Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить зазначене квартира, де вона зареєстрована та проживає. Відповідач є колишнім чоловіком позивача, який з 07.01.2012 у квартирі не проживає, однак добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Відповідач не бере участі в утриманні житла та не сплачує комунальні платежі, квартирою взагалі не цікавиться та у ній відсутні його речі. Позивач не чинила та не чинить відповідачу перешкод у користуванні житлом. Факт реєстрації відповідача у, належній позивачу, квартирі, яку він не використовує для проживання, створює для позивача перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2021 року відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, а конверт з відправленням повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Третя особа копію ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримала 12.10.2021. Позивач копію ухвали суду про відкриття провадження отримала 23.10.2021. 10.11.2021 до суду надійшли пояснення представника третьої особи відділі з питань реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Шевчука О.В. , у яких просить прийняти рішення відповідно до діючого законодавства України. Відповідач не використав право на подання відзиву. Інших заяв по суті справи від сторін не надійшло. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.08.2001, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гайдамака О.М. за реєстровим № 709. Факт реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , у належній позивачу на праві приватної власності квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 11.12.2001 підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 64861387 від 05.07.2021 та Витягом № 14724615 від 21.04.2021 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.12.2012 по справі № 2604/28178/12 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.01.1998 відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 14 розірвати; після розірвання шлюбу відновлено [PERSON] дошлюбне прізвище - [PERSON] . Відповідно до Акту про не проживання від 23.06.2021, складеного на підставі заяв сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтвердженого майстром технічної дільниці [PERSON] , та засвідченого начальником ЖЕД-401 Туляковою Л., [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 01.07.2012. [PERSON] несе витрати по оплаті комунальних послуг у належній їй квартирі, що підтверджується відповідними квитанціями. Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За нормою ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідач у строк понад один рік не проживає у житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві приватної власності. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідач понад один рік без поважних причин не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , тому підстави збереження цього жилого приміщення за [PERSON] відсутні, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved