Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням В.Писарівського районного суду Сумської області від 15.07.2021 у справі № 575/49/21 задоволені його позовні вимоги до [PERSON] та стягнуто борг за договором позики в сумі 527 105, 00 грн., інфляційні втрати в сумі 24 119, 57 грн., три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 5 014, 78 грн. Рішення суду набрало законної сили 07.10.2021. Відповідачем рішення суду виконано двома частинами: 22.12.2021 - 269 946, 41 грн., 28.12.2021 - 291 855, 34 грн., отже рішення суду виконано 28.12.2021. До дати фактичного виконання рішення суду 30.11.2021 позивачем на адресу відповідача направлена вимога про повернення позики, в тому числі інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми боргу за період, неохоплений рішенням суду, починаючи з 26.01.2021. Вказана вимога відповідачем не виконана. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за період з 26.01.2021 по 27.12.2021 включно (до 28.12.2021). У зв`язку з наведеним позивач просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] у підготовче засідання надав письмову заяву про його проведення без його участі. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав, надав суду заяву про розгляд справи у підготовчому засіданні без його участі, де позов визнав, проти його задоволення не заперечує. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно проналізувавши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 4, 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Судом встановлено, що рішенням В.Писарівського районного суду Сумської області від 15.07.2021 у справі № 575/49/21 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] 527 105, 00 грн. боргу за договором позики, 24 119, 57 грн. інфляційних втрат та 5 014, 78 грн. три відсотки річних від простроченої суми боргу (а.с. 11-13). Рішення суду набрало законної сили 07.10.2021. Згідно із вказаним рішенням суду, відповідно до наданого розрахунку позивачем сума боргу складається із: 527 105, 00 грн. заборгованості за договором, інфляційних втрат за період з 02.10.2020 по 25.01.2021 при індексі інфляції за період прострочення зобов`язання 1,04575857 в сумі 24 119, 57 грн., а також 3% річних за період з 02.10.2020 по 31.12.2020 в сумі 3 931, 68 грн. та за період з 01.01.2021 по 25.01.2021 в сумі 1 083, 09 грн., загальною сумою 5 014, 78 грн. 08.11.2021 на виконання рішення суду видано виконавчий лист № 575/49/21 та відповідно до постанови начальника В.Писарівського відділу ДВС в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Мовчан Л.О. від 19.11.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 67579720 про примусове виконання виконавчого листа (а.с. 5). З постанови начальника В.Писарівського відділу ДВС в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Мовчан Л.О. від 12.01.2022 виконавче провадження ВП № 67579720 закінчене у зв`язку зі сплатою боргу у повному обсязі (а.с. 6): а саме: кошти в сумі 269 946, 41 грн. перераховано за платіжним дорученням № 4508 від 21.12.2021, в сумі 291 855, 34 грн. перераховано за платіжним дорученням № 4567 від 24.12.2021. З виписки, яка додана до матеріалів справи, слідує, що кошти в сумі 269 946, 41 грн. зараховані 22.12.2021, кошти в сумі 291 855, 34 грн. зараховані 28.12.2021 (а.с. 7). 30.11.2021 позивачем на адресу відповідача направлена вимога про повернення боргу та розрахунок станом на 30.11.2021 інфляційних втрат за період з 02.10.2020 по 25.01.2021 в сумі 24 119, 57 грн., а також 3% річних за період з 02.10.2020 по 25.01.2021 в сумі 5 014, 78 грн., а також інфляційних втрат за період з 01.02.2021 по 31.10.2021 в сумі 37 418, 98 грн., три відсотки річних від простроченої суми боргу за період з 26.01.2021 по 30.11.2021 в сумі 13 387, 02 грн. (а.с. 8,9). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договором позики, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Крім того, правовий аналіз норм статей 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника від цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Такий правовий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). З матеріалів справи вбачається, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується судовим рішенням, яке не виконано, тому згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України він має відшкодувати позивачу його інфляційні втрати та сплатити 3 % річних. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов висновку про те, що на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договорами позики, яке не виконано, тому відповідач, який прострочив виконання грошового зобов`язання, має сплатити позивачу інфляційні втрати та 3% річних за період, що не охоплений судовим рішенням, тобто з 26.01.2021 до 28.12.2021 (по 27.12.2021 включно). При цьому, суд погоджується з розрахунком позивача щодо сум інфляційних втрат та 3% річних. Позов відповідач визнав, доказів, які спростовують позовні вимоги, ним суду не надано. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] 39 681, 55 грн. інфляційних втрат та 14 438, 01 грн. три відсотки річних за прострочення боргового зобов`язання за період з 26.01.2021 по 27.12.2021 включно. У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254нс191 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому правона позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежуєтьсяостанніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Аналогічними є висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у Постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved