Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

13 лютого 2020 року представник [PERSON] звернулась з позовом до Харківської міської ради про визнання добросовісним набувачем. Зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В. позивач [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Після придбання житла, він разом з дружиною та дочкою переїхали проживати до вказаної квартири, де проживають по цей час. Восени 2019 року, його за повісткою викликали до Харківської місцевої прокуратури № 3 для допиту і він дізнався, що належна йому на праві власності квартира, неодноразово відчужувалась за цивільно-правовими угодами, та була незаконно приватизована та відчужена. З приводу цього проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017220530000064 за ознаками ч. 1 ст. 358 КК України. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.09.2019 року, накладено арешт на квартиру, у вигляді заборони відчуження і розпорядження, за власником квартири і членами його сім`ї залишено право на користування нею. Отже його позбавлено - складової частини права власності, а саме права розпорядження належним йому майном. За приписами КПК України саме добросовісному набувачу майна надається право на відповідне скасування арешту, накладеного на належне йому майно. Він набув право власності правомірно, на підставі правочину, що не заборонено законом, незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у гласності, не встановлені судом. Повинна діяти презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна і тому на підставі приписів ЦК України, постанови Верховного Суду від 20 березня 2019 року, прийнятої за наслідками розгляду справи №521/8368/15-ц, практики ЄСПЛ він як добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для нього, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням. Тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної квартири у добросовісного набувача, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Він є особою внутрішньо переміщеною з тимчасово окупованої території. Зазнавши тяжких моральних страждань, він разом із родиною в 2014 році змушений був переїхати до м. Харкова, оскільки боявся за своє життя та життя своєї родини. При цьому він зазнав фінансових втрат, опинився без роботи та даху над головою. З 2014 року, з родиною наймав житло у м. Харкові. За допомогою батьків у 2017 році придбав спірну квартиру, де проживає із родиною з моменту придбання та по цей час. Разом із ним проживають та зареєстровані дружина та малолітня дитина. Сплачує комунальні послуги, робить у квартирі ремонт. Про те, що він придбав квартиру, яка була незаконно приватизована та незаконно неодноразово відчужена, він не знав та не міг знати. Підшукуючи для придбання житло, він уклав угоду із агентством нерухомості. Саме на працівників агентства та нотаріуса він сподівався, як на спеціалістів у відповідній галузі, які повинні були підшукати йому необхідне житло, перевірити наявність щодо нього будь - яких спорів, наявність власника права на його відчуження. Оголошення про продаж квартири, було опубліковано на сайті інтернет ресурсу. Перед придбанням квартири він з сім`єю її оглянув та, за відсутності з 2017 року заборон на відчуження, він за тривалий період часу не здійсним жодних дій по його відчуженню та продовжує нею користуватись. За квартирою було нараховано велику кількість боргів за комунальні послуги, які ним повністю сплачені. Разом із квартирою він придбав і майно, що перебувало у квартирі, що вочевидь свідчать про намір придбання вказаного житла саме з метою проживання там разом із родиною. Квартира є єдиним житлом. З метою захисту своїх невизнаних прав та законних інтересів просив визнати його добросовісним набувачем нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У своєму відзиві Харківська міська рада проти задоволення позову заперечувала. Зазначивши, що за зверненням Харківської місцевої прокуратури № 3 про арешт квартири у кримінальному провадженні № 12017220530000064, згідно до наданих суду документів, під час досудове розслідування встановлено наступне: Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Скорбач Я.С. 11.11.2013 року проведено державну реєстрацію права власної [PERSON] на спірну квартиру на підставі свідоцтва про право власності на житло, серії та номер [NUMBER] , виданого 22.06.2002 (1 року Центром (відділом) приватизації. В подальшому, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 11.11.2013 року вищеозначену квартиру продано [PERSON] . Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. 10.12.2014 року проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на вищеозначену квартиру на підставі договору купівлі-продажу за № 3169 від 10.12.2014 року. На теперішній час, починаючи з 29.09.2017 року власником вказав квартири є громадянин [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міської нотаріального округу Маслак Н.В. Згідно інформації Департаменту реєстрації Харківської міське ради, за адресою вказаної вище квартири на підставі відомостей поквартирних карток форми «А» та «Б» значились зареєстрованими: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які померли. Згідно інформації Юридичного департаменту виконавчого комітету Харківської міської ради встановлено, що в книгах реєстрації квартир одноквартирних будинків, що належать громадянам на праві приватної власності та видачі зареєстрованих свідоцтв про право власності, інформація про реєстрацію свідоцтва про право власності за № [NUMBER] від 22.06.2002 року на вказану квартиру в Управлінні комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради відсутня. Також встановлено, що однією з підстав здійснення 11.11.2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу державної реєстрації права власності громадянина [PERSON] на вказану квартиру стала інформація КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на адресу приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Хотенець Ю.А. від 11.11.2013 р. про те, що станом на 31.12.2012 вищеозначена квартира на підставі права власності зареєстрована за [PERSON] . Відповідно до інформації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 26.06.2019 року встановлено, що реєстрація відповіді на вказаний запит за вихідним № 2002122/1 від 11.11.2013 року посадовими особами комунального підприємства не здійснювалась, вказаний документ не створювався та не видавався. Окрім того, як зазначено в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Скорбач Я.С. під час здійснення державної реєстрації вищевказаного нерухомого майна, реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON] зазначений як [NUMBER] . Однак, згідно відомостей Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 24.05.2019 року громадянин [PERSON] , [INFO] , у електронній базі даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків обласного рівня не зареєстрований. Натомість, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] присвоєно фіскальною службою 18.09,2008 фізичній особі [PERSON] , [INFO] та 15.10.2014 року закрито у зв`язку зі смертю фізичної особи. Відповідно до інформації Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану встановлено, що згідно актового запису про смерть від 02.04.2005 р. за № 3205 громадянин [PERSON] помер [INFO] . Постановою прокурора Таманова Є.О. від 23.08.2019 року вказану квартиру визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Відповідно до ст. 143 Конституції України та ст. 1 Закону України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах селища, села, міста, що є самостійними адміністративно- територіальними одиницями. Право комунальної власності, це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 12.03.1992 року № 68 «Про розмежування комунальної власності між адміністративно-територіальними одиницями Харківської області» житловий фонд міста Харкова був переданий Харківській міській раді як представницькому органу територіальної громади міста Харкова. Таким чином у комунальній власності територіальної громади міста Харкова перебуває житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та Харківська міська рада є власником вищевказаного будинку та неприватизованих квартир в ньому. На їх думку позивач обрав неправильний спосіб захисту прав та інтересів, оскільки все одно у разі задоволення позову, власник в порядку ст. 388 ЦК України має право витребувати майно навіть у добросовісного позивача. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника- володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Верховний Суд в постанові від 18.12.2019 по справі № 643/10756/16 зазначив: з урахуванням наведеного, територіальна громада, від імені якої діє орган місцевого самоврядування, не може бути позбавлена можливості на захист свого права на майно (легітимних і виправданих очікувань набути майно), а віндикація є способом захисту речового права, який спрямовані на ефективне поновлення порушених прав на майно. При витребуванні майна у добросовісного набувача на останнього покладається надмірний тягар, оскільки відповідно до законодавства він має засоби юридичного захисту свого цивільного права. Зокрема, відповідно ст.661 ЦК України, покупець майна може звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару і рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. Таким чином, гарантії, передбачені ст.1 Першого протоколу до Конвенті про захист прав людини і основоположних свобод, не порушуються. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 січня 2021 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Позивач при судовому розгляді позов підтримав та просив його задовольнити. Представник позивача зазначила, що вважає факт наявності кримінального провадження за з приводу незаконного вибуття спірної квартири з власності територіальної громади обставиною яка ставить під сумнів визнання права власності за позивачем. Без визнання його добросовісним набувачем він позбавлений права звертатися з заявою про звільнення квартири з-під арешту, без рішення суду не може відкрити рахунок по сплаті комунальних платежів. На цей час в квартирі фактично проживають він, його дружина та дочка. Харківська міська рада до часу судового розгляду з позовами про визнання договору недійсним, виселення або витребування майна не зверталась. За кримінальним провадженням позивач допитаний свідком та був присутнім при вирішенні питання про арешт квартири, однак ухвалу слідчого судді не отримав та не оскаржував її. Представник Харківської міської ради про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в судове засідання не з`явився причини суду не повідомив. Третя особа [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в судове засідання не з`явився причини суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 29 вересня 2017 року за договором купівлі-продажу посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В. за реєстром № 2160 [PERSON] продав [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] за 304980,00 грн. (а.с. 8) Відповідно до витягну з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 29.09.2017 р. (а.с. 9) Згідно довідки про реєстрацію місця проживання у спірній квартирі з 06.08.2018 р. зареєстрована дружина позивача [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON] (а.с. 11-12) 29 вересня 2019 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова задоволено клопотання прокурора Немишлянського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 про арешт квартири у кримінальному провадженні № 12017220530000064. Накладено арешт у вигляді заборони відчуження і розпорядження квартирою [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Залишено за власником квартири та членами його сім`ї право на користування нею. (а.с. 19-20) Згідно повідомлення начальника СД відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області в ході проведення досудового розслідування кримінального про30000064 від 07.01.2017 р. за ч. 1 ст. 358 КК України, з заявами про відшкодування майнової шкоди жодна особа не зверталась. (а.с. 116) Відповідно до листа юридичного департаменту Харківської міської ради від 07.07.2021 р. Харківська міська рада не зверталась до суду із позовом, де предметом розгляду є квартира [ADDRESS] . Юридичним департаментом Харківської міської ради готується позовна заява до [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння квартири [ADDRESS] на користь Харківської міської ради. (а.с. 119) Отже як встановлено при судовому розгляді предметом спору є квартира щодо обставин вибуття якої з власності Харківської міської ради 11.11.2013 року проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017220530000064 за ч. 1 ст. 358 КК України (Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів). При судовому розгляді не надано відомостей про наявність позову до [PERSON] , як до власника спірної квартири, про її витребування на користь Харківської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. При цьому набувач визнається недобросовісним, якщо він знав чи повинен був знати, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати, тобто якщо знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння. За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач уважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Статтею 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту як визнання добросовісним набувачем. Законодавчі обмеження матеріально-правових спорів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, не передбачений ст.16 ЦК України, якщо такий є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відтак вимога про визнання добросовісним набувачем не підлягає задоволенню, оскільки не може вважатися ефективним способом захисту та не має наслідком відновлення порушеного права. Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі ст. 388 ЦК України має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що добросовісний набувач не знав і не міг знати. У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. З урахуванням викладеного, заявляючи позовну вимогу про визнання добросовісним набувачем, позивач обрав невірний спосіб захисту цивільного права. Крім того, на цей час відсутні судові рішення з приводу правових підстава набуття спірного майна попереднім набувачем. Посилання позивача про неможливість оскарження рішення слідчого судді без визнання його добросовісним набувачем протирічить приписам КПК України, які надають таке право як власнику так і володільцю арештованого майна. Всі інші доводи викладені позивачем на вмотивування позову не впливають на висновки яких дійшов суд. Посилання позивача на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №521/8368/15-ц, є необґрунтовані, оскільки спірні правовідносини, що були предметом розгляду Верховного Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, є відмінними від тих, які стосуються предмету цього позову. В зв`язку з наведеним суд відмовляє у задоволенні позову про визнання добросовісним набувачем. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed