій. До теперішнього\~часу сума\~боргу за\~кредитним договором №22030000271174 від 13 січня 2020 року відповідачем не погашена. З метою захисту порушених прав та інтересів, позивач обрав судовий захист відновлення таких прав, що і зумовило звернутись до суду з відповідною позовною заявою про стягнення заборгованості. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 листопада 2021 року, головуючим суддею у справі визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 10 грудня 2021 року позовну заяву Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, натомість в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження, без виклику сторін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, причини неявки суду не повідомила, відзиву, заяв, заперечень до суду не надала. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.\~280-282\~ЦПК\~України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 13 січня 2020 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 22030000271174 від 13 січня 2020 року. [PERSON] згідно укладеного кредитного договору № 22030000271174 від 13 січня 2020 року звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг та 13 січня 2020 року підписала Заяву-згоду № 1147703 на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб АТ «Банк Кредит Дніпро» із змінами та доповненнями, яка розміщена на веб-сайті банку www.сreditdnepr.com.ua, і беззастережно приєдналася до умов Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб, які є невід`ємною частиною кредитного договору та разом вони складають єдиний договір та підтвердила, що вона повністю проінформована з умовами кредитування. Відповідач своїм підписом підтвердила отримання у письмовій формі Паспорту споживчого кредиту. Відповідно до укладеного договору, відповідач отримала кредит у сумі 74 400 грн. на строк до 13 січня 2025 року зі сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту: з 13.01.2020 року по 12.05.2021 року 5% від суми кредиту; з 13.05.2021 року по 12.08.2022 року 4% від суми кредиту; з 13.08.2022 року по 12.11.2023 року 3% від суми кредиту; з 13.11.2023 року по 13.01.2025 року 1,95% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом 56 % річних. Паспортом споживчого кредиту «Кредит готівкою, Промо зі страховкою (25-75)» передбачено реальну річну процентну ставку, відсотки річних 106,55%. До позовної заяви банком додано заяву-згоду на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб, кредитний договір, Паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою, Промо зі страховкою (25-75)», розписку про отримання картки, універсальний договір банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро». Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором №22030000271174 від 13 січня 2020 року вбачається, що станом на 21 жовтня 2021 року заборгованість по ньому становить 81\~131,90 грн., що складається з: 66\~200,00 грн. залишок простроченого кредиту; 14\~931,90 грн. залишок прострочених комісій. Виниклі спірні правовідносини між сторонами у справі, регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049\~ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Підписуючи Заяву-згоду № 1147703 на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб АТ «Банк Кредит Дніпро» із змінами та доповненнями, яка розміщена на веб-сайті банку www.сreditdnepr.com.ua, відповідач приєдналася до умов Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб, які є невід`ємною частиною кредитного договору № 22030000271174 від 13 січня 2020 року та разом вони складають єдиний договір та підтвердила, що вона повністю проінформована з умовами кредитування. Відповідач своїм підписом підтвердила отримання у письмовій формі Паспорту споживчого кредиту. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, про що свідчить наявність заборгованості, доказів на спростування доводів позивача та суми заборгованості відповідач суду не надала, у зв`язку з чим суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 22030000271174 від 13 січня 2020 року, яка станом на 21 жовтня 2021 року склала 66\~200,00 грн. (залишок простроченого кредиту). Підстав для звільнення [PERSON] від сплати зазначеної суми судом не встановлено. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача комісії, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України). За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України). Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. З цих підстав суд доходить висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність вимог АТ «Банк Кредит Дніпро» щодо стягнення залишку прострочених комісій у розмірі 14\~931,90 грн. і відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» частково. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial