Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на підставі договору дарування від 20 грудня 1997 року він є власником буд. [ADDRESS] , де зареєстрований рідний брат його покійної дружини, відповідач [PERSON] , який однак за даною адресою фактично не мешкає з серпня 2019 року, бо забрав свої власні речі та виїхав з будинку. Отже, відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але фактично у спірному будинку не проживає з серпня 2019 року по теперішній час, не бере участі в оплаті комунальних послуг з утримання будинку позивача. Оскільки відповідач добровільно не бажає надавати згоду на зняття з реєстрації, то просив суд за ст. 391, 405 ЦК усунути перешкоди позивачу у здійснені права власності на будинок [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування таким житлом. Не погоджуючись із позовом від відповідача до суду надійшов відзив, де [PERSON] зазначав, що починаючи з липня 2015 року він проживав разом зі своєю рідною сестрою та [PERSON] аж до початку грудня 2019 року по [ADDRESS] , після чого його сестра з позивачем відправили його на кілька тижнів до тітки у м. Покровськ, щоб не повертати йому позичені у відповідача кошти. Додавав, що він перебуває у тяжкому становищі, оскільки є інвалідом І групи за захворюванням серця та майже не виходить з дому, тому самостійно не може повернутися додому. Згодом його сестра померла, а [PERSON] відмовився повернути йому позичені гроші. Оскільки його тітка з м. Покровськ виганяє його з будинку, а йому 61 рік, то він має намір повернутися жити за місцем своєї реєстрації, де не мешкав деякий через поважні причини. Отже, просив суд в позові [PERSON] відмовити повністю. У судове засідання ані позивач, [PERSON] , ані його представник, [PERSON] , не з`явились, надавши заяву з проханням вирішити справу за їх відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні поданого позову. Відповідач, [PERSON] , у судове також не з`явився, надавши заяву з проханням вирішити спір у його відсутність, підтримуючи поданий ним відзив. На підставі ч. 1 ст. 273 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Таким чином суд, розглянувши справу за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору дарування від 20 грудня 1997 року, посвідченого нотаріально, реєстр № 1-4034, вбачається, що [PERSON] є власником буд. [ADDRESS] , що підтверджується реєстрацією права власності позивача на такий будинок Маріупольським БТІ 12 вересня 2001 року, реєстр № 17882. За інформацією від 16 вересня 2020 року та від 6 жовтня 2020 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що у буд. [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та з 31 серпня 2016 року [PERSON] , [INFO] . Натомість, згідно із довідкою про склад родини КСН «Азовець» від 16 вересня 2020 року вбачається, що в буд. [ADDRESS] фактично проживає лише один [PERSON] . Відповідно до довідки МСЕК від 18 лютого 2017 року вбачається, що [PERSON] є особою з 1-Б групою інвалідності з 1 жовтня 2017 року та безстроково, потребуючи постійного стороннього догляду. При цьому за інформацією № 57 від 29 листопада 2021 року КУ «Маріупольський будинок-інтернат для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю № 1» вбачається, що [PERSON] за наказом № 265/4 від 21 вересня 2021 року починаючи з 21 вересня 2021 року перебуває на повному державному забезпеченні відповідно до путівки № 102/23, виданої Департаментом соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації, у КУ «Маріупольський будинок-інтернат для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю № 1», будучи зареєстрованим на теперішній час по [ADDRESS] , тобто за місцем свого перебування. Також суд вказує, що на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 січня 2021 року провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та моральної шкоди було закрито через прийняття судом відмови [PERSON] від заявлених ним позовних вимог. Суд на підставі досліджених доказів встановив, що відповідач, [PERSON] , фактично починаючи з 2020 року у буд. [ADDRESS] не мешкає, а з 21 вересня 2021 року відповідач зареєстрований в [ADDRESS] за місцем свого перебування на повному державному забезпеченні в КУ «Маріупольський будинок-інтернат для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю № 1». Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись ним може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є, та проживання разом із власником такого житла. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 2 вересня 2019 року по справі № 731/34/17-ц. Суд при цьому зауважує, що аналіз положень глави 32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна прав щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд встановив, що відповідач не є членом родини позивача, який є власником буд. [ADDRESS] . Також на теперішній час сторони не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, оскільки [PERSON] мешкає окремо від позивача, починаючи з 2020 року. Крім того зараз [PERSON] забезпечений житлом, оскільки перебуває на повному державному забезпеченні в КУ «Маріупольський будинок-інтернат для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю № 1», де відповідач зареєстрований з 21 вересня 2021 року. Таким чином на підставі наведеного судом обґрунтування право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року по справі № 357/7940/16-ц. Отже, за фактичних обставин, встановлених у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що відповідач, який не є членом родини позивача, залишаючись зареєстрованим у спірному житловому приміщенні, однак не користуючись ним понад передбачені законом строки, маючи інше місце реєстрації свого проживання, є таким, що втратив право користування буд. [ADDRESS] . Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання [PERSON] у спірному житловому будинку з 2020 року свідчить про фактичну втрату ним права на користування таким житлом, через що наявні законні підстави для задоволення поданого [PERSON] позову шляхом позбавлення [PERSON] права користування буд. [ADDRESS] . На підставі переліченого вмотивування суд відкидає доводи, наведені відповідачем у відзиві на позов [PERSON] . Суд зауважує, що оскільки [PERSON] є особою з 1-Б групою інвалідності, то на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ч. 6 ст. 141 ЦПК від сплати судового збору за наслідком розгляду справи в суді він звільнений.

Outcome: approved