Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

16.11.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 19.04.2007 року між АТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № VOY0GA00001322 (далі - Кредитний договір) та в якості забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору, між ним, як іпотекодавцем, та АТ КБ «Приватбанк», як іпотекодержателем, укладено Договір іпотеки, посвідчений 19.04.2007 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Ю.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 939, відповідно до умов якого передав в іпотеку двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011 року, ухваленого у цивільній справі № 0417/2-4272/2011 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, із відповідачів на користь Банку було стягнута суму заборгованості у розмірі 671988,44 грн. Поряд з тим, як йому стало відомо, 29.10.2021 року головним державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Левчук І.О. було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису, вчиненого 21.05.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М., зареєстровано в реєстрі за № 1437, за заявою ПАТ «КБ «Приватбанк», яким в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 261358,76 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30.01.2019 року становить 7258472,21 грн. та витрат у розмірі 3500 грн., запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі - виконавчий напис). Вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчинений із грубим порушенням вимог чинного законодавства. Так, приватним нотаріусом до вчинення виконавчого напису не перевірено тієї обставини, чи звертався стягувач із вимогою про виконання основного зобов`язання і надання підтверджуючих документів, а також не надіслано йому попередження про вчинення виконавчого напису. У свою чергу, спірний виконавчий напис не містить всіх обов`язкових умов, що є безумовною підставою для його скасування. Крім того, право вимоги відповідача до нього виникло 19.04.2007 року, а виконавчий напис вчинено 21.05.2019 року - через 11 років, тобто після спливу трьохрічного строку, що виключало обов`язкову умову для вчинення виконавчого напису, тому суми боргу вказані у виконавчому написі не можна вважати безспірними. Враховуючи наведене, просить суд визнати виконавичй напис таким, що не піддягає виконанню та скасувати його, а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрат по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.01.2022 року у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М. належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, заведеної з приводу вчинення спірного виконавчого напису (а.с. 56). 10.02.2022 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М. надійшли на адресу суду копії виконавчого напису та документів, на підставі якого його вчинено 21.05.2019 року за реєстровим № 1437 щодо майна [PERSON] (а.с. 65-109). Представник позивача до початку судового засідання подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, щодо проведення заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 110). Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про вручення судової повістки (а.с. 63), заяви, клопотання, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили. Від третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М. до початку судового розгляду надійшло клопотання, у якому вона просить суд розгляд справи здійснювати у її відсутності та за його наслідками, повідомити про прийняте рішення. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору відповідача - Другий ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заява про відкладення розгляду справи, пояснення на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили. За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Відповідно до частини другої статті 233 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі неявки у судове засідання учасника справи щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін або їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їх відсутності. Оскільки відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» та третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Другий ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) були належним чином були повідомлені про день, час, місце розгляду справи, свої доводи і міркування щодо позову мали можливість викласти у відзиві та поясненнях на позовну заяву, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності їх представників, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19.04.2007 року між АТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № VOY0GA00001322, на підставі якого позичальник отримала від Банку кредитні кошти, які зобов`язалася повернути зі сплатою відсотків за користування ними та здійснення інших платежів у розмірі та у випадках передбачених Кредитним договором (а.с. 87-89). В якості забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору між АТ КБ «Приватбанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки, посвідчений 19.04.2007 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Ю.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 939, відповідно до умов якого останній в якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вищевказаним Кредитним договором передав в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 84-86). Крім того, 06.12.2011 року між АТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № VOY0GA00001322 від 19.04.2007 року, на підставі якої було внесено зміни за первісними зобов`язаннями позичальника перед кредитором. 21.05.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1437, яким в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 261358,76 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30.01.2019 року становить 7258472,21 грн. та витрат у розмірі 3500 грн., запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] (а.с. 101). Із вищевказаного виконавчого напису вбачається, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити кредитора АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів в розмірі: -заборгованість за кредитом - 80268,11 дол. США; -заборгованість за відсотками - 54694,30 дол. США; -комісія - 11077,65 дол. США; -пеня - 115318,70 дол. США; що разом становить 261358,76 дол. США, та згідно курсу НБУ станом на 30.01.2019 року складає суму в розмірі 7258472,21 грн. -витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3500 грн. На підставі вказаного виконавчого напису, 29.10.2021 року головним державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Левчук І.О. було відкрито виконавче провадження № 67311757 (а.с. 9). Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню, оскільки вчинений із грубим порушенням вимог чинного законодавства, а саме: на підставі спірної заборгованості; за наявності судового рішення, яким було вирішено питання про стягнення з заборгованості за Кредитним договором № VOY0GA00001322 від 19.04.2007 року; із пропуском строку позовної давності. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗУ від 02.08.1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - ЗУ «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Такими документами можуть бути: зокрема, документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до вимог ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 року із змінами та доповненнями, а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки з рахунків, на які боржник перераховує кошти, розписки, чеки тощо. Приймаючи рішення про звернення до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису, стягувачу необхідно надати документи, які б підтверджували наступні умови, зокрема, чи підпадає заявлена вимога під вид заборгованості, визначений Постановою Кабінету Міністрів України; чи є в наявності та оформлені належним чином документи, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України, чи підтверджують наявні документи безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та прострочення виконання зобов`язання; чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. З матеріалів справи вбачається, що при вчиненні виконавчого напису № 1437 від 21.05.2019 року, нотаріусом не перевірено безспірність суми заборгованості, яку запропоновано стягнути, що є порушенням ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 року із змінами та доповненнями та Глави 16 Розділу ІІ Наказу МЮУ «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» 22.02.2012 року № 296/5. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011 року в цивільній справі № 0417/2-4272/2011 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги Банку були задоволені в повному обсязі; із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості у розмірі 671988,44 грн. та вирішено питання розподілу між сторонами судових витрат. Предметом розгляду вищевказаної справи була заборгованість за Кредитним договором № VOY0GA00001322 від 19.04.2007 року. Таким правом ПАТ КБ «Приватбанк» скористався, тому в жовтні 2011 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Разом з тим, суду в ході розгляду даної справи не було надано жодних доказів того, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом було враховано наявність судового рішення в цивільній справі № 0417/2-4272/2011. При цьому, виконавчий напис № 1437 від 21.05.2019 року не містить жодних відомостей про те, за який період нараховано заборгованість за Кредитним договором № VOY0GA00001322 від 19.04.2007 року. В оскаржуваному виконавчому написі не вказано строк, за який стягується нарахована пеня, чим фактично порушено не лише ст. 89 ЗУ «Про нотаріат» щодо змісту виконавчого напису, але і вимоги ст. 258 ЦК України. На переконання суду, нотаріусу надано не всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості у межах строку, за який виконавчий напис може бути видано, оскільки нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Аналогічні висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 564/2165/17. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було порушено основну умову вчинення такого напису, а саме те, що з дня виникнення права вимоги повинно минути не більше трьох років. Тобто заборгованість, яка виникла у зв`язку з порушенням позивачем умов Кредитним договором № VOY0GA00001322 від 19.04.2007 року та Договором забезпечення до нього, на підставі яких нотаріусом вчинено оспорюваний виконавчий напис, не може вважатися безспірною і такою, що не потребує додаткового доказування, а відтак і не може стягуватися шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Доказів іншого сторонами суду надано не було. Отже, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обґрунтування [PERSON] щодо вчинення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М. виконавчого напису від 21.05.2019 року, що зареєстрований в реєстрі за № 1437, з порушенням вимог закону є обґрунтованими, у зв`язку з чим його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до положень ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Отже, витрати пов`язані із забезпеченням доказів, як процесуальна дія, необхідниа для розгляду справи та відновлення порушених прав та законних інтересів сторони у справі, відносить до судових витрат, які підлягають поділу за наслідками розгляду справи. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 908 грн., за звернення до суду із заявою про забезпечення позову в розмірі 454 грн., у зв`язку із задоволенням позову за заявленими вимогами, підлягають компенсації за рахунок відповідача. На підставі ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат»,

Outcome: approved