Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

08 листопада 2021 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна та приватний виконавець виконавчого округу Вінницької облсаті Турський Олександр Віталійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлагє виконанню, в якій позивач просить суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною 11 червня 2021 року за № 56776 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 21025,00 грн. таким, що не підлягає виконанню, судові витрати просить покласти на відповідача. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 26 липня 2021 року від адміністрації Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСТАН», де він працює, йому стало відомо про надходження постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06 липня 2021 року ВП 3 65927571, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським Олександром Віталійовичем на підставі виконавчого напису № 56776, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною 11 червня 2021 року, про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті фінанс» заборгованості в розмірі 21025,00 грн. Позивач зазначає, що до вказаного часу він не отримував жодних повідомлень про наявність у нього заборгованості або вимог про погашення заборгованості ні від жодної фінансової установи. Як стало зрозуміло з отриманих на підприємстві копій документів, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна 11 червня 2021 року вчинила виконавчий напис № 56776 про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті фінанс» заборгованості в розмірі 21025,00 грн. Оскільки жодних договірних відносин або зобов`язань перед зазначеною компанією та іншими фінансовими установами він не мав, з метою встановлення підстав виникнення заборгованості, його представник звернувся до всіх вищезазначених осіб з запитами про надання оригінального договору з фінансовою установою, за яким виникла заборгованість, докази безспірності розміру заборгованості, в тому числі копії засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику. Згідно отриманих відповідей, приватний нотаріус Грисюк О.В. за зазначеною адресою не знаходиться, а ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» відмовилась надавати інформацію, пославшись на її конфіденційність. З наданих приватним виконавцем Турським О.В. копій документів стало відомо, що приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна 11 червня 2021 року винесла виконавчий напис № 56776 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті фінанс» заборгованості в розмірі 21025,00 грн. Позивач вважає дії відповідача Грисюк О.В. з вчинення виконавчого напису протиправними, а виконавчий напис, приєднаний до договору як невід`ємна частина, таким, що не підлягає виконанню, оскільки був вчинений нотаріусом лише на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Разом з тим, позивач вказує, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, якою було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Крім того, чинне законодавство України не передбачає умов та підстав для вчинення виконавчого напису при поданні оригіналу договору позики, викладеного в простій письмовій формі. Учинення виконавчого напису на підставі нотаріально непосвідчених письмових договорів чинним законодавством станом на 11 червня 2021 року також не передбачалось. Таким чином, зазначає позивач, у момент вчинення виконавчого напису 11 червня 2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення. Окрім цього, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 11 червня 2021 року, була обумовлена й іншими обставинами. Зокрема, згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду У країни від 05 червня 2017 року у справі № 6-887цс17 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (пункт 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № З05/2082/14-ц). Також позивач вказує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду у справі № 826/20084/14 від 20 червня 2018 року. Із наданих матеріалів вбачається, що вчинення виконавчого напису відбулось без дослідження кредитного договору 002-01533-311013 від 31 жовтня 2013 року, укладеного між позивачем та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», оскільки такий договір не укладався, а позивачем було подано заяву про встановлення кредитної лінії, без подання будь-яких претензій чи повідомлень- вимог про попередження боржника про заборгованість, умови та порядок її погашення із доказами направлення та вручення позивачу таких документів. Отже, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не витребував від стягувана додаткових документів, вчинив виконавчий напис в порушення норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також, як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що також узгоджується з установленими у даній справі фактичними обставинами, що відповідає правовому висновку наведеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 по справі № 645/1979/15-ц. Виконавчий напис, вчинений 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна та зареєстрований в реєстрі за № 56776, не відповідає вимогам законодавства України, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат», а тому виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Безспірність відповідальності позивача за даним позовом нотаріусом не встановлена, більш того, Велика Палата Верховного Суду за правовою позицією, зазначеною в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 вважає, що до правовідносин, які виникають з підписання заяви (анкети-заяви, тощо) про відкриття кредитної лінії неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи постановлено здійснювати в спрощеному позовному провадженні та призначено по справі судове засідання. Крім цього, 02 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович та приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні N 65927571, відкритому на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною 11 червня 2021 року N 56776, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 21025,00 грн., до набрання законної сили рішенням у цій справі. Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову в цивільній справі з ЄУН 142/567/21 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна та приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволено, зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 65927571 з примусового виконання виконавчого напису № 56776, виданого 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з боржника, яким є [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" заборгованості в розмірі 21025,00 гривень, до набрання законної сили рішенням в цивільній справі з ЄУН 142/567/21 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна та приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Близнюк В. В. в судове засідання 11 лютого 2022 року не з`явились, разом з тим в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без його та позивача участі та про підтримання позовних вимог, не заперечує проти ухвалення в справі заочного рішення. В судове засідання 02 грудня 2021 року, 20 січня 2022 року та 11 лютого 2022 року відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, свого уповноваженого представника не направив, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь яких заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна в жодне судове засідання не з`явилась, та на адресу суду повернулися конверти, в яких третій особі були направлені повістки про виклик до суду з відміткою відділеня поштового зв`язку про невручення по причині відсутнотності адресата за вкзаною адресою. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович в жодне судове не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, своїм правом на подання пояснень щодо викладених в позовній заяві обставин не скористався. Будь-яких заяв чи клопотань від даної третьої особи на адресу суду не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Оглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис за реєстровим №56776, яким з громадянина України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , місце проживання: [ADDRESS] , який є боржником за кредитним договором 002-01533-311013 від 31 жовтня 2013 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", ідентифікацій код юридичної особи 34047020, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення права вимоги за кредитними договорами 2263/К від 18 червня 2020 року є Товариство з обмеженлю відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті фінанс", ідентифікаційний код юридичної особи 39508708, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37/41, далі іменований як Стягувач, стягнуто заборгованість за кредитним договором 002-01533-311013 від 31 жовтня 2013 року за період з 18 червня 2020 року по 26 травня 2021 року в розмірі 20525,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 12175,00 грн.; простроченої заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом в розмірі 6100,00 грн.; строкової заборгованості за штрафами в розмірі 2250,00 грн.; плата за вчинення виконавчого напису 500, 00 грн., а всього стягнуто 21025,00 грн. 06 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] у виконавчому провадженні № 65927571 по примусовому виконанню виконавчого напису № 56776 від 11 червня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» зі змінами та доповненнями (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року №23, резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду №11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року відмовлено. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29 листопада 2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Як встановлено судом, кредитний договір 002-01533-311013 від 31 жовтня 2013 року було укладено в простій письмовій формі та не був посвідчений нотаріально, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа №910/13233/17. Отже, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржником допущено прострочення платежів, вже не чинні. Крім того, згідно з позицією ВС, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 та від 29 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічний висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18). Відповідно до ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Оспорюваним виконавчим написом з позивача стягнута заборгованість за період з 18 червня 2020 року по 26 травня 2021 року, яка серед іншого складається з відсотків за користування кредитом. Кредитний договір 002-01533-311013 від 31 жовтня 2013 року, як вбачається з оспорюваного виконавчого напису, укладено між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" 31 жовтня 2013 року із строком ліміту кредитної лінії 364 календарних дні тобто до 31 жовтня 2014 року. Як свідчить усталена практика Великої Палати Верховного Суду, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, тобто у даному випадку після 31 жовтня 2014 року. З наведеного випливає, що припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12 і підтриманий у постановах Верховного Суду від 09.01.2019 у справі №183/179/16, від 06.03.2019р. у справі №216/750/16-ц, від 12.11.2018р. у справі №404/162/17, від 03.10.2018р. у справі №635/7285/14-ц, від 25.09.2018р. у справі №915/765/17, від 07.08.2018р. у справі №924/16/17. Таким чином, кредитна заборгованість, у зв`язку з наявністю якої було вчинено оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем не було подано у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву та не додано відповідних доказів, які б підтверджували їх можливі заперечення, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. В частині 7 ст. 158 ЦПК України передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні з даним позовом до суду, сплачено судовий збір по справі в розмірі 908,00 грн. та в розмірі 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а тому вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Outcome: approved