Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги фактичним розпадом сім`ї сторін, неможливістю подальшого спільного проживання сторін і збереження їх шлюбу. Також просила залишити проживати з нею після розірвання шлюбу малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач не заперечує проти цього. Вказала на залишення набутого у шлюбі прізвища " [PERSON] " та стягнення понесених судових витрат з відповідача. Позивач у судове засідання не з`явилась, заявою від 27.01.2022 позовні вимоги підтримала повністю просила провести судовий розгляд справи без її участі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, телефонограмою від 31.01.2022 просив розглянути справу без його участі у зв`язку з неможливістю прибуття у судове засідання за станом здоров`я, позовні вимоги визнав, не заперечує щоб дитина залишилась проживати з матір`ю, вказав адресу свого фактичного місця проживання. Третя особа у судове засіданні не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про судовий розгляд справи була повідомлена належним чином. Ураховуючи зазначені обставини суд відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України ухвалив здійснити заочний розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 23.08.2012 між сторонами зареєстровано шлюб, до реєстрації шлюбу позивач мала прізвище " [PERSON] ", після реєстрації шлюбу змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с. 11). [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] (а.с. 6). Сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, не ведуть спільне господарство, мають різні погляди на сімейне життя. Подальше збереження шлюбу та спільне проживання неможливе. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України далі СК). Згідно до ч. 1 ст. 110 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ч. 1 ст. 113 СК). Відтак суд задовольняє визнану відповідачем позовну вимогу про розірвання шлюбу та залишає позивачеві набуте у шлюбі прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Наразі дочці сторін [PERSON] виповнилося 10 років, вона проживає разом із позивачем (а.с. 1, 6, 22). Відтак суд також задовольняє позов у частині визначення місця проживання дочки сторін із матір`ю (позивачем). Відповідно до ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд повертає позивачеві з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним під час звернення з позовом до суду, а інші 50 % стягує з відповідача на користь позивача (992,40 ? 2 = 496,20). На підставі викладеного,

Outcome: approved