Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області в жовтні 2021 року звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В позовній заяві зазначено, що 12.07.2009 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований у Самчиківській сільській раді Старокостянтинівського району Хмельницької області, відповідний актовий запис № 31. [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.10.2018 року з відповідача на користь позивача на утримання дочки було стягнуто аліменти в розмірі ј частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.09.2018 року і до досягнення нею повноліття. На підставі вказаного рішення судом було видано виконавчий лист № 127/22775/18 від 18.10.2018 року. На даний час виконавче провадження перебуває у першому відділі ДВС у місті Вінниці ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький). Відповідач свої зобов`язання за сплатою аліментів у повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Згідно довідок - розрахунків по виконавчому провадженню № 57500972 станом на 31.07.2021 року становить 78604,43 грн. За розрахунками позивача, які остання додала до позовної заяви, за період з 01.09.2018 року по 31.07.2021 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь складає 27512,11 грн. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 27512,11 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні просили позов задовольнити в повному обсязі. В подальшому позивач підтримала вимоги про стягнення неустойки в розмірі 18500,00 грн. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, а саме стягнення з нього неустойки в розмірі 18500,00 грн. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2018 року (цивільна справа № 127/22774/18) позов задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.07.2009 року у Самчиківській сільській раді Старокостянтинівського району Хмельницької області, відповідний актовий запис № 31. Вирішено питання про судові витрати. У період шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , відповідний актовий запис № 4173, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 15.11.2010 року. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 57500972 за період з 01.07.2021 року по 31.07.2021 року, виконавчий лист № 127/22775/18 від 18.10.2018 року, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, становить 78604,43 грн. Відповідач [PERSON] внесений до Єдиного реєстру боржників, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру боржників від 13.10.2021 року. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 196 СК України розмір пені становить 1 % суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, починаючи від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц відступила від усталеної практики встановила порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч. 1 ст. 196 СК України суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Далі потрібно підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць. Як зазначалось вище згідно довідок - розрахунків по виконавчому провадженню № 57500972 станом на 31.07.2021 року становить 78604,43 грн. Водночас в судовому засіданні було оглянуто лист АТ КБ "ПриватБанк" від 06.01.2022 року, з якого вбачається, що відповідач частково погашав заборгованість зі сплати аліментів та державним виконавцем проведено відповдіний перерахунок, що сторонами не оспорювалось. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач визнав неустойку у розмірі 18500,00 грн., позивачем дана сума не заперечувалась, суд вважає стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 18500,00 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає до стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved