Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом доЛюбимівського навчально-виховного комплексу Вільнянської міської ради Запорізької області, [PERSON] , Вільнянської міської ради Запорізької області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, де просить: «Визнати незаконним та скасувати наказ Любимівського навчально-виховного комплексу Вільнянської міської ради №58-к від 08.11.2021 «Про відсторонення від роботи [PERSON] »; Визнати незаконним та скасувати наказ Любимівського навчально-виховного комплексу Вільнянської міської ради №62-к від 08.11.2021, яким звільнено [PERSON] із займаної посади заступника директора з навчально - виховної роботи; Поновити [PERSON] на роботі на посаді заступника директора з навчально - виховної роботи Любимівського навчально-виховного комплексу Вільнянської міської ради; Стягнути із Любимівського навчально-виховного комплексу Вільнянської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи із 08.11.2021 до дати прийняття судом рішення у справі.» В обґрунтування позову посилається на те, що позивач працювала у Любимівському навчально - виховному комплексі Вільнянської міської ради (далі - Любимівський НВК), починаючи із 25.08.2010 до 08.11.2021 (на момент відсторонення та звільнення - на посаді заступника директора з навчально - виховної роботи) 01.11.2021 позивач отримала повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 29.10.2021 №01.1-02/308, яким здійснено посилання на Наказ МОЗ від 04.10.2021 №2153 (який набрав чинності лише 08.11.2021 та не мав чинності на момент складення такого повідомлення). У повідомленні повідомлялося про те, що якщо 05.11.2021 позивач не надасть документ, який підтверджує наявність щеплення від COVID-19 або довідку про наявність абсолютних протипоказань до такого щеплення, її буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати, сплати страхових внесків та зарахування стажу для пенсійного забезпечення та врахування відпрацьованого часу при призначенні відпустки. 08.11.2021наказом 58-к від 08.11.2021 позивача відсторонено від роботи на час відсутності щеплення проти COVID-19. У зв`язку із тим, що здійсненим відстороненням від роботи її фактично позбавлено засобів до існування, позбавлено конституційного права на працю, включаючи право на оплату праці за умов, коли надзвичайний стан в державі введено не було, з метою пошуку роботи позивач вимушена була подати заяву про звільнення за угодою сторін на підставі наказу від 08.11.2021 №62-к. Звільнення за угодою сторін не відповідало її внутрішній волі. Позивач не мала на меті припиняти трудові відносини із Любимівським НВК,однак, вимушена була написати заяву про звільнення внаслідок дискримінації за ознакою вакцинування, незаконного відсторонення від роботи та позбавлення засобів до існування, оскільки необхідною передумовою для постановки на облік до центру зайнятості є припинення трудових відносин із роботодавцем. Вважає наказ 58-к від 08.11.2021 «Про відсторонення від роботи [PERSON] » та наказ 62-к від 08.11.2021, яким звільнено її із займаної посади незаконними та такими, що підлягає скасуванню. Одночасно, позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи із 08.11.2021 до дати прийняття судом рішення у справі Відповідачем - Вільнянською міською радою Запорізької області, до суду подано відзив на позовну заяву, де відповідач вважає, що вимоги Позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі наступного: «Відповідно до статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відповідно до Календаря профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 р. за № 1159/19897, обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби. Європейський суд з прав людини у квітні 2021 року підтвердив положення національного законодавства, що обов`язкова вакцинація є законною і може бути необхідною в демократичних суспільствах та не протирічить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Метою вакцинації є захист кожної людини проти серйозних хвороб, через вакцинацію чи колективний імунітет. Враховуючи зазначене, Міністерство охорони здоров`я України, своїм наказом від 04.10.2021 № 2153, зареєстрованим в Мін`юсті 07.10.2021 за №1306/36928, затвердило перелік організацій, представники яких підлягають обов`язковій вакцинації проти СОУГО-19. Згідно цього наказу, обов`язковій вакцинації проти СОУШ-19 підлягають працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільноїосвіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» , крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Тобто, наказ директора Любимівського НВК Вільнянської міської ради від 08.11.2021 №58-К «Про відсторонення від роботи [PERSON] » в повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства України і скасуванню не підлягає. 2. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Заява позивача від 08.11.2021 року щодо звільнення за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України носить добровільний характер і не містить причиною розірвання трудових правовідносин саме вакцинацію, а є вільним волевиявленням заявника і тому наказ директора Любимівського НВК Вільнянської міської ради від 08.11.2021 №62-К відповідає вимогам законодавства про працю України і не підлягає скасуванню. Суд дослідившиматеріали цивільної справи встановив наступні обставини. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За визначенням ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції -на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в судітаку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права тахарактеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захистпевного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення(визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16).При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняєпотрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленнювідповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Судом встановлено, що позивач з 25.08.2010 до 08.11.2021 перебувала у трудових відносинах з Любимівським навчально-виховним комплексом Вільнянської міської ради. Трудові відносини припинено на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, а саме припинено трудовий договір на підстави угоди сторін (а.с.18-19). За визначенням ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. 08.11.2021 наказом 58-к від 08.11.2021 позивача відсторонено від роботи на час відсутності щеплення проти COVID-19. Відповідно до ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Спосіб захисту порушеного цивільного права за позовною вимогою: «Визнати незаконним та скасувати наказ Любимівського навчально-виховного комплексу Вільнянської міської ради №58-к від 08.11.2021 «Про відсторонення від роботи [PERSON] »; з урахуванням вищезазначених вимог, щодо ефективності судового захисту, за наслідками скасування наказу про відсторонення, може містити наслідок допуску працівника до роботи, а отже спосіб такого судового захисту є ефективним за наявності та тривалості трудових відносин між позивачем та відповідачем. Припинення трудових відносин між сторонами зводить нанівець ефективність такого судового захисту та унеможливлює його виконання у зв`язку з припиненням трудового договору. Одночасно суд зауважує, що вирішити питання права та визнати незаконним та скасувати наказ роботодавця, як акт внутрішнього розпорядження регулювання трудових відносин, можливо виключно відносно діючого наказу. За наслідками припинення трудових відносин внутрішньо-розпорядчі акти регулювання трудових відносин втрачають свою дію, а отже не можуть бути визнанні незаконними та скасованими. Посилання на те, що наказ про відсторонення від роботи став причиною припинення трудового договору на підстави угоди сторін жодним доказом не підтверджено. Обставин того, що позивач був позбавлений права звернутися до суду за захистом свого цивільного права щодо визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення без припинення трудового договору за угодою сторін, судом не встановлено. Також суд враховує, що наказ про відсторонення та припинення трудового договору за угодою сторін здійснено 08.11.2021 року. На підставі вищезазначеного, посилання позивача на те, що за наказом про відсторонення позивача від роботи мали наслідки обмеження оплати праці позивача, суд відкидає, оскільки оплата праці припинилася за наслідками припинення трудових відносин, трудові відносини було припинено в день видачі наказу про відсторонення, а отже відсутність проміжок часу, за яким позивач перебувала у трудових відносинах та була позбавлена права на оплату праці. Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вирішення питань права щодо наказу про відсторонення від роботи від 08.11.2021, оскільки зазначений наказ втратив свою чинність у зв`язку з припиненням трудових правовідносин. Доказів того, що вирішення питання права щодо виданого наказу породжує зв`язок з припиненням трудового договору за угодою сторін та того, що винесення такого наказу породило наслідок припиненням трудового договору за угодою сторін, позивачем до суду не надано. Даний спосіб судового захисту, обраний позивачем, є помилковим у зв`язку з його неефективністю та неможливістю реального виконання, що є наслідком залишення посилань позивача поза увагою. Вирішення питань права, що стали підставою для винесення наказу Любимівського навчально-виховного комплексу Вільнянської міської ради №58-к від 08.11.2021 «Про відсторонення від роботи [PERSON] » за встановлених обставин того, що вказаний наказ втратив чинність у зв`язку з припиненням трудових правовідносин, на переконання суду, виходить за межі завдання цивільного судочинства передбаченого ч.1 ст.2 ЦПК України. Так, за визначенням ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вирішення питань права відносновнутрішньо-розпорядчого акту, що регулює трудові відносини, який не діє та який втратив свою чинність у зв`язку з припиненням правовідносин, виходить за межі принципу правової визначеності та передбачуваності, та може містити ознаки свавілля, в контексті дотримання вимог та виконання завдань цивільного процесуального законодавства, забезпечення принципу змагальності та дотримання цивільного правового аспекту доступу до правосуддя за ст.6 ЄКПЛ та відповідною практикою ЄСПЛ. Відносно позовної вимоги - «Визнати незаконним та скасувати наказ Любимівського навчально-виховного комплексу Вільнянської міської ради №62-к від 08.11.2021, яким звільнено [PERSON] із займаної посади заступника директора з навчально - виховної роботи» суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно з п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. При розгляді спорів щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за угодою сторін (пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України) суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін. (Постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 524/3490/17-ц (провадження № 61-31015св18)). За визначенням ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Досліджений обсяг доказів поданих сторонами до суду не містить підтвердження обставин того, що мала відсутність волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення. Так, Любимівським навчально-виховним комплексомВільнянської міської ради надано до суду копію заяви позивача про звільнення за угодою сторін та копію наказу №62-К про припинення трудового договору від 08.11.2021 про звільнення позивача за угодою сторін з виплатою компенсації за невикористані 12 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи з 25.08.2020 по 24.08.2021 року. Вищезазначені документи містять підпис позивача без будь-яких застережень. Враховуючи, що підставою для звільнення за угодою сторін стала подана позивачем до роботодавця відповідна заява, зазначена обставина свідчить про те, що ініціатива розірвання трудових відносин за згодою сторін виходила саме від позивача, що в свою чергу відкидає доводи позивача, що відсторонення від роботи примусило її подати відповідну заяву до роботодавця. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про відсутність обставин вимушеного прогулу та відповідно відмову в задоволенні позовних вимог і в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу В світлі наведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відмову в його задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed