Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму інфляційного збільшення боргу в сумі 530686 грн. 46 коп., та три проценти річних в сумі 106024 грн. 24 коп., а всього 636710 грн. 70 коп., витрати по оплаті судового збору в розмірі 6367 грн. 11 коп., та понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 6400 грн. Позовні вимоги мотивовані наступним. 15.05.2009 між [PERSON] та відповідачем укладений договір позики, що посвідчений ПН ХМНО Широковою В.А. за реєстр. №1909, відповідно до умов якого відповідач отримала позику у розмірі 22100 доларів США, які зобов`язалась повернути у порядку та строки визначені у Договорі, але не пізніше 15.05.2012. В забезпечення умов виконання її зобов`язань за вказаним договором, в цей же день було укладено Іпотечний договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого іпотекодержатель має право звернути стягнення на заставлене в іпотеку майно квартиру [ADDRESS] , в рахунок своїх вимог до боржника. Відповідач свої зобов`язання за наданою позикою не виконала в повному обсязі, та повернула кошти лише в розмірі 1750 доларів США, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом. 06.11.2013 Київським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, залишене без змін апеляційний судом Харківської області, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 15.05.2019 в розмірі 342873 грн. 60 коп., судовий збір в розмірі 3219 грн., та в задоволенні зустрічного позову про визнання договору позики недійсним відмовлено. Відповідач вказане рішення суду не виконала, тому [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення відсотків за користування позикою, трьох відсотків річних та неустойки, за результатом розгляду якого заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.05.2014 стягнуто з відповідача на користь [PERSON] проценти за користування неповернутою частиною позичених коштів і три проценти річних за період з 21.09.2012 по 12.11.2013 у сумі еквівалентній 2407 дол. США, що складає 28185 грн. 41 коп., а також неустойку за прострочення виконання зобов`язань за договором позики в період з 12.11.2012 по 12.11.2013 в сумі 127750 грн., та вирішено питання про судові витрати. Вказані судові рішення відповідачем не виконані. В подальшому між [PERSON] та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), що посвідчений ПН ХМНО Анохіною В.М. за реєстр. №873, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги за укладеними з відповідачем договором від 15.05.2009 та похідним від нього іпотечним договором. Про укладання вказаного договору відповідача було повідомлено поштовим засобом зв`язку письмовим повідомленням. Сума боргу за наданою позикою залишилась неповернутою у розмірі 20350 дол. США, у зв`язку з чим позивач в позасудовому порядку скористався визначеним п.2 укладеного Іпотечного договору іпотечним застереженням, та здійснив перереєстрацію предмета іпотеки на власне ім`я, і з 20.10.2016 набув право власності на квартиру [ADDRESS] . Згодом відповідач звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, скасування державної реєстрації, та поновлення реєстрації, однак рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.04.2020, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 23.06.2020, в задоволенні позову було відмовлено. Постановою Верховного суду від 07.04.2021 вказані судові рішення були скасовані частково, та ухвалено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.10.2016 ПН КМНО Стрельченко О.В. про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за позивачем. Тому, у зв`язку з тим, що судове рішення про стягнення боргу не виконане, позивач просить стягнути з відповідача відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційне збільшення боргу за період з червня 2014 року по квітень 2021 року в розмірі 530686 грн. 46 коп., та три відсотки річних за період з 29 травня 2014 року по 03 червня 2021 року в розмірі 106024 грн. 24 коп. відповідно до наведених розрахунків в позові. Також позивач звернувся до адвоката за правовою допомогою, за надання якої сплатив 6400 грн., які також просить стягнути з відповідача. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом у встановленому законом порядку, спрямував до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином та своєчасно, від представник відповідача адвоката Кулабухова О.В. до суду надійшла заява, в якій він зазначив, що рішення перебуває на примусовому виконанні в органі ДВС, а тому відповідач є неналежним відповідачем по справі, та просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог. Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, та за наявними в справі доказами. 09.06.2021 року до суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г.А. 25.06.2021 року судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 25.06.2021. 25.06.2021 судом надано запит до відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надійшов 29.07.2021. Ухвалою судді від 25.08.2021 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження, та постановлено здійснювати виклик відповідача через офіційний сайт судової влади України. Ухвалою суду від 06.12.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що 15 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. за реєстр. №1909. За умовами договору позики, відповідач отримала від [PERSON] 22 100,00 дол. США, які зобов`язалася повертати частинами (з розстроченням) із кінцевим терміном повернення 15 травня 2012 року. Із метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 15 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір про задоволення вимог іпотекодежателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. Предметом договору про задоволення вимог іпотекодержателя є квартира [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Кредитор [PERSON] свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кошти у розмірі, обумовленому сторонами в договорі. Відповідач зобов`язання за договором позики належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за договором. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.11.2013 (залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12.03.2014) у справі № 2018/15050/2012 позов [PERSON] задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 15 травня 2009 року в розмірі 342873 (триста сорок дві тисячі вісімсот сімдесят три) грн. 60 коп., сплачений судовий збір в розмірі 3219 (три тисячі двісті дев`ятнадцять) грн., та в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання договору позики недійсним відмовлено. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.05.2014 у справі № 640/20470/13-ц позовні вимоги [PERSON] задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування неповернутою частиною коштів і три процента річних за період з 21 вересня 2012 року по 12 листопада 2013 року в сумі еквівалентній 2407 доларам США, що складає 28185,41 грн., а також неустойку за прострочення виконання зобов`язань за договором позики від 15 травня 2009 року в період з 12 листопада 2012 року по 12 листопада 2013 року в сумі 127750 грн.; стягнуто з понесені позивачем витрати по оплаті судового збору у розмірі 1469,90 грн. Ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 25.08.2021 та від 13.09.2021 змінено стягувача [PERSON] на [PERSON] у ВП щодо виконання виконавчих листів у справі № 640/20470/13-ц. 17 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В. М. посвідчено та зареєстровано в реєстрі № 873 договір відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. 15 травня 2009 року за реєстровим № 1911, укладений між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого останній набув право вимоги за укладеними з відповідачем договором позики від 15.09.2009 та договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 15.09.2009, про що повідомлявся відповідач шляхом спрямування рекомендованим листом письмового повідомлення разом з вимогою про усунення порушення виконання зобов`язань з повернення боргу. 20 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О. В. прийнято рішення та здійснена реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] , за позивачем [PERSON] . Підставою виникнення права власності зазначено: договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 15 травня 2009 року, договір про відступлення права вимоги від 17 червня 2016 року. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.04.2020, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 23.06.2020, в задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, скасування державної реєстрації, та поновлення реєстрації було відмовлено. Постановою Верховного суду від 07.04.2021 вказані судові рішення були скасовані частково, та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.10.2016 ПН КМНО Стрельченко О.В. про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за позивачем. Тому, у зв`язку з тим, що судове рішення про стягнення боргу не виконане, позивач просить стягнути з відповідача відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційне збільшення боргу за період з червня 2014 року по квітень 2021 року в розмірі 530686 грн. 46 коп., та три відсотки річних за період з 29 травня 2014 року по 03 червня 2021 року в розмірі 106024 грн. 24 коп. Вказаний розрахунок боргу не спростований стороною відповідача. Рішення суду про стягнення коштів на даний час залишаються не виконаними. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом статті 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612\~ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такий правовий висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18). Як зазначено в правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), у контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Водночас доводи представника відповідача, що [PERSON] є неналежним відповідачем по справі є необґрунтованим, оскільки від правових висновків Верховного Суду України, викладені у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, згідно з якими правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), відступила Велика Палата Верховного Суду у вищезгаданій постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до частини першої та другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.\~Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 27 січня 2016 року № 6-771цс15, від 22 березня 2017 року № 2311цс16. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою\~статті 625 ЦК України\~інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Отже, норма ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. Суд встановив, що 15.05.2009 року був укладений договір позики, за умовами якого грошовий еквівалент зобов`язань був визначений у доларах США, а саме відповідач одержав позику у сумі 22100 доларів США, а рішенням суду від 06.11.2013 стягнуто кошти з відповідача у гривні згідно курсу НБУ на день ухвалення рішення, тобто, у цьому випадку предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені в гривнях із перерахунку еквівалента в іноземній валюті, у зв`язку з чим витрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти, а тому суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення суми інфляційного збільшення боргу в сумі 530686 грн. 46 коп. Нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Обов`язку сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, покладеному на боржника ч. 2 ст. 625 ЦК України, кореспондує право кредитора вимагати стягнення такої компенсації. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням трьох процентів річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такі ж висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №204/3530/17 (провадження №61-10592св20), від 17 лютого 2021 року у справі №303/7132/18 (провадження №61-8487св20). Позивач просить стягнути 3% річних за період з 29 травня 2014 року по 03 червня 2021 року в розмірі 106024 грн. 24 коп., що перевищує три роки. Однак суд зазначає, що право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України у кредитора обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, в межах даного позову позивач має право на стягнення 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України, за період з 03.06.2018 року (три роки до подачі такого позову, позов спрямовано до суду 03.06.2021) до 03.06.2021 року (як просив позивач у позові та в розрахунку). При обрахунку трьох процентів річних за основу може братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні; стягнення судами кредитної заборгованості в національній валюті в еквіваленті за курсом НБУ не змінює змісту такого зобов`язання, не є перешкодою обрахунку кредитором трьох процентів річних у валюті зобов`язання та не свідчить про інший предмет спору. Наведене узгоджується і з висновками Верховного Суду в постановах від 19.01.2022 року у справі №204/3530/17 (провадження №61-10592св20), від 24 червня 2020 року у справі №759/21239/14-ц (провадження №61-48469св18). Отже, розраховуючи суму 3 % річних, суд виходить із загальної суми заборгованості 503497 грн. 91 коп., та 3 % річних за період з 03.06.2018 по 03.06.2021 складає 45356 грн. 20 коп., виходячи з наступного розрахунку: 503497,91 грн.*3%*1096 (прострочені дні):365:100. З урахуванням наведеного суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних на прострочену суму боргу за період з 03.06.2018 по 03.06.2021 в розмірі 45356 грн. 20 коп., а тому в цій частині позову позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а в іншій частині вказаної позовної вимоги слід відмовити у у зв`язку з її необґрунтованістю. Разом з цим, представником відповідача [PERSON] заявлено клопотання про застосування строків позовної давності по справі. Аналіз положень глави 19 ЦК України «Позовна давність» дає підстави для висновку, що правові наслідки спливу позовної давності у вигляді відмови у позові можуть застосовуватися лише у тих випадках, якщо доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не з підстав спливу позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних на прострочену суму боргу за період з 03.06.2018 по 03.06.2021 в розмірі 45356 грн. 20 коп., а в іншій частині позову суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення, а тому відмовляє в їх задоволенні за наведених вище обставин. На підтвердження витрат на правову допомогу надано договір №01-03/06-21 від 03.06.2021, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, рахунок, акт-приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги від 03.03.2021, та квитанцію про оплату коштів від 03.06.2021, відповідно до яких правову допомогу позивачу надавав адвокат Поліщук О.Л., котрому позивач сплатив кошти за надані послуги перелічені в договорі акті в розмірі 6400 грн. Вказані витрати підлягають відповідно до п.1 ч.3 ст. 133, ст. 137 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача частково, а саме в розмірі 1000 грн., оскільки представник позивача не приймав участі в судових засіданнях по даній справі, позовні вимоги задоволені частково, та вказаний розмір є співмірним розміром судових витрат на надання правничої допомоги за перелічені адвокатом Поліщуком О.Л. послуги, а в іншій частині слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 453 грн. 56 коп.

Outcome: partial