Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення пені за період з 29.12.2019 по 29.02.2020 в розмірі 18134 грн. \~ \~ \~ \~Вимоги обґрунтовує тим, що у вересні 2018 року між ним та приватним підприємцем [PERSON] укладений договір на виготовлення та подальше встановлення (облаштування) дерев`яного балкону. Строк виконання договору з 31 жовтня по 10 листопада 2018 року. За договором ним здійснена часткова оплата (аванс) в сумі 4000 грн., залишок - 5595 грн. Повна оплата замовлення повинна бути проведена перед початком встановлення. Підтвердженням прийняття замовлення приватним підприємцем [PERSON] є письмовий документ замовлення № 23 з підписами сторін. В зв`язку з тривалим невиконанням підрядником своїх зобов`язань, замовник був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 серпня 2020 року по справі № 404/25/20, позовні вимоги задоволені частково, договір побутового підряду між сторонами розірваний та з відповідача на користь позивача стягнуто 4000 грн збитків (аванс) і 4000 грн пені. Судом відмовлено у задоволенні вимог про стягнення 4000 грн моральної шкоди і 132,16 грн 3% річних. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року рішення Кіровського районного суду від 31 серпня 2020 року змінено шляхом викладення його мотивувальної частини, щодо не відшкодування моральної шкоди, в редакції постанови. В іншій частині рішення суду залишено без змін. В силу вищевикладеного, не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, обставини встановлені рішенням Кіровського районного суду від 31 серпня 2020 року по справі № 404/25/20, яке набрало законної сили 01 грудня 2020 року. Зазначає, що при первісному зверненні до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою 29 грудня 2019 року, він нарахував та обчислив пеню за 365 днів з врахуванням ст. 258 ЦК України, тобто з 29 грудня 2018 року по 29 грудня 2019 року. 30 грудня 2020 року подав нову позовну заяву про стягнення з відповідача пені за новий періодз 29 грудня 2019 року по 29 лютого 2020 року, оскільки порушення відповідачем свого обов`язку є триваючим і закінчилось тільки 01.12.2020. \~ \~ \~ \~Відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги не визнав та в обґрунтування зазначив, що у вересні 2018 року між відповідачем та позивачем укладений договір, за яким відповідач зобов`язувався забезпечити виготовлення та встановлення дерев`яного балкону позивачу. Усі істотні умови договору, зокрема характеристики балкону, строк виготовлення, розмір авансу та порядок повної оплати замовлення перелічені у письмовому замовленні № 23. Згідно вказаного замовлення № 23, строк виготовлення визначений з 31 жовтня 2018 року по 10 листопада 2018 року. На виконання умов договору позивач сплатив аванс у сумі 4 000 грн. При цьому, у замовленні вказано, що повна оплата замовлення виконується перед початком встановлення. Фактично, у відповідача виникло два зобов`язання перед позивачем: 1) забезпечити виготовлення дерев`яного балкону згідно з характеристиками, визначеними у замовленні № 23; 2) встановити балкон. У позивача, у свою чергу, виникли обов`язки: 1) сплатити аванс у розмірі 4 000 грн. (позивач виконав) та 2) до початку встановлення балкону здійснити повну оплату замовлення (5 595 грн.). 31 жовтня 2018 року балкон, який був виготовлений на замовлення позивача знаходиться на складі відповідача. Однак, у зв`язку з невиконанням позивачем свого обов`язку щодо оплати повної вартості замовлення до початку встановлення, балкон не був встановлений. Таким чином, договір між сторонами у даній справі не був виконаний у повному обсязі саме через невиконання позивачем своїх зобов`язань з повної оплати замовлення. Відповідач використав своє право, передбачене ст. 856 ЦК України на притримання результату роботи, оскільки у його діяльності були випадки, коли він повністю виконував свою роботу, а з ним не розраховувались. Тому, щоб забезпечити захист своїх інтересів, відповідач з самого початку домовлявся з позивачем, що встановлення балкону відбудеться після повної оплати. У подальшому, 30 грудня 2019 року позивач звернувся до суду із позовними вимогами про розірвання договору та стягнення збитків, процентів, пені, моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, позивач вимагав стягнути з відповідача пеню у розмірі 105 065,25 грн., яку він обрахував за 365 днів (9595 грн. (вартість роботи) х 3% = 287,85 грн. (за один день) х 365 днів = 105 065,25 грн. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 серпня 2020 року позов був задоволений частково: розірвано договір побутового підряду, стягнуто з відповідача на користь позивача 4000 грн. авансу та 4000 грн. пені. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року рішення суду першої інстанції було змінене та викладено мотивувальну частину щодо вимог про відшкодування моральної шкоди у редакції вказаної постанови. У решті рішення суду було залишене без змін. Тобто, суд, оцінивши усі обставини справи, надані пояснення та докази, врахувавши інтереси сторін вирішив, що станом на дату ухвалення рішення, а саме 31 серпня 2020 року, засадам справедливості, добросовісності, розумності буде відповідати сума пені 4 000 грн. За наслідками апеляційного перегляду рішення суду у цій частині залишилось без змін. Вважає, що суди надали свою оцінку правовідносинам сторін і вирішили питання про стягнення пені за наслідками часткового виконання спірного договору підряду. Вказані судові рішення були виконані та відповідач сплатив позивачу усі необхідні суми. Зазначено, що зараз позивач звертається до суду з новим позовом та просить знову стягнути з відповідача пеню у розмірі 8 923,35 грн. за період з 1 травня 2020 року по 31 травня 2020 року. Однак, у першому позові позивач взагалі не вказував за який період він нараховує пеню. У позовній заяві він вказав, що «з врахуванням вимог ст. 258 ЦК України та того факту, що порушення відповідача свого обов`язку є триваючим, пеня нарахована за 365 днів». Позивач не вказував конкретних дат, які охоплюють ці 365 днів - до дня звернення до суду або з моменту порушення зобов`язання чи інший строк. Рішення суду першої інстанції ухвалене 31 серпня 2020 року. У ньому так само не визначено строк, за який стягується пеня, але, визначено, що принципам справедливості, добросовісності та розумності відповідатиме розмір пені 4 000 грн. Тобто, суд встановив станом на 31 серпня 2020 року розмір пені, яка підлягає стягненню. Тепер позивач звертається до суду з новим позовом та просить знову стягнути пеню у розмірі 18134,55 грн за період з 29 грудня 2019 року по 29 лютого 2020 року. Позивач спочатку звернувся до суду із вимогою про стягнення пені без зазначення конкретних дат такого стягнення, а тепер подав окремі позови з прив`язкою до календарних дат. На даний час позивач подав чотири окремі позови до нього про стягнення пені за різні періоди. Вважає, що позивач намагається отримати невиправдані додаткові прибутки. У зв`язку з викладеним, просив, якщо суд прийде до висновку про наявність у позивача права на повторне стягнення пені, то в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки до 1 гривні. Такий розмір обумовлений тим, що рішення суду уже були компенсовані позивачу усі його можливі збитки. Посилався на постанову ВС від 02.12.2020 у справі № 913/698/19 де суд прийшов до висновку, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо надмірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків. \~ \~ \~ \~Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 грудня 2020 року, матеріали справи передано на розгляд судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Мохонько В.В. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 січня 2021 року задоволено заяву про самовідвід головуючої по справі. Справу передано до канцелярії суду для визначення складу суду, в порядку ст. 33 ЦПК України. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 січня 2021 року, матеріали справи передано на розгляд судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Варакіній Н.Б. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові, та надав додаткові письмові пояснення. \~ \~ \~ \~Відповідач та його представник адвокат Федоров З.Ф. позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. \~ \~ \~ \~Заслухавши учасників справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивач у вересні 2018 року уклав з ФОП [PERSON] договір на виготовлення та подальше встановлення (облаштування) дерев`яного балкону. Строк виконання договору з 31 жовтня по 10 листопада 2018 року. За договором позивачем була здійснена часткова оплата (аванс) в розмірі 4000 грн., залишок становив - 5595 грн. Повна оплата замовлення проводиться перед початком встановлення.Підтвердженням прийняття замовлення приватним підприємцем [PERSON] є письмовий документ замовлення № 23 з підписами сторін. В зв`язку з тривалим невиконанням умов договору відповідачем, позивач звернувся до суду з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] про розірвання договору, стягнення збитків, процентів, пені та моральної шкоди, просив розірвати договір підряду та стягнути збитки в розмірі 4000 грн., а саме сплачений аванс, стягнути проценти за безпідставне збереження грошей в розмірі 132,16 грн., стягнути пеню в розмірі 105065, 25 грн., стягнути моральну шкоду в розмірі 4000 грн. крім того, просить стягнути 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 серпня 2020 року (справа № 404/25/20), позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору, стягнення збитків, процентів, пені та моральної шкоди задоволено частково. Розірвано договір побутового підряду, укладений між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] . Стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] аванс в розмірі 4000 грн та пеню в розмірі 4000 грн. У задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 4000 грн, процентів в розмірі 132,16 грн, пені в розмірі 101065,25 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн відмовлено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Кропивницького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 31 серпня 2020 року змінено, викладено його мотивувальну частину щодо вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 4000 грн у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Відповідно до ч. 4 - ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може (не хоче) виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення, споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Абзацом 2 частини 5 ст. 10 вказаного Закону визначено, що сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. За змістом ст.ст. 546, 549, 611 ЦК України, неустойка є видом забезпечення виконання зобов`язання та мірою цивільно-правової відповідальності. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] зазначив, що з врахуванням раніше зазначеного в позовній заяві по справі № 404/25/20 строку нарахування пені (365 днів з 29 грудня 2018 року по 29 грудня 2019 року) та того факту, що порушення відповідачем свого обов`язку є триваючим і закінчилось лише 01.12.2020 він нараховує пеню за 63 календарні дні з 29 грудня 2019 по 29 лютого 2020, тобто 9595 грн. (вартість роботи, послуг) х 3% = 287 грн. 85 коп. (за один день) х 63 день) = 18134,55 грн. \~ \~ \~ \~З таким твердженням позивача погодитися не можна. \~ \~ \~ \~Звертаючись до суду з позовом у цивільній справі № 404/25/20 позивач не зазначив період стягнення пені, що підтверджується копією позову, наданого відповідачем до відзиву. А визначив, що пеня стягується за 365 днів. Суди першої та апеляційної інстанцій, виходили із того, що пеня стягується за 365 днів, в рішення та постанові період не визначений. Виходячи з цього періодом стягнення пені є 365 днів до дня ухвалення рішення, тобто до 31 серпня 2020 року. З цього виходить, що питання стягнення пені за період який просить позивач вже вирішено судом. Рішення суду першої інстанції справа № 404/25/20 від 31 серпня 2020 року відповідач не оскаржив, погоджуючись з ним. Позивач оскаржив рішення, за наслідками апеляційного розгляду справи ухвалена постанова від 01 грудня 2020 року, яка набрала законної сили у день проголошення. З копії постанови про закриття виконавчого провадження вбачається, що виконавчий лист виданий 16.02.2021, відкрито виконавче провадження, яке вже 19.02.2021 закінчено постановою про закінчення виконавчого провадження, в зв`язку із фактичним повним виконанням рішення. Зазначене свідчить, що відповідач виконав рішення суду одразу після вимоги про це. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що погодився з рішенням суду першої інстанції від 31.08.2020 та не оскаржував його. Після набрання рішенням законної сили та зверненням позивача до виконавчої служби, одразу виконав рішення у повному обсязі. Пеня носить компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідалності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Судова практика зволиться до того, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідач зауважив на тому, що [PERSON] звернувся до нього з п`ятьма позовами в яких просить стягнути пеню за різні періоди. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум штрафних санкцій у виді пені, наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. \~ \~ \~ \~З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. \~ \~ \~ \~На підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 546, 549, 611 ЦК України,

Outcome: dismissed