Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи - управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, служба у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради, у якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2005 році між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб від якого у них народився син - [PERSON] . Оскільки спільне життя у сторін не склалося, рішенням суду від 10.02.2014 шлюб було розірвано. З того часу відповідач не виконує покладені на нього обов`язки щодо дитини. Після розірвання шлюбу відповідач не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач взагалі не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не цікавиться її навчанням. Відповідач не виконує жодних батьківських обов`язків, не бере педагогічної або будь-якої участі у вихованні сина. Усі питання вирішується позивачем, яка повністю утримує сина, натомість відповідач матеріальної допомоги не надавав і не надає по цей час. Також відповідач надав нотаріально засвідчену згоду на позбавлення його батьківських прав. Вказане, на думку позивача, свідчить про ухилення батька від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми обов`язками у зв`язку із чим [PERSON] просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина. Ухвалою від 16.11.2021 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 14.01.2022 закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились. 08.02.2022 до суду надійшла заява представника позивача у якій останній просив справу розглядати без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. 14.01.2022 до суду надійшла заява [PERSON] у якій він позовні вимоги визнає, просить справу розглядати без його участі. Представник управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради у судове засідання не з`явився, справу просив розглядати без його участі, підтримує раніше наданий висновок. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради у судове засідання також не з`явився, у письмових поясненнях, наданих суду зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до пунктів 72, 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, належною юридичною особою, яка надає письмовий висновок щодо розв`язання спору має бути орган опіки та піклування за місцем проживання малолітньої дитини. Враховуючи неявку в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Так, 22.07.2005 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Маловисторопської сільської ради Лебединського району Сумської області, про що складено актовий запис № 03 (а.с. 9). У шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 10). У подальшому, рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 04.03.2014 року по справі № 580/272/14-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11). Згідно з довідкою Комунальної установи Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 25 від 08.10.2021 № 01-26/394 батько [PERSON] вихованням та навчанням свого сина [PERSON] не цікавиться. Зі слів класного керівника батько не спілкується з учителями, не відвідує батьківські збори. Вихованням та опікою сина займається мати [PERSON] (а.с. 15). Звернувшись до суду позивач вказує на те, що з часу розірвання шлюбу відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям сина, ухиляється від його виховання. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради було надано висновок від 05.01.2022 № 19/27.1-26, відповідно до якого управління вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина, [PERSON] . Зокрема із змісту висновку вбачається, що зі слів [PERSON] батько [PERSON] приблизно з 2015 року повністю самоусунувся від виховання та утримання сина. На даний час [PERSON] не виявляє бажання побачити сина, надати будь-яку допомогу, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться життям та успіхами сина, не намагається підтримувати з дитиною сімейні відносини. Під час бесіди з [PERSON] з`ясовано, що з батьком він не спілкується. [PERSON] не цікавиться його життям та навчанням, не запрошує до себе в гості, не вітає зі святами (а.с. 57-58). При цьому суд звертає увагу на те, що 07.10.2021 [PERSON] було складено письмову заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ситник С.М., у якій відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). На думку суду складання такої заяви свідчить про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, байдуже ставлення до питання, яке має надзвичайне значення як для дитини так і для самого батька. У сукупності із визнанням позову, не заперечення проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , суд приходить до висновку про те, що [PERSON] свідомо ухиляється від виховання сина, нехтує своїми обов`язками як батько, оскільки не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до подальшої долі сина, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про його фізичний і духовний розвиток дитини, не намагався та не виявив наміру з`явитись у судове засідання, пояснити причини своєї поведінки. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved