Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

18.06.2021 позивач в особі свого представника звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, якою просила: - встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем - [PERSON] - на час відкриття спадщини, [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належала її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 16.09.1977 з [PERSON] , [INFO] , було укладений шлюб, зареєстрований у м. Харкові відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 16.09.1977, запис №744. У 2011 Позивач разом з чоловіком ( [PERSON] ) переїхали на постійне місце проживання до Держави Ізраїль. [INFO] помер чоловік позива - [PERSON] , [INFO] , громадянин Держави Ізраїль, який з 17.04.2012 року був зареєстрований і постійно проживав разом з Позивачем за адресою: [ADDRESS] по день своєї смерті. У місті Харкові у них залишилось спільне майно - квартира [ADDRESS] . Дана квартира належить Позивачу, її померлому чоловіку [PERSON] та дочці Позивача від першого шлюбу - [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.07.1999, реєстраційний № [NUMBER] , виданим Центром (відділом) приватизації державною житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради (копія додається). Спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, спільних дітей у нього з Позивачем немає, власних дітей у нього також немає, інші спадкоємці першої черги відсутні, тому Позивач є його єдиним спадкоємцем першої черги за законом. На момент смерті чоловіка - [PERSON] , Позивач постійно проживала разом з ним у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а тому в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, Позивач вважається такою, що прийняла спадщину. Так як Позивач постійно проживає у Державі Ізраїль, тільки 13 квітня 2019 році представник Позивача - адвокат Полатай Володимир Юрійович за довіреністю від 28.08.2017, діючи в інтересах Позивача, звернувся до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Харківській області, для отримання на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину її померлого чоловіка [PERSON] , а саме на 1/3 частки спірної квартири за адресою: [ADDRESS] . Постановою від 13.04.2019, було відмовлено у видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , на належну йому 1/3 частку квартири [ADDRESS] , оскільки [PERSON] було пропущено строк на звернення із заявою про прийняття спадщини, не підтверджено факт проживання разом зі спадкодавцем на час його смерті та не було подано оригіналу свідоцтва про право власності на 1/3 частину спірної квартири за адресою: [ADDRESS] . Через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, наразі Позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач постійно проживала разом із своїм чоловіком (спадкодавцем) аж до моменту його смерті [INFO] . До від`їзду в Державу Ізраїль у 2011 році, [PERSON] з чоловіком проживали в Україні за адресою: [ADDRESS] , що підтверджують копії паспорта громадянина України [PERSON] та [PERSON] з відміткою про реєстрацію місця проживання за вищезазначеною адресою (копії додаються). Після переїзду до Держави Ізраїль з вересня 2011 року і до смерті [PERSON] , [INFO] , Позивач з чоловіком постійно проживали за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується випискою з реєстру обліку населення щодо Позивача та спадкодавця [PERSON] (копії виписок додаються). Крім того, факт їх спільного проживання в Ізраїлі за адресою: [ADDRESS] може підтвердити донька Позивача від першого шлюбу, [PERSON] . Таким чином, [PERSON] , є єдиним спадкоємцем за законом після смерті її чоловіка - [PERSON] , постійно проживала разом зі спадкодавцем аж до моменту його смерті, протягом 6 місяців з моменту смерті спадкодавця Позивач не заявила про відмову від спадщини, а тому фактично прийняла спадщину свого чоловіка у вигляді 1/3 його частки на квартиру у [ADDRESS] в порядку положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Так, враховуючи відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, встановлення факту спільного проживання разом зі спадкодавцем, [PERSON] , на час відкриття спадщини має для Позивача суттєве значення та є необхідним для прийняття нею спадщини. Право власності на нерухомість, а саме квартиру, яка належить на праві спільної сумісної власності Позивачу, її померлому чоловіку - [PERSON] та доньці Позивача від першого шлюбу за адресою: [ADDRESS] , підтверджується зокрема свідоцтвом про право власності на квартиру реєстраційний № [NUMBER] від 23.07.1999 року, а також технічним паспортом на вищезазначену квартиру. Тобто, єдиним способом реалізації Позивачем своїх спадкових прав після смерті чоловіка - [PERSON] - є визнання за нею права власності на спадкове майно (1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала її чоловіку) в судовому порядку. Оригінали документів доданих до позовної заяви в наявності у позивача. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.07.2021, після залишення позовної заяви без руху та усунення позивачем її недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.01.2022 підготовче провадження у цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача та третьої особи надали через канцелярію суду заяви з проханням розглядати справу за відсутності їх представників, заперечень на позов та пояснень не надали. Клопотань про відкладення судового засідання, чи будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом № 731-IX, або заяв про поновлення або продовження процесуальних строків, встановлених нормами ЦПК України, у зв`язку із їх пропуском з поважних причин, та таких, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, або з причин неможливості вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк, що зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, - від відповідача та третьої особи до суду також не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе, а представник позивача надала згоду, розглянути справу за відсутності представників, на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено: Відповідно до копії свідоцтва про укладання шлюбу від 16.09.1977, запис № 744, позивач та померлий - [PERSON] , уклали шлюб. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 23.07.1999, засвідченого Начальником Центру (прізвище неможливо причитати, зважаючи на якість копії) Харківський міський Центр приватизації держ.житлового фонду Фонд міського майна Харківська міська рада народних депутатів, реєстраційний № 1-99-200527 м. Харків посвідчив, що [PERSON] та члени її сім*ї [PERSON] , [PERSON] дійсно мають на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності квартиру (приміщення квартири спільного заселення, одноквартирних будинків), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира (кімната у квартирі спільного заселення, будинок) приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Інша сторінка свідоцтва, затверджена Начальником Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради Дегтярьовим М.І. в якій вказано, що квартира [ADDRESS] зареєстрована у міському бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З копій паспортів позивача та померлого чоловіка, а саме зі штампу, вбачається, що 20.09.2011 вони зняті з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії виписки з реєстрації обліку населення (переклад з мови іврит на російську мову) від 31.10.2017, [PERSON] , [INFO] , вдова, Дата зміни сімейного стану: 21.06.2012, Адреса: [ADDRESS] , Дата реєстрації: 04.07.2012. Згідно копії виписки з реєстрації обліку населення (переклад з мови іврит на російську мову) від 31.10.2017, Помер: [INFO] , [PERSON] , [INFO] , Адреса: [ADDRESS] , Дата реєстрації: 17.04.2012. Згідно копії перекладу свідоцтва про смерть (переклад з мови іврит на російську мову) від 26.06.2012, [PERSON] помер [INFO] в м. Хайфа Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Тобто, за змістом цих правових норм суд повинен встановити, зокрема, місце проживання спадкодавця на день його смерті; чи було це місце постійним або переважним місцем його проживання (ст. 29 ЦК України) або тимчасовим; чи проживав разом із спадкодавцем до його смерті позивач; характер та період його проживання із спадкодавцем. Установлено, що спадкодавець [PERSON] на день смерті проживав за адресою: [ADDRESS] , Дата реєстрації: 17.04.2012, натомість спадкоємець - [PERSON] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , Дата реєстрації: 04.07.2012. Однак, згідно із п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.04 № 20/5 (у редакції, чинній на час спірного періоду) доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Окрім копій перекладу «выписки из реестра учета населения» спадкодавця та спадкоємця, які спростовують реєстрацію за однією адресою позивача та її померлого чоловіка, суду не надано, інших доказів, на підтвердження доводів, викладених у позовній заяви, позивачем та його представником не надано. Натомість, Верховний Суд України у постанові від 30.09.2015 (справа № 6-384цс15) зазначив, що положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, але таких доків позивачем та її представником не надано, клопотань про виклик та допит свідків не надходило, та відповідно, не оцінені судом. Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем - [PERSON] - на час відкриття спадщини, [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягають. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача. Щодо вимоги позивача про визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належала її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] , суд вважає заявлені вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, адже позивачем не доведено факт постійного проживання зі спадкодавцем.

Outcome: dismissed