Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

[PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до Садгірського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що постановою Третього ВДВС у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 27.11.2020 відкрито виконавче провадження № 63755152 з виконання виконавчого листа Садгірського районного суду м. Чернівці № 726/297/20, виданого 09.09.2020, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] аліментів в твердій грошовій сумі 1 900 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.02.2020. Однак відповідач аліменти не сплачував. З посиланням на відповідні правові норми, у зв`язку із виниклою заборгованістю зі сплати аліментів, яку підтверджує розрахунком Третього ВДВС у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 14.12.2021 за АСВП: 63755152, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , що належали до сплати у лютому-листопаді 2020 року, за період їх прострочення з 01.05.2020 по 31.12.2020 - у розмірі 19 851, 52 грн., проводячи відповідні розрахунки такої пені. Також зауважує, що відповідачу було відомо про існування рішення суду, яким його зобов`язано сплачувати аліменти, зважаючи на те, що він був присутній під час розгляду справи та винесення рішення, більше того визнавав позовні вимоги частково, погоджуючись сплачувати аліменти у розмірі 1 200 грн. Оскільки рішення суду ухвалено 07.04.2020, а аліменти присуджено до стягнення з лютого 2020, пеня нараховується з наступного місяця в якому ухвалено рішення суду, тобто з 01.05.2020. Також вказує на те, що заборгованість виникла з вини відповідача, який не намагався та не здійснював переказів аліментів, будучи обізнаний про рішення суду. У позовній заяві зазначає про судові витрати, які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, вказуючи попередній їх розрахунок, у розмірі 6000 грн. витрат на правову допомогу, докази на підтвердження яких подасть, у відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, після ухвалення рішення суду. 09 лютого 2022 року судом отримано відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , у якому останній не погоджується із позовними вимогами, вважає, що у їх задоволенні слід відмовити. Визнає той факт, що повинен сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] по 1900 грн. щомісячно, починаючи з 17.02.2020, однак вважає, що його вина у несвоєчасній сплаті аліментів у 2020 році - відсутня. Вказує, що у 2021 році у них із колишньою дружиною [PERSON] був спір щодо суми заборгованості по сплаті аліментів, оскільки після прийняття рішення судом не мав зв`язку із останньою, адже вона проживала за кордоном та не повідомила куди саме перераховувати кошти. Зазначає, що у 2020 році перераховував 9 300 грн. на банківський рахунок доньки, який вона повідомила для сплати аліментів, а у січні 2021 виплатив решту суми боргу за весь 2020 рік вже на рахунок ДВС. Крім того, звертає увагу суду і на те, що фактично двічі оплатив аліменти у сумі 9300 грн., так як постановою Чернівецького апеляційного суду від 11.11.2021 скасовано ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.04.2021 та не зараховано сплачені кошти на рахунок доньки, в рахунок заборгованості за аліментами. Також відповідач вказує, що був приватним підприємцем і здійснював продаж непродовольчих товарів на МТК «Калинівський ринок», однак не міг таку діяльність здійснювати з 12.03.2020 і змушений був припинити її у серпні 2020, внаслідок введення карантину, що позбавило його постійного доходу, а отже вважає такі обставини непереборною силою та, у відповідності до ст. 617 ЦК України, такими, що звільняють його від відповідальності за порушення зобов`язання. Крім того, вважає що підлягає звільненню від стягнення пені і просить суд застосувати до даних правовідносин аналогію закону, згідно ст. 8 ЦК України, та взяти до уваги положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19)» від 17.03.2020, яким вирішено звільнити від сплати неустойки (штрафу/пені) за несвоєчасну сплату податків, за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску, за прострочення погашення споживчих кредитів на час дії карантинних обмежень. Згідно абз. 11 п.52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, встановлено, що протягом періоду з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, платникам податку не нараховується пеня, а нарахована але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню. Також просить врахувати як відсутність його вини, фактичну сплату боргів за аліменти у 2020 році, що здійснена у 2021 році, та що він надалі продовжує сплачувати аліменти на утримання доньки навіть в умовах карантинних обмежень і тяжкого матеріального становища та утримання новоствореної сім`ї. Не погоджується із заявленим розміром судових витрат. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 20 січня 2022 року, після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача у справі, прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 28 січня 2022 року, про що повідомлено сторони (а.с.22). Судове засідання 28 січня 2022 року за клопотанням відповідача відкладено на 09 лютого 2022 року, а в подальшому, судове засідання 09 лютого 2022 року за клопотанням представника позивача, у зв`язку із необхідністю ознайомлення із відзивом, відкладено на 21 лютого 2022 року. У судове засідання 21 лютого 2022 року, сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи - не з`явилися. Відповідач [PERSON] скерував 09.02.2022 до суду письмову заяву у якій не визнав позовні вимоги та просив суд відмовити у їх задоволенні. Також просив суд провести розгляд справи за його відсутності. Від представника позивачки [PERSON] - адвоката Павалюк Г.В., 21.02.2022 надійшла заява про розгляд позову без їх участі. Також адвокатом подано письмову промову, яку просить суд врахувати при ухваленні рішення у справі, в якій представник позивача у зв`язку із тим, що відповідач не виконував належним чином свого обов`язку зі сплати аліментів щомісячно, внаслідок чого виникла заборгованість, та враховуючи, що останній не надав жодних доказів утворення такої заборгованості не з його вини - задовольнити позов у повному обсязі, з підстав у ньому зазначених. Заходів спрямованих на забезпечення доказів не вживалось, як і заходів забезпечення позову. Зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Так судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 08 червня 2018 року, вбачається що [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Також судом встановлено, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 07.04.2020 у справі № 726/297/20 (з врахуванням ухвали про виправлення описки) визначено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 900 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду, а саме 17.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Цим же рішенням суду розірвано шлюб між сторонами (а.с. 5-6). У відповідності до вищезазначеного рішення суду було видано виконавчий лист № 726/297/20, на підставі якого, згідно Постанови від 27.11.2020, державним виконавцем Третього відділу ДВС у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Чорною М.С. відкрито виконавче провадження № 63755152 (а.с. 7). Згідно даних розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14.12.2021 року № АСВП: 63755152, виданим головним державним виконавцем Третього відділу ДВС у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Чорною М.С., станом на 14.12.2021 заборгованість зі сплати аліментів становить 14 926, 98 грн. При цьому наведено заборгованість з 17 лютого 2020 року по грудень 2020, яка становить 19 851, 72 грн. За вказаний період боржником в добровільному порядку аліменти не сплачено та виконавцем не стягнуто жодної суми в рахунок погашення аліментів (а.с.8). Також позивач долучає копію банківської виписки по рахунку [PERSON] (а.с.9-11). Згідно наданого представником позивача розрахунку пені на заборгованість по аліментах, проведеного у відповідності до вимог законодавства, вбачається, розрахунок пені з лютого 2020 року по грудень 2020 року, при цьому у примітці вказано про те, що період нарахування пені проведено з 01.05.2020, оскільки рішення суду про стягнення аліментів ухвалено судом 07.04.2020 за участю боржника, а тому останній знав у квітні 2020 року про необхідність щомісячно, починаючи з 17.02.2020 сплачувати аліменти на користь позивачки, на утримання їх спільної доньки. Таким чином, згідно розрахунку пеня за прострочення аліментів, що належали до сплати у лютому-листопаді 2020 року, за період їх прострочення з 01.05.2020 по 31.12.2020 складає 27 679 гривень 71 копійку, однак оскільки пеня, відповідно до правил ч.1 ст. 196 СК України не може бути більше 100 відсотків заборгованості по аліментах, то з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 19 851 гривню 72 копійки (а.с.12). Відповідач, на підтвердження своїх вимог, долучає скрін переписки із донькою, у якому остання повідомила йому рахунок своєї карти, на який, зі слів відповідача, останній перераховував кошти на її утримання. Також відповідач надав суду копію відповіді з Третього відділу ДВС у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 25.01.2021, у відповідності до якого заборгованість по виконавчому провадженні № 63755152 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] станом на 25.01.2021 відсутня. Крім того, відповідачем долучено копії ухвали Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.04.2021 та постанови Чернівецького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у справі № 726/297/20, щодо розгляду скарги [PERSON] на дії державного виконавця, з приводу заборгованості по сплаті аліментів. Також відповідач долучає до матеріалів справи копії квитанцій, на підтвердження, викладених у відзиві на позов обставин, щодо перерахунку коштів доньці. Із відповіді на адвокатський запит, наданої КНП «Міська поліклініка № 1», вбачається інформація щодо лікування та надання медичної допомоги [PERSON] . Згідно даних інформації із сайту Міністерства юстиції України вбачається дата державної реєстрації припинення підприємницької діяльності [PERSON] - [INFO] . Також відповідач долучає ряд документів щодо введення карантину на території Чернівецької області та документи на підтвердження свого місця реєстрації та реєстрації [PERSON] та реєстрації і народження [PERSON] , [PERSON] , а також копію свідоцтва про смерті [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини, згідно з вимогами СК України. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у разі виникнення заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Статтею 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження. Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Так, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, зробив висновок, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Оскільки у Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається, в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Форма вини не має принципового значення. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Так, у даному конкретному випадку, відповідач вказує про відсутність його вини у заборгованості зі сплати аліментів, зважаючи на те, що оскільки не дійшов добровільної згоди із дружиною, не маючи із нею зв`язку, здійснював перерахунок коштів на банківський рахунок доньки, реквізити якого отримав від останньої (що підтверджує скріном їх переписки). Однак, відсутність домовленості із дружиною щодо порядку сплати аліментів за рішенням суду та неотримання від неї інформації щодо рахунку на який необхідно сплачувати аліменти, відповідачем нічим не доведено та не спростовує його вини у несплаті аліментів. Що стосується зарахування коштів у сумі 9300 гривень на картковий рахунок доньки рахунок аліментів, то вказана обставина були предметом розгляду суду у справі № 726/297/20 та Постановою Чернівецького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року такі кошти, не враховані як аліменти та не включені у рахунок погашення заборгованості. А тому такі обставини не підлягають доказуванню у цій справі. Крім того, навіть сплата суми у розмірі 9300 гривень на картковий рахунок доньки, без призначення платежу як аліментів, що не виключає добровільної участі батька у витратах на дитину, не покриває усієї суми заборгованості за 2020 рік та не спростовує розрахунку державного виконавця. Посилання відповідача на відсутність заборгованості та її оплату, після рішення Чернівецького апеляційного суду у 2021 році, не виключають його вини у неналежному виконанні зобов`язання у 2020 році та не спростовують наявність заборгованості за період з 01.05.2020 по 31.12.2020, і, відповідно, не виключає права позивачки на отримання пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань з оплати аліментів. Більше того, в даній справі встановлено, що відповідач був обізнаний зі змістом рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 07.04.2020 у справі № 726/297/20, яким з нього стягнуто аліменти на утримання доньки. Тобто [PERSON] знав про необхідність сплати аліментів, що ним не заперечується. Посилаючись на відсутність своєї вини у виникненні заборгованості, [PERSON] не надав суду жодних доказів щодо вжиття ним заходів для належного виконання судового рішення. Вказана відповідачем підстава для звільнення його від відповідальності за порушення термінів сплати аліментів (непереборна сила) - введення карантину на території України, яка зумовила його припинити підприємницьку діяльність, не спростовує його вину у несплаті аліментів, зважаючи на наступне. Так, дійсно з 12 березня 2020 року в України введено карантин, проте карантин був введений і на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів. Більше того, впровадження карантину на території України не звільняє платників аліментів від виконання їх обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дітей. Однак обставини, які виникли із впровадженням карантину та призвели до неможливості вчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти, можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за несплату аліментів за період дії таких обставин. Таким чином суд не знаходить підстав і для застосування до даних правовідносин аналогії закону, згідно ст. 8 ЦК України, та застосуванні положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19)» від 17.03.2020, яким вирішено звільнити від сплати неустойки (штрафу/пені) за несвоєчасну сплату податків, за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску, за прострочення погашення споживчих кредитів на час дії карантинних обмежень. При цьому, посилаючись на введення карантину, як непереборну силу, що зумовила виникнення заборгованості зі сплати аліментів, відповідачем лише долучено докази на підтвердження припинення підприємницької діяльності у період карантину, яке відбулося за власним рішенням, однак останнім не долучено довідку про доходи чи інших доказів, які б підтверджували загальний рівень доходу відповідача чи відсутність у нього доходів взагалі у визначений період, та, відповідно перебування останнього у скрутному матеріальному становищі, що зумовило неможливість сплати аліментів вчасно. Також відповідачем не доведено факту утворення нової родини та утримання інших дітей, оскільки одні лише довідки про місце реєстрації та свідоцтва про народження не можуть свідчити про такі обставини. Крім того, відповідачем не конкретизовано коли саме ним створена нова родина, при цьому, створення нової сім`ї не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати аліменти на утримання своєї дитини та відповідно не виключає його вини у несвоєчасній сплаті аліментів. Долучена відповідачем довідка з КНП «Міська поліклініка № 1», підтверджує інформацію щодо лікування та надання медичної допомоги [PERSON] у 2021 року, однак не стосується періоду за яким утворилася заборгованість зі сплати аліментів ( з 01.05.2020 по 31.12.2020), та, відповідно не підтверджує неможливість їх оплати у вказаний період. При цьому суд зауважує, що згідно вимог сімейного законодавства, факт відсутності заробітку і утримання інших дітей, не звільняє відповідача від обов`язку забезпечувати належне утримання своєї неповнолітньої доньки та сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі. Більше того, [PERSON] був, і вправі надалі, звернутися до суду із заявою про зменшення розміру аліментів, зважаючи на зміни у матеріальному чи сімейному стані, погіршенні стану його здоров`я, у відповідності до ст. 192 Сімейного кодексу України, однак останній не скористався наданим правом, тим самим погоджуючись із обов`язком сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, що не заперечується ним у відзиві. Таким чином зазначені відповідачем обставини не виключають його вину, як платника аліментів, який погодився із визначеним розміром, проте не здійснював своєчасної їх оплати. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання, а також не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, а наведені ним обставини, в даному конкретному випадку, не можуть свідчити про відсутність його вини у несвоєчасній сплаті аліментів у період з 01.02.2020 по 31.12.2020. Враховуючи наявність заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду, яка відповідачем не спростована та оскільки відповідач не виконував належним чином свого обов`язку зі сплати аліментів щомісячно та не надав належних і допустимих доказів утворення такої заборгованості у 2020 році не з його вини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені за вказаний позивачем період підлягають до задоволення. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного і грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та зробила висновок про те, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Таким чином, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: S = (A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+………+(An х 1% х Qn), де: S - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Обчислюючи розмір неустойки (пені), суд виходить із розміру заборгованості, який був визначений державним виконавцем у розрахунку від 14.12.2021 року, і який не спростований відповідачем. Враховуючи наявну заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати аліментів на користь позивачки [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , загальна сума неустойки (пені) від суми несплачених аліментів (1900 грн. щомісячно, а за лютий 851,72) за період з 01.05.2020 року по 31.12.2020 року складає 27 679,71 грн., виходячи з наданого позивачем розрахунку. Беручи до уваги, що загальний розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, а борг по сплаті аліментів становить 19 851,72 грн., то на підставі ч.1 ст. 196 СК України сума неустойки по сплаті аліментів буде становити - 19 851,72 гривень. Наданий представником позивача розрахунок проведений за вищезазначеною формулою: S = (A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+………+(An х 1% х Qn) та відповідачем не спростований. Відповідачем також не наведено свого розрахунку, у випадку якщо він не погоджується із наявним у матеріалах справи розрахунком. Отже, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню неустойка (пеня), нарахована за період з 01.05.2020 року по 31.12.2020 року, у розмірі 100 відсотків заборгованості, що становить 19 851,72 грн. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, у відповідності до ч.2 ст. 196 СК України, однак відповідач не просить суд зменшити розмір неустойки на не наводить обставин, наявних на час ухвалення рішення судом, що перешкоджають йому у сплаті неустойки у визначеному позивачем розмірі. Таким чином, на основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог, що підтверджені доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. Вирішуючи питання щодо судових витрат у справі, суд виходить із наступного. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів, судові витрати по справі, що складаються з витрат на оплату судового збору у розмірі 992 гривні 40 копійок, від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - підлягають стягненню з відповідача. Крім того, позивач вказує, шо понесла судові витрати на професійну правничу допомогу, вказуючи попередній їх розрахунок розмірі 6000 грн., зазначаючи про те, що користуючись правом, визначеним ч.8 ст. 141 ЦПК України, наддасть докази їх понесення протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідач вказаний розмір заперечує. На підставі викладеного, ст. 51 Конституції України, ст. ст. 8, 180-181, 196 Сімейного кодексу України, ст. 4, 9, 614, 549 ЦК України,

Outcome: approved