Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

В квітні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] - [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] - [INFO] помер його батько [PERSON] , що підтверджується випискою з книги реєстрації смертей № S5298/2020 відділу РАЦС,м.Нюрнберг, Федеративна Республіка Німеччини. Його батько є громадянином України, що підтверджується паспортом, який він отримав 20.10.2017. За життя батько заповіт не склав. Факт його родинних відносин з спадкодавцем підтверджується Свідоцтвом по народження серії [NUMBER] , а тому він є спадкоємцем першої черги. Зазначає, що інших спадкоємців немає. Після смерті батька він отримав його прах, який поховав, та 20.04.2021 звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального кругу Миколаївської області Сірякової О.В із заявою про відкриття спадщини. Про те нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії, оскільки пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини. Посилаючись на карантин, вік, хворобу, що підтвердив листком непрацездатності, та юридичну необізнаність позивач просить встановити йому строк для прийняття спадщини, який був пропущений з об`єктивних, незалежних від нього причин. У відзиві на позов, який надано суду 24.09.2021, представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки позивачем не доведено поважність пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Одночасно у відзиві просив справу розглядати за відсутності представника Миколаївської міської ради. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.09.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 02.02.2022, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду письмову заяву в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, причини його неявки не повідомив. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] - [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується випискою з книги реєстрації смертей № S5298/2020 відділу РАЦС,м.Нюрнберг, Федеративна Республіка Німеччини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , померлий [PERSON] є батьком позивача [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 07.06.1993 [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Відомості про державну реєстрацію вказаної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні. З паспортних даних позивача, який є пенсіонером (пенсійне посвідчення № [NUMBER] від 20.06.2021) вбачається, що він зареєстрований з 15.07.1988 за адресою: [ADDRESS] . Із довідки Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївська ритуальна служба» від 22.04.2021 № 22/04-01 вбачається, що прах [PERSON] похований на міському кладовищі міста Миколаєва 07.11.2020. Позивач зазначає, що через карантин, він та захворювання на двосторонню пневмонію з 10.03. по 03.04.2021, що підтвердив листком непрацездатності серії АЛД № 077157, ним було пропущений строк для прийняття спадщини, через що приватним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Відмова нотаріуса у реєстрації заяви позивача про прийняття спадщини підтверджена позивачем листом приватного нотаріуса від 11.05.2021. Відповідями Другої миколаївської державної нотаріальної кантори віл 13.05.2021 та приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сірякової О.В. від 13.05.2021, наданих на запит суду, підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася та в Спадковому реєстрі відсутня. Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до статей 1220-1222, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із статтями 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини Відповідно до статті 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила цієї норми застосовуються, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини суд визнав поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Закон не містить переліку таких причин, тому обставини, на які посилається позивач, оцінюються судом з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та наданих ними доказів. Окрім спеціальних норм спадкового права, які регулюють питання строку для прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК), при вирішенні справ цієї категорії суд також має враховувати загальні засади цивільного судочинства та європейські стандарти щодо захисту права власності, в тому числі принцип пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства, дотримання якого є необхідним за положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція). Так, запроваджене статтею 8 Конституції України та статтею 10 ЦПК України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004). Умовою реалізації та інструментом принципу верховенства права є принцип «пропорційності». Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (наприклад, рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», пункт 60, та рішення від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 47). Соціальна потреба визначається, зокрема, метою законодавчого врегулювання того чи іншого питання. Необхідність встановлення певних строків на прийняття спадщини обумовлена інтересами цивільного обігу в цілому, маючи на меті якнайшвидше усунення стану правової невизначеності, яка виникає в разі смерті спадкодавця, та забезпечення певних гарантій особам, права яких є похідними від поведінки спадкоємців попередньої черги. Отже, в даній справі суд має визначити, чи відповідає цій меті, а також принципу справедливості та інтересам суспільства позбавлення позивача прав на спадкове майно, витребування у нього цього майна з передачею відумерлої спадщини у власність територіальної громади. Проте, таке втручання у право власності (законне сподівання, очікування) позивача не в повній мірі відповідає законній меті встановлення строків у спадковому праві, не вирішує нагальні соціальні потреби, а тому не може вважатись пропорційним. За такого, враховуючи об`єктивні причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, зокрема захворюванням на двосторонню пневмонію, та незначний пропуск такого строку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та надання позивачу додаткового строку на прийняття спадщини, що відповідає загальним положенням спадкового права, конституційному принципу верховенства права та положенням статті 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Так як позивач не просить відшкодувати йому судові витрати, тому відповідно з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за можливе не здійснювати розподіл судового збору.

Outcome: approved