Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~23 грудня 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області, Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області про поновлення порушеного права на отримання земельної частки (паю), визнання права на отримання земельної частки (паю), визнання права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову вказують на те, що в період з 1990 року по 2002 рік були членами КСП « ім. Ілліча» Барвінківського району Харківської області. В 1995 році КСП «ім. Ілліча» був виданий державний акт на право колективної власності, однак вони не були включені до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мали право на отримання земельних паїв. Крім того у період з 1995 року по 1996 рік тимчасово працювали у КСП « Червоний оскіл», а тому також мають право на отримання земельних часток зазначеного підприємства. Набули право на земельну частку (пай) з дня видачі державного акта на землю, з цього часу вказане право не оспорювалось та припинено не було. \~ \~ \~ \~У відзиві на позов Барвінківська міська рада Ізюмського району зазначає, що згідно трудової книжки [PERSON] , копія якої додана до позовної заяви, останній прийнятий в члени КСП «ім. Ілліча» на роботу чабаном 01.08.1990 року згідно протоколу № 3 від 01.08.1990 року. Право на позов у [PERSON] виникло ще у 1995 році, трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 71 ЦК УРСР 1963 року, минув до набрання чинності ЦК України 2003 року. З позовом [PERSON] звернувся до суду лише у 2021 році, жодних доказів, які б вказували на поважність причини пропуску строку позовної давності, тобто підтверджували наявність об`єктивних, істотних непереборних причин, що не залежали від волі позивача, які унеможливлювали його звернення з цим позовом впродовж зазначено строку, він не надав. Отже, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, у зв`язку з закінченням строку позовної давності. Крім того позивачкою, [PERSON] не надано належних та доступних доказів, що вона була прийнята та перебувала у складі членів КС « ім. Ілліча» Барвінківського району Харківської області на період одержання останнім державного акта на право колективної власності на землю серії ХР -02-00-000419 від 28 листопад 1995 року. Просять суд відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі. \~ \~ \~ \~У відзиві на позовну заяву відповідач Оскільська сільська рада Ізюмського району Харківської області вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вони тимчасово працювали у КСП « Червоний оскіл», просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Учасники справи в судове засідання не з`явились. \~ \~ \~ \~Надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , 01.08.1990 року був прийнятий до членів КСП « ім. Ілліча» на роботу чабаном та 30.08.1990 року звільнений з роботу у зв`язку зі зміною місця проживання, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с.16). Згідно копії архівної довідки № 530 від 04.11.2013 року виданої архівним відділом Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] працював у КСП ім. Ілліча з 1990 по 2001 рік, що підтверджується документами архівного фонду колгоспу ім.. Ілліча Барвінківського району Харківської області в книгах обліку праці та розрахунків з членами колгоспу, обліку трудового стажу (а.с.17). [PERSON] працювала у КСП ім. Ілліча Барвінківського району Харківської області у період з 1990 року по 2002 рік, що підтверджується копією архівної довідки № 531 від 04.11.2013 року, виданої архівним відділом Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області ( а.с.19). Відповідно до розпорядження Барвінківської РДА № 619 від 17.09.1996 року розмір земельної частки ( паю) по КСП ім. Ілліча складає 12,07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості). 28 листопада 1995 року КСП ім. Ілліча отримало Державний акт на право колективної власності на землю серія ХР -02-00-000419 ( а.с.27-39). Інформація щодо [PERSON] та [PERSON] , в списках громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства відсутня. Постановою Верховної Ради Української РСР «Про земельну реформу», в редакції від 24.02.1994 року, визначено, що земельна реформа є складовою частиною економічної реформи, здійснюваної в Україні у зв`язку з переходом економіки держави до ринкових відносин. Завданням цієї реформи є перерозподіл земель з одночасною передачею їх у приватну та колективну власність, а також у користування підприємствам, установам і організаціям з метою створення умов для рівноправного розвитку різних форм господарювання на землі, формування багатоукладної економіки, раціонального використання та охорони земель. З 15 березня 1991 року всі землі Української РСР оголошено об`єктом земельної реформи. Здійснення земельної реформи покладено на обласні, районні, міські, селищні і сільські Ради народних депутатів і Раду Міністрів Української РСР. Передачу земель у приватну та колективну власність, а також надання їх у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям у ході земельної реформи та закріплення їх прав власності або користування землею вирішено здійснювати в порядку, встановленому\~Земельним кодексом України. Відповідно до п.п. 1-2\~Указу Президента України №720/95від 8серпня 1995року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствами організаціям»\~(далі-Указ Президента України №720/95), паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам,сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), визначені\~Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року. Статями 1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»від 05.06.2003року визначено,що право на земельну частку (пай)мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно статті 23 Земельного кодексу України\~(№561-ХІІвід 18.12.1990року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від16.04.2004№ 7«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Аналізуючи положення зазначених вище норм можна дійти висновку, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов - перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на момент отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. При цьому, невнесення до списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не позбавляє її права на земельну частку (пай), оскільки таке право особи є безумовним. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права [PERSON] на включення до Додатку 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХР-02-00-000419 від 28 листопада 1995 року, виданого колективному сільськогосподарському підприємстві «ім. Ілліча» Барвінківського району Харківської області, визнання за [PERSON] права на отримання земельної частки (паю) площею 12,07 в умовних кадастрових гектарах із земель розпайованого КСП « ім. Ілліча» Барвінківського району Харківської області, визнання права [PERSON] на включення до Додатку 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХР-02-00-000419 від 28 листопада 1995 року, виданого колективному сільськогосподарському підприємстві « ім. Ілліча» Барвінківського району Харківської області, визнання за [PERSON] право на отримання земельної частки (паю) площею 12,07 в умовних кадастрових гектарах із земель розпайованого КСП « ім. Ілліча» Барвінківського району Харківської області підлягають задоволенню. Стосовно строку позовної давності суд зазначає наступне. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»\~(далі - Конвенція), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року в справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року в справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених\~законом\~можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Враховуючи, що метою встановлення у\~законі\~позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного\~законом\~інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Суд зазначає, що відповідно до встановлених ним обставин справи та вимог закону позивачі набувала право на земельну частку (пай) з дня видачі державного акта на землю. З цього часу вказане право позивачів не оспорювалось та припинено не було. Позовні вимоги, щодо визнання права [PERSON] на включення до Додатку 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХР-14-00-000535 виданого колективному сільськогосподарському підприємстві «Червоний оскіл» та визнання права [PERSON] на включення до Додатку 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХР-14-00-000535 виданого колективному сільськогосподарському підприємстві «Червоний оскіл» задоволенню не підлягають, оскільки матеріали справи не містять належного обґрунтування даної вимоги. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial