Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Покровської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який був зареєстрований та постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] . Він не був обізнаний про наявність заповіту та про наявність у батька земельного паю, про існування яких йому стало відомо від старости с. Новоєлизаветівка Покровського району. Вказані обставини унеможливили звернення його як спадкоємця до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому він змушений звернутися до суду . Позивач просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] терміном 6 місяців з часу набрання рішення законної сили. Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 23). Представник відповідача Покровської міської ради в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 24). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є сином [PERSON] ( а. с. 5). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] ( а. с. 6). Згідно листа Покровської міської ради за № 01-29-8097 від 03.11.2021 р. [PERSON] з 17.07.1972 р. по день своєї смерті- [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Інших зареєстрованих за вказаною адресою не було. ( а. с. 10). Згідно заповіту від 27.03.1996 року [PERSON] заповів все своє майно, яке йому належить на день його смерті, у тому числі будинок з господарськими спорудами, заповів своєму сину [PERSON] , посвідченого секретарем виконкому Новоєлизаветівської сільської ради .( а. с. 8) Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.11.2021 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), що належала [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з пропуском шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини. ( а. с. 9). Згідно листа завідуючої Другої Покровської держнотконтори за № 777/01-16 від 14.12.2021 р. спадщина після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не відкрилась, дані про спадкоємців невідомі. ( а.с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку спадкування, встановленому законом , звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного відповідного порушення, невизнання або оспорювання. При вирішенні спору суд повинен установити чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з позовом, позивач, посилаючись на положення ст. 1272 ЦК України 2004 року, просив визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька позивача [PERSON] . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Згідно\~статті 524 ЦК УРСР\~(який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до\~статті 534 ЦК УРСР\~кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). За\~статтею 549 ЦК УРСР\~визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:\~\~\~\~\~\~\~\~1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У\~статті 550 ЦК УРСР\~визначено, що строк для прийняття спадщини, встановлений\~статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У частині першій\~статті 555\~ЦК УРСР\~зазначено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні\~\~за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права\~\~спадкування (статті\~528\~і\~534\~цього\~Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Верховний Суд\~у постанові\~від 26\~червня 2019\~року в\~справі №\~565/1145/17 зазначив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України;\~\~\~5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Предметом спору у даній справі є встановлення позивачу [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки останній після смерті спадкодавця [PERSON] , будучи його спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги , позивач вказував, що він не знав про існування вищевказаного заповіту, тому не звертався до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку. Разом з тим, суд зауважує, що спадкодавець [PERSON] є батьком позивача, який, в свою чергу, є спадкоємцем за законом. Тому, в даному випадку, необізнаність про наявність заповіту не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 22.02.2021 р. в справі № 644/7785/19 та на постанову ВСУ від 067.09.2017 р. у справі № 6-496цс17 є помилковим, оскільки зазначені ним рішення стосувались ситуації, коли позивач взагалі не мав статусу спадкоємця за законом, тобто не перебував зі спадкодавцем у родинних стосунках та в другому випадку, коли мав статус спадкоємця за законом другої черги при наявності спадкоємців першої черги, з якими виник спір. Відповідно до\~статті 63 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Однак, матеріали справи взагалі не містять даних на підтвердження факту відкриття спадщини після смерті [PERSON] ( а.с. 19,20). Не надано таких доказів і з боку самого позивача. Отже, позивач не надав суду переконливих доказів того, що протягом 23 років з часу смерті батька він, як спадкоємець , у тому числі як спадкоємець за законом, якщо вважав себе таким, мав об`єктивні та непереборні перешкоди на вчинення дій щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Наявність або відсутність заповіту, складеного на особу, який є спадкоємцем за законом першої черги, в даному випадку не має вирішального значення для з`ясування поважності причин пропуску останнім строку для оформлення своїх спадкових прав. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed