Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

25.08.2020 до Святошинського районного суду міста Києва надійшов позов [PERSON] до АТ «Страхова група «ТАС», у якому позивач просить стягнути із відповідача різницю суми несплаченого страхового відшкодування у розмірі 20 466,49 грн, пеню від несплаченою суми страхового відшкодування 755,84 грн., заборгованість з урахуванням індексу інфляції 1923,81грн.6 3% річних 218,68 грн., вартість проведення судової експертизи в сумі 2000,00 грн., а всього 25 364,82 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 08.06.2019 в м. Херсоні по вул. Кременчуцька, 102 автомобіль Volkswagen Golf Variant, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] вчинив ДТП та щодо нього складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, але провадження закрито внаслідок закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності. В результаті вказаної ДТП автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача, отримав технічні пошкодження. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ № 7778891 цивільно-правова відповідальність [PERSON] щодо автомобіля Volkswagen Golf Variant, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в АТ «Страхова група «ТАС». Після настання страхового випадку позивач звернулась до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 25.09.2019 р. Представник відповідача здійснив огляд пошкодженого транспортного засобу, за результатами якого складено акт огляду транспортного засобу. Після того позивач направила до відповідача заяву про страхове відшкодування від 02.12.2019р., в якому просила сплатити 42534,59 грн, де матеріальні збитки - 40 514,59 грн., вартість експертного дослідження - 2020грн. Але відповідач сплатив лише 20048,10грн. 07.09.2021 р. Позивачка звернулася до суду з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача різницю суми несплаченого страхового відшкодування 21 661,64 грн, пеню від несплаченою суми страхового відшкодування 3960,61 грн., заборгованість з урахуванням індексу інфляції 2219,32 грн., 3% річних 927,59 грн., вартість проведення судової експертизи в сумі 2000,00 грн., а всього 30 769,16 грн. 31.08.2020 р. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд у порядку загального позовного провадження. 15.09.2020 р. на адресу Святошинського районного суду міста Києва надійшов відзив відповідача, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що згідно ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пеердбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальними ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Матеріальний збиток завданий позивачу з пдв становить 23 007,72 грн. Відповідно до п.36.2 ст.36 вказаного закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19.01.2021 р. у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19.03.2021 р. задоволено клопотання про призначення експертизи та провадження по справі зупинено до отримання висновку експертизи. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 03.08.2021 року провадження по справі поновлено та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 08.09.2021 року прийнято заяву представника позивача про збільшення позовних вимог. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14.12.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Проніної О.О. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що просить позов задовольнити, з підстав викладених у ньому. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. У відзиві просить розглянути справу без його участі та заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа в судове засідання також не з`явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні у ній письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких гуртуються позовні вимоги, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 08.06.2019 в м. Херсоні по вул. Кременчуцька,102 автомобіль Volkswagen Golf Variant, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] вчинив ДТП, внаслідок якого належний позивачці автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] , отримав технічні пошкодження. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ № 7778891цивільно-правова відповідальність [PERSON] щодо автомобіля Volkswagen Golf Variant, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в АТ «Страхова група «ТАС». (а.с. 14). Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.09.2019р. по справі № 766/18704/19 встановлено що в діях [PERSON] вбачається склад адміністративного правопорушення, але провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. (а.с.10) Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 25.10.2019р. Позивач звернулась до відповідача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, за результатами якого складено акт огляду транспортного засобу. Також позивач направила на адресу відповідача заяву про страхове відшкодування від 02.12.2019р., в якому просила виплатити 42534,59 грн., де розмір матеріальних збитків становить 40514,59 грн., вартість експертного дослідження 2020грн. (а.с.1,) АТ «Страхова група «ТАС» листом №16800 від 03.12.2019р. повідомила позивачку про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 20048,10 грн. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 26.04.2021р. у справі була призначена автотоварознавча експертиза, за наслідком проведення якої було складено висновок (а.с. 195- 211), згідно якого вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу внаслідок його пошкодження в результаті ДТП у цінах станом на час його пошкодження складає 41709,74 грн., вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля в результаті ДТП в цінах станом на час його пошкодження становить 41709,74 грн. Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (частина третя статті 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (статті 396 ЦК України). Позивач на момент ДТП керував транспортним засобом на достатній правовій підставі та був законним власником автомобіля. У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками в свою чергу є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Положеннями ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п.9 ч.1 ст.7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Правові відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (далі - Закон №1961-IV). Статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Крім того, згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування та передбачені п. 35.2 ст. 35 цього Закону документи, які мають відношення до дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 36.2 цього ж Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Таким чином, страхова компанія відповідач, уклавши з [PERSON] договір страхування його цивільно-правової відповідальності, взяла на себе зобов`язання в межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У відповідності до висновку автотоварознавчої експертизи (а.с. 195- 211), вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу внаслідок його пошкодження в результаті ДТП у цінах станом на час його пошкодження складає 41709,74 грн., вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля в результаті ДТП в цінах станом на час його пошкодження становить 41709,74 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування за шкоду, завдану автомобілю Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] у сумі 21 661 гривень 64 копійку. Що стосується позовних вимог, щодо стягнення із страховика пені, інфляційного збільшення суми боргу та 3 % річних за неналежне виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, судом встановлено наступне. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, - виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За приписами ч. 3 ст. 549 ЦК України, - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Верховного Суду від 06.06.2019 року у справі № 758/8819/16-ц встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов`язанням, оскільки в разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату страхувальникові або іншій особі. А тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 625 ЦК України. Згідно з абзацем 2 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, - «Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК)». Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, - «При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК)». Крім того аналогічна правова позиція, щодо правомірності застосування положень ст. 625 ЦК України до зобов`язальних правовідносин, які виникають із договорів страхування, декларується в узагальненнях Верховного Суду України сформульованих у листі від 01.07.2014 року - «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», відповідно до яких - «Правильними є висновки судів про необхідність застосування ст. 625 ЦК щодо відповідальності за порушення грошового зобов`язання у спорах, які виникають з договорів страхування. Оскільки зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми». Аналогічна правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду України, наприклад у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року по справі № 6-49цс12 зазначається, що - «законодавство України не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України), індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України)». Крім того така ж правова позиція висвітлена Верховним Судом у постанові Верховного Суду від 06.06.2019 року по справі № 758/8819/16-ц. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати з 02.04.2020 по 31.07.2021 в сумі 2219,32 грн., три відсотки річних з 02.04.2020р. по 05.09.2021р. в сумі 927,59 грн. , пеню за період з 02.04.2020р. пот05.09.2021р. у розмірі 3960,61 грн. Крім того, надані позивачем розрахунки не були спростовані відповідачем. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч.6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, яких позивач зазнав у зв`язку із проведенням експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку, що підтверджені документально, у розмірі 6 600,00 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при поданні позову позивач сплатив судовий збір в сумі 840, 00 грн., що підтверджується долученою квитанцією до позовної заяви, а тому, у зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, суд знаходить підстави для стягнення вказаної суми із відповідача на користь позивача. Також позивачем зазначено про наявність витрат на правову допомогу, та надані відповідні докази та розрахунок надання такої допомоги у сумі 17915,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved