Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

В жовтні 20021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Магальської сільської ради Чернівецького району та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Магальської сільської ради від 14 липня 2021 року № 78 «Про затвердження висновку участі у вихованні малолітньої дитини батьком». Позов обґрунтовано тим, що в липні 2021 року [PERSON] звернулась із заявою до комісії з питань прав дитини виконавчого комітету Магальської сільської ради про участь обох батьків у вихованні дитини, в якій просила підтвердити розпорядження Герцаївської РДА від 13 жовтня 2020 року № 193-р. 13 липня 2021 року комісією з питань прав дитини виконавчого комітету Магальської сільської ради був підготовлений висновок, який був затверджений рішенням виконавчого комітету № 78 від 14 липня 2021 року, відповідно до якого визначено час зустрічі батька [PERSON] зі своїм малолітнім сином [PERSON] з 21 години п`ятниці по 16 годину неділі щотижня з ночівлею у батька. В той же час, вказане рішення було прийнято без урахуванням його думки щодо участі у вихованні сина, коли він заперечує проти такого визначеного порядку. Крім цього, змінилися і обставини справи порівняно із часом прийняття розпорядження Герцаївської РДА від 13 жовтня 2020 року № 193-р, оскільки на даний час дитина проживає разом із ним. Оскільки, вказане рішення порушує його права на спілкування із дитиною, а також інтереси самої дитини, просив визнати рішення виконавчого комітету протиправним та скасувати. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та вказав на законність прийнятого виконавчим комітетом Магальської сільської ради рішення, просив відмовити у позові. В судове засідання сторони та третя особа не з`явилися, направивши суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Представник позивача вказав, що підтримує позовні вимоги, а представники відповідача\~та третьої особи просили відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши правові позиції сторін та обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Новоселицького районного суду від 29 червня 2021 року визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] .. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третьої особи без самостійних вимог Чернівецької районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком відмовлено. В липні 2021 року [PERSON] звернулась із заявою до органу опіки та піклування Магальської сільської ради про надання висновку органі опіки та піклування про участь обох батьків у вихованні дитини, в якій просила підтвердити розпорядження Герцаївської РДА від 13 жовтня 2020 року № 193-р. 13 липня 2021 року комісією з питань прав дитини виконавчого комітету був підготовлений висновок, який був затверджений рішенням виконавчого комітету № 78 від 14 липня 2021 року, відповідно до якого на підставі ст.ст. 141, 158 Сімейного кодексу України визначено час зустрічі батька [PERSON] зі своїм малолітнім сином [PERSON] з 21 години п`ятниці по 16 годину неділі щотижня з ночівлею у батька. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН\~20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М.С. проти України» та у рішенні Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Відповідно до частин першої-третьої\~статті 19 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) \~у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою\~статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. За змістом\~статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 151 СК України\~визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Частиною 1\~статті 152 СК України\~передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно із\~ст. 153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до норм\~ст. 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.\~\~Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.\~\~Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Положеннями\~статті 157 СК України\~передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (статті 158 СК України). Разом з тим, згідно із частиною першою, статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Отже, оскільки порушення права на спілкування є одним з найбільш значимих особистих немайнових прав фізичної особи, то\~ст. 159 СК\~встановлює судовий захист прав того з батьків, хто проживає окремо. Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що у справі за позовом одного з батьків про визнання незаконним рішення органу опіки та піклування про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні того з батьків, хто проживає окремо від неї, належним відповідачем є орган опіки та піклування, рішення якого оскаржується (постанова Верховного Суду від 15 вересня 2021 року, справа № 757/39693/20, провадження № 61-13261св21). У даній справі батько дитини оскаржує рішення органу опіки та піклування, яким визначено графік його побачень з сином, з тих підстав, що відповідач, визначаючи спосіб\~\~участі батька у вихованні малолітньої дитини, не з`ясував умови та місце проживання дитини та батька, чим порушив права дитини. Таким чином, предметом судового розгляду є законність рішення органу опіки та піклування в частині визначення позивачу часу зустрічі із сином, а саме з 21 години п`ятниці по 16 годину неділі щотижня з ночівлею у батька. Дослідженими судом доказами з`ясовано, що на час звернення [PERSON] із заявою до органу опіки та піклування Магальської сільської ради (в липні 2021 року) малолітня дитина [PERSON] постійно проживала із батьком [PERSON] в с. Рідківці Чернівецького району. Не дивлячись на судове рішення від 29 червня 2021 року про визначення місця проживання дитини із матір`ю, дитина продовжує проживати із батьком та рішення суду фактично по даний час не виконано, про що свідчить та обставина, що в провадженні Новоселицького районного суду перебуває цивільна справа № 720/2431/21, провадження № 2/720/148/22, за позовом [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини від батька. Виходячи з аналізу зазначених норм\~СК України, слід дійти висновку, що вони направлені на вирішення питання участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, оскільки той із батьків, з ким проживає дитина, має можливість постійного спілкування з нею і його права саме щодо вільного спілкування і виховання не порушено. Оскільки, малолітня дитина [PERSON] на час прийняття оскаржуваного рішення виконкому постійно проживала та проживає на даний час з батьком [PERSON] , останній має можливість постійного спілкування із дитиною, то його права щодо вільного спілкування і виховання не порушено, то застосування органом опіки та піклування способу захисту прав позивача [PERSON] не можна визнати законним, а прийняття рішення щодо визначення часу його зустрічі із своїм малолітнім сином [PERSON] є необґрунтованим та передчасним. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч. 3 та ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За приписами ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки, рішення виконавчого комітету Магальської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 14 липня 2021 року № 78 є протиправним та порушує права та інтереси позивача, воно підлягає скасуванню, а позов задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. На підставі\~ст.ст.19, 141, 151-153, 155, 157-159 СК України,\~ст.ст.\~15,\~16\~ЦК України, суд

Outcome: approved