Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

30.11.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.12.2019 між сторонами було укладено письмовий договір позики, за яким відповідач отримав від позивачау позику 242\~000 грн., які зобов`язався повернути в такий спосіб: до 10.06.2020 21\~000 грн., до 10.09.2020 221\~000 грн. Повернення позики повинно бути здійснено в [ADDRESS] . На підтвердження передачі коштів позичальником власноруч складено розписку від 23.12.2019. В обумовлений договором строк відповідач позику не повернув, тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму позики 242\~000 грн., штраф згідно з п. 6 договору позики, що становить 48\~400 грн., три відсотки річних за період з 11.06.2020 по 17.11.2021 розміром 8\~764,82 грн., інфляційні втрати за період з жовтня 2020 р. по жовтень 2021 р. розміром 29\~039,17 грн., судові витрати зі сплати судового збору (а.с. 23). Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою від 03.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 12.01.2022, встановлено строки для подання заяв по суті справи (а.с. 13). Копію ухвали від 03.12.2021, а також копії позовної заяви з доданими до неї матеріалами відповідач отримав 24.12.2021, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням (а.с. 16). 04.01.2022 від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій позов підтримав. У зв`язку із неякою сторін в судове засідання, призначене на 12.01.2022, розгляд справи було відкладено на 14.02.2022. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. 09.02.2022 від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій позов підтримав. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням (а.с. 21). Причини неявки в судове засідання відповідач не повідомив, відзиву на позов не подав. Враховуючи викладене, а також з урахуванням положень ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача заочно, проти чого позивач у поданих ним письмових заявах заперечень не висловив. За таких\~обставин,\~судомв судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів (із занесенням до протоколу судового засідання) відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 23.12.2019 між [PERSON] як Позикодавцем і [PERSON] як Позичальником укладено договір позики у письмовій формі, відповідно до умов якого Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 242\~000 грн. Згідно з п. 3 договору Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцеві позику в сумі 242\~000 грн. таким чином: до 10.06.2020 21\~000,00 грн., до 10.09.2020 залишок у розмірі 221\~000,00 грн. Умовами п. 4 договору визначено, що повернення позики повинно бути здійснено в [ADDRESS] . Пунктом 6 договору передбачено відповідальність Позичальника у разі своєчасного не повернення суми позики у вигляді штрафу у розмірі 100% від суми, вказаної у п. 1 договору (а.с. 4). На підтвердження отримання позики [PERSON] видав [PERSON] розписку, у якій зазначив про одержання від [PERSON] у позику грошових коштів розміром 242\~000 грн. (а.с. 5). Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій\~\~стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж\~\~кількість\~\~речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або речей, визначених родовими ознаками. Як передбачено положеннями ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен\~\~на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Судом встановлено, що відповідач в обумовлений договором строк позику позивачеві не повернув. Станом на час розгляду справи судом зобов`язання відповідача за договором позики залишаються не виконаними. Також суду не надана відповідна розписка позивача про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Оскільки на порушення норм закону та умов договору позики відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, позику у визначений договором строк не повернув, у зв`язку із чим в позивача наявні підстави вимагати виконання умов договору із застосуванням встановленим договором та законом правових наслідків його неналежного виконання. Так, згідно з положеннями ч. 2\~ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки сума боргу своєчасно повернута не була, у позивача виникло право на вимогу сплати відповідачем суми боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат. Крім того, умовами п. 6 договору позики сторони погодили відповідальність Позичальника у вигляді штрафу у разі своєчасного не повернення суми позики, який становить 100% від суми позики. Відповідно до наданого позивачем розрахунку суми позову (а.с. 6), суму штрафу позивач визначив як 20% від суми позики розміром 48\~400 грн., а також розрахував розмір 3% річних та інфляційних втрат, які складають: 3% річних від суми 21\~000,00 грн. за період з 11.06.2020 по 10.09.2020 158,36 грн.; 3% річних від суми 242\~000,00 грн. за період з 11.09.2020 по 31.12.2020 2\~221,64 грн.; 3% річних від суми 242\~000,00 грн. за період з 01.01.2021 по 17.11.2021 6\~384,82 грн.; Інфляційні втрати за період з 01.10.2020 по 31.10.2021 29\~039,17 грн. Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд вважає його вірним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи. В частині розрахунку суми штрафу, передбаченого п. 6 договору позики, позивач виходив із меншої суми, аніж розмір 100% від суми позики, визначивши штраф у розмірі 20% від цієї суми, а тому суд з урахуванням засад диспозитивності не вправі виходити за межі цієї позовної вимоги (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Крім того, вказаний розрахунок, з урахуванням засад змагальності, не був спростований відповідачем належними та допустимими доказами, а тому суд вважає за можливе покласти його в основу судового рішення. Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача, з огляду на що задовольняє позов [PERSON] у повному обсязі шляхом стягнення з [PERSON] на його користь суми боргу за договором позики 242\~000,00 грн., штрафу розміром 48\~400,00 грн., 3% річних за період з 11.06.2020 по 17.11.2021 загальним розміром 8\~764,82 грн., інфляційних втрат за період з 01.10.2020 по 31.10.2021 розміром 29\~039,17 грн. На підставі статті 141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 3\~282,04 грн. (а.с. 1). На підставі ст.ст. 19, 89, 141, 244245, 259, 264, 265, 272273, 280283, 289\~ЦПК України, суд

Outcome: approved