Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений 22.03.1999 між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від себе особисто та в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] зі згоди своїх батьків та [PERSON] , Мелітопольською міською біржею нерухомості за реєстровим № 0071/1993 та визнання права власності в порядку спадкування за законом на вищевказану квартиру. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно письмового договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22 березня 1999 року, зареєстрованого членами Мелітопольської міської біржі нерухомості між [PERSON] , який в договорі виступала як покупець, та відповідачами по справі [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від себе особисто та в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] зі згоди своїх батьків, які діяли як продавці, був укладений договір купівлі-продажу, реєстровий № 0071/1993, за яким продавці як власники нерухомого майна за цим договором продав, а позивач як покупець, купив квартиру [ADDRESS] . Згідно з умовами договору продаж квартири відбувся за 4100 грн. Після укладання договору [PERSON] зареєстрував за собою право власності на квартиру в Мелітопольському МБТІ 23.03.1998 р.№173. [INFO] [PERSON] помер. В зв`язку з його смертю відкрилась спадщина за законом, в тому числі і на вищевказану квартиру. Позивачка, як донька померлого, є спадкоємцем по закону, в зв`язку з чим 28.07.2021 звернулась до приватного нотаріуса для прийняття спадщини, однак отримала відмову, через відсутність оригіналу договору купівлі-продажу, який також не був нотаріально посвідчений. Станом на 22.03.1999 діяла редакція ЦК України (в редакції 1963 р.), та ст.15 Закону України «Про товарну біржу», яка передбачала перелік укладених угод біржами, які не підлягали обов`язковому нотаріальному посвідченню. На той час угода відповідала діючим нормам цивільного законодавства. Станом на час придбання квартири право власності наступало не з моменту підписання Договору купівлі-продажу сторонами, а з моменту його реєстрації у відповідних компетентних органах (КП «Мелітопольське МБТІ» з 20.01.1998 р.), що здійснено належним чином. Правовідносини між сторонами виникли до набрання Цивільним Кодексом України 2004 року чинності і не мають продовжуваного характеру та відповідно до ст.12 Закону України "Про власність", діючого на момент укладення договору купівлі-продажу, [PERSON] набув право власності на майно та правомірно володів ним. Однак враховуючи, що договір не був нотаріально посвідчений позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим звернулась до суду. Ухвалою судді від 26.08.2021 відкрито загальне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.10.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд. У судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача - адвоката Літута С.В. надійшла заява, в який просить розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідачі до судового засідання не з`явились, з невідомої суду причини, про дату слухання справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою мешкання, на адресу суду повернулись конверти з відміткою «адресат відсутній» та шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за їх відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, з невідомої суду причини, про дату слухання справи повідомлені належним чином, на адресу суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній». Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено наступне. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 22.03.1999, між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від себе особисто та в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] зі згоди своїх батьків, як продавцями та [PERSON] , як покупцем, було укладено угоду про придбання квартири [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений Мелітопольською міською біржею нерухомості за реєстровим № 0071/1993 /а.с. 5, 5 на звороті/. Таким чином, сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов договору про передачу права власності. [PERSON] здійснив державну реєстрацію квартири [ADDRESS] в установленому порядку, що підтверджується довідкою КП «ММБТІ» відповідно до якої, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.1999, посвідченого Мелітопольською міською біржею нерухомості/а.с. 8/. [PERSON] , який є батьком позивачки, помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.05.2019 року, виданим Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області/а.с.9/. 28 липня 2021 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Бєднової Н.В. з заявою оформлення спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2021, виданої приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Бєдновою Н.В., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б свідчили про належність вищевказаної квартири спадкодавцю/а.с.13/. Враховуючи, що договір купівлі-продажу від 22.03.1999 був укладений до 01.10.2004, дані цивільні правовідносини регламентуються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частиною третьою статті третьої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Оскільки факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено, останній не містить протизаконних умов, суд вважає можливим визнати такий договір дійсним. Що стосується вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON] власника квартири [ADDRESS] , суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вимогами ч.1 ст.1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] , який є батьком позивачки, помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з невідповідністю договору купівлі-продажу вимогам чинного законодавства, а саме відсутністю нотаріального посвідчення договору. Згідно довідки КП «ММБТІ» станом на 01.01.2013 в КП «ММБТІ» право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.1999, посвідченого Мелітопольською міською біржею нерухомості. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.05.2019, померлий [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] /а.с.10/. Відповідно до витягу з реєстру населення Податкової установи Швеції, [PERSON] , дівоче прізвище [PERSON] /а.с.12/. Інші спадкоємці вказану спадщину не прийняли, що підтверджується копіями спадкових справ після смерті як [PERSON] , так і його дружини- [PERSON] , померлої [INFO] , витребуваних ухвалами суду. Отже, оскільки [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , при цьому суд враховує, що в свідоцтві про народження заявниці присутня технічна помилка в написанні прізвища ( [PERSON] , [PERSON] ), що не може вплинути на дані правовідносини, позивачка прийняла спадщину після померлого батька, інших спадкоємців першої черги, що прийняли спадщину немає, в нотаріальному порядку оформити спадщину позбавлена можливості, то суд приходить до висновку, що позивач має право на спадщину за законом після смерті [PERSON] відповідно до положень ст.ст.1261, 1268, ч.3 ст.1296 ЦК України, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги в частині, що стосуються визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved