Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

21 січня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з вказаним позовом до відповідачки [PERSON] , згідно з яким просив ухвалити судове рішення про розірвання шлюбу, який зареєстрований 23 вересня 2015 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №751. Позивач вказує, що від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим. Шлюбні стосунки між ними припинились у зв`язку з відсутністю спільних інтересів та вподобань, поглядів на сімейне життя та ролі кожного з подружжя в ньому. Вважає, що їхнє подальше спільне, сумісне життя неможливе, оскільки це не відповідає їхнім інтересам. За таких обставин, позивач вважає, що продовження сімейних відносин та збереження сім`ї є неможливим. Строк для примирення просить не надавати. Ухвалою від 24 січня 2022 року відкрито провадження у справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити повністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, надала заяву, за якою просила суд розглядати справу за її відсутності. Позов визнала і не заперечує проти його задоволення. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище " [PERSON] ". Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 23 вересня 2015 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №751 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 жовтня 2015 року (а.с.9). Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України,\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу, - не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України,\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України,\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з`ясувати прізвище відповідача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України\~передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч.8\~ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9\~ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] », суд приходить висновку про необхідність залишення відповідачці їй прізвища « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами розгляду не підлягає, оскільки позивач не просив стягувати з відповідача на його користь судовий збір. Однак, враховуючи те, що відповідачкою до початку розгляду справи по суті, визнано позовні вимоги про розірвання шлюбу, на примирення сторони не згодні, тому суд приходить висновку, що 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в сумі 496,20 грн. необхідно повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved