Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

06 січня 2022 року до суду надійшов позов [PERSON] до Першої одеської державної нотаріальної контори про звільнення майна з під арешту. За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 грудня 2021 року йому стало відомо, що на його квартиру [ADDRESS] накладено арешт, на підставі ухвали б/н Приморського районного суду від 11.02.2004 року. Тип обтяження: арешт (архівний запис). Реєстраційний номер обтяження: 8194984. Зареєстровано - Першою одеською державною нотаріальною конторою. У 2004 році в жодному судовому процесі він не брав участь, тому й не відомо, що це за арешт. Звернувшись до Одеського державного нотаріального архіву, він отримав відповідь що арешт було накладено на квартиру [ADDRESS] . Таким чином вказаний арешт стосується не його квартири та справа не стосується його взагалі. Таким чином, арешт не дозволяє вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном. За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В. 10 січня 2022 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до Першої Одеської державної нотаріальної контори про звільнення майна з під арешту залишено без руху. 24 січня 2022 року до суду від представника позивача [PERSON] адвоката Бобрової В.М. надійшла заява на виконання ухвали та усунення недоліків та в якій змінено склад відповідачів по справі, а саме позов пред`явлено до [PERSON] , Одеської кіностудії художніх фільмів та ЗАТ «Одеська кіностудія». 27 січня 2022 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Одеської кіностудії художніх фільмів та ЗАТ «Одеська кіностудія» про звільнення майна з під арешту та встановлено, що справа буде розглядатися у порядку спрощеного провадження із викликом осіб. 02 лютого 2022 року до суду від [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Також просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] , у зв`язку з тим, що в 2004 році вона зверталась до суду з позовною заявою про надання дозволу на приватизацію майна та просила накласти арешт на кімнату [ADDRESS] . Позовна заява стосувалась кімнати у гуртожитку, а не квартири [ADDRESS] , оскільки вона не знає власників та не має відношення до вказаної квартири. Таким чином, арешт накладено помилково на квартиру [ADDRESS] . 03 лютого 2022 року на електронну адресу суду від представника Приватного акціонерного товариства «Одеська кіностудія» адвоката Козак М.О. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю представника ПрАТ «Одеська кіностудія», яке є правонаступником ДП «Одеська кіностудія художніх фільмів». Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, від представника позивача 14.02.2022 року надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання також не з`явились, про дату час та місце проведення були повідомлені належним чином та завчасно, звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутністю. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши обставини справи, додані до матеріалів справи документи, суд встановив: Суд встановив, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до адміністрації Одеської кіностудії художніх фільмів про зобов`язання видати дозвіл на приватизацію житла. 11 лютого 2004 року ухвалою судді місцевого Приморського районного суду м. Одеси Андрєєва В.М. накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . В подальшому, 01 грудня 2005 року ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом [PERSON] до адміністрації Одеської кіностудії художніх фільмів про обов`язок видати дозвіл на приватизацію житла залишено без розгляду. При цьому, суд залишаючи позовну заяву без розгляду не вирішив питання про скасування арешту. Водночас, як слідує з пояснень [PERSON] викладених у клопотанні, остання проживала у кімнаті № 12 сімейного гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та в ході розгляду її позовної заяви просила накласти арешт саме на кімнату у гуртожитку. Надалі вона свою кімнату у сімейному гуртожитку приватизувала у 2019 році, виконавче провадження у справі за її позовом до адміністрації Одеської кіностудії художніх фільмів не відкривалось. Вважає, що в ухвалі суду від 11.02.2004 р. про арешт квартири [ADDRESS] за вказаною адресою, а пізніше в діях реєстратора допущено помилку, адже вона не має відношення до зазначеної квартири, її власників не знала та накласти арешт на цю квартиру не просила, позовна заява стосувалася кімнати у гуртожитку. Аналогічну помилку було допущено стосовно реєстрації її місця проживання (стосовно кімнати та квартири), однак виправлено, про що свідчить позначка про реєстрацію [PERSON] у паспорті із виправленням з напису "квартира [ADDRESS] ", що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] від 21.07.2008 року (а.с. 47-48). Також, на підтвердження вказаних обставин, [PERSON] надала суду довідку № 507086.36 від 26.06.2019 р. Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради", відповідно до якої встановлено, що при виході на об`єкт 04.07.2019 року за адресою: [ADDRESS] , встановлено наявність двох будинків під [ADDRESS] . Це двоповерховий гуртожиток та трьох поверховий житловий будинок (а.с. 49). Разом з тим, згідно з свідоцтва про право власності від 02.07.2007 року, копія якого наявна в матеріалах справи випливає, що квартира [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності, що також вбачається з інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 28-29). Крім того, згідно відповіді Одеського державного нотаріального архіву № 5661/01-20 від 23.12.2021 року, в матеріалах архівного фонду Першої одеської державної нотаріальної контори міститься ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2004 щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . На підставі вказаної ухвали Першою одеською державною нотаріальною конторою 02.03.2004 за реєстровим № 684-2004 помилково накладено заборону відчуження квартири [ADDRESS] . Відомості про зняття заборони в матеріалах справи відсутні (а.с. 5). Таким чином, існування даного обтяження у вигляді арешту квартира [ADDRESS] обмежує її власника, [PERSON] в реалізації його прав та інтересів щодо арештованого майна. В зв`язку з чим, останній звернувся до суду. Між тим, з довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 22.12.2021 року № 12377 слідує, що станом на 31.12.2012 зареєстроване право власності на один об`єкт нерухомості житловий будинок - по [ADDRESS] за Виконавчим комітетом Приморської районної ради народних депутатів на підставі виписки з Рішення Приморської районної ради народник депутатів виконавчого комітету 06.07.1990 р. № 580. Реєстраційний запис зроблено 17.12.1990 за реєстровим номером 1124 у реєстровій книзі 11мс на сторінці 139. Також повідомляли, що станом на 31.12.2012 право власності на сімейний гуртожиток Одеської кіностудії за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване (а.с. 34). Відтак, враховуючи наявність за адресою: [ADDRESS] , зогляду на те, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси арешт був накладений на квартиру у [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що внесення запису про накладення арешту на квартиру, що належить позивачу було помилковим. Позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, у зв`язку з тим, що був накладений арешт. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закінчення договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У зв`язку з вказаними обставинами, суд вважає можливим зняти арешт з майна позивача, так як власник майна відповідно до ст. 319, 321 Цивільного кодексу України в праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. За таких обставин, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, суд робить висновок, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved