Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивач 10.09.2021 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення аліментів на своє утримання, посилаючись на такі обставини. Вона з 2020 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Відповідач є батьком її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що фактично шлюбні стосунки з відповідачем припинилися з травня 2021 року, вона, перебуваючи ще вагітною, переїхала жити до своїх батьків. Малолітня дитини з народження проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від відповідача. Проте відповідач ухиляється від надання такої допомоги, при цьому він працює, має достатній заробіток, тому має можливість утримувати її. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення малолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років. Також просила суд стягнути з відповідача судові витрати по справі, які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. Ухвалою про відкриття провадження від 13.10.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. В матеріалах справи наявний відзив [PERSON] на позовну заяву [PERSON] про стягнення аліментів, що надійшов на адресу суду 15.11.2021 року (а.с. 14-15). У своєму відзиві відповідач посилається, що він не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дитини, що є предметом розгляду цивільної справи № 182/6002/21, яка є в провадженні суду, але заперечує проти стягнення аліментів на утримання матері дитини. Зазначає, що він не має постійного місця роботи, його дохід є мінливим. Також вказує, що він перебуває на обліку, як безробітний у Нікопольському центі зайнятості з 25.10.2021 року. Таким чином, він не має можливості надавати позивачу матеріальну допомогу, тому просить відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог. В матеріалах справи є відповідь на відзив [PERSON] , що надана останньою на адресу суду 22.11.2021 року (а.с. 26-27), в якій вона зазначає, що відповідач на даний момент не перебуває на обліку в Нікопольському центрі зайнятості, оскільки він неодноразово порушив правила і його було знято з обліку. Відповідач працює фотографом і веде активно фактично підприємницьку діяльність, що підтверджується роздруківками публікацій з його сторінки у мережі Facebook, він має власну сторінку та робочу, пропонує свої послуги з проведення фотосесій та виготовлення подарункових календарів. Крім того, вказує, що відповідач, маючи у власності двокімнатну квартиру, 11.02.2021 року зареєстрував право власності на ще одну квартиру, що є додатковим свідченням того, що відповідач намагається уникнути свого обов`язку щодо її утримання. Твердження відповідача про те, що він не заперечує проти утримання дитини є неправдивими, оскільки він відмовлявся добровільно виділяти на це кошти, тому їй довелося звернутися до суду щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини його доходу на утримання доньки. Крім того зазначає, що відповідач працює без офіційного оформлення у магазині «33 квадратних метри» м. Нікополь, системним адміністратором більше семи років. Враховуючи вказане, свої позовні вимоги підтримує, крім того збільшує розмір судових витрат на 1 100,00 грн., пов`язаних з розглядом даної справи, у зв`язку зі зверненням за додатковою правничою допомогою щодо складання відповіді на відзив. В матеріалах справи наявні заперечення відповідача, подані до суду 30.11.2021 року (а.с. 43-44), в яких відповідач вказує, що позивач не спростовує того факту, що його робота та дохід є мінливими, роздруківка з його сторінки з сайту Фейсбук є доказом того, що він намагається працювати та знайти будь-який заробіток. Набуття ним квартири на початку 2021 року не підтверджує його матеріального стану, а відомості про те, що він працює в магазині «33 квадратних» без офіційного працевлаштування, є неправдивими, та такими, що нічим не підтверджені. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 3). В обґрунтування позову позивач посилалася, що вони з відповідачем з 2020 року по травень 2021 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. У травні 2021 року фактичні шлюбні відносини з відповідачем були припинені позивач, перебуваючи ще вагітною, переїхала жити до своїх батьків. Малолітня дитина з народження проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні (а.с. 5). Факт проживання дитини разом з позивачем не заперечується. Позивач вказувала, що відповідач у добровільному порядку не надає їй матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. Судом також встановлено, що в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа № 182/6002/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно ч. 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів Згідно з ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У відповідності до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, самостійно утримує та забезпечує дитину, тому позивач потребує матеріальної допомоги від відповідача, який добровільно такої допомоги не надає. Судом також встановлено, що станом на час розгляду справи відповідач є особою працездатного віку, перебуває на обліку як безробітний, не має постійного місця роботи, має мінливий дохід. При цьому, суд, дослідивши всі письмові докази по справі, приходить до висновку, що відповідач має можливость надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення донькою трьох років, належних та допустимих доказів зворотнього суду надано не було. Суд, не знаходить підтвердження тим фактам, що відповідач веде активну, фактично підприємницьку діяльність як фотограф в мережі Інтернет, що має неофіційне місце роботи, має гарний стабільний дохід, оскільки відповідних доказів цьому не надано, тому суд відхиляє такі посилання позивача як на підставу своїх вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Отже, суд приходить до висновку про те, що сторони за час розгляду справи в суді розпорядилися своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд, даючи оцінку доказам наявним у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що відповідач має обов`язок та можливість надавати допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, однак у меншому розмірі, ніж той, який просить позивач. Виходячи з оцінки всіх наданих письмових суду доказів, відповідач офіційно не працевлаштований, має мінливий дохід, проте має можливість працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Щодо розміру аліментів, суд вважає за необхідне визначити його в 1/8 частці від заробітку (доходу), беручі до уваги встановлені обставини справи. Отже, суд при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, проте у меншому розмірі ніж просить позивач, а саме в розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу), щомісяця, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволення позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на звільнення позивача [PERSON] від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та відсутності у суду відомостей, щодо звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий у розмірі 992,40 грн., що відповідає розміру встановленому Законом України «Про судовий збір» та положенням, встановленим ст. 141 ЦПК України. Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач у позовній заяві просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі (а.с. 2). Згідно доданих документів до позову, позивач витратила на професійну правничу допомогу суму коштів у розмірі 2 000,00 грн. (а.с. 7). Крім того, у відповіді на відзив, поданій до суду 22.11.2021 року позивачем зазначено, що вона понесла додаткові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 100,00 грн. з урахуванням необхідності підготовки відповіді на відзив. Таким чином, витрати професійну правничу допомогу позивача в рамках розгляду цієї справи становлять 3 100,00 грн. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано копію Договору про надання правової допомоги № 52 від 10.09.2021 року, копію Акту виконаних робіт за договором № 52 від 10.09.2021 року про надання послуг (а.с. 4, 4 на звороті), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ДП № 3729, виданого 08.06.2018 року (а.с. 6), дублікат квитанції про оплату суми 2000,00 грн. (а.с. 8), копію Договору про надання правової допомоги № 82 від 18.11.2021 року, копію Акту виконаних робіт за договором № 82 від 18.11.2021 року про надання послуг (а.с. 35-36), копію квитанції про оплату суми 1 100,00 грн. (а.с. 37). За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу є доведеними та обгрунтованими з боку позивача. Врахвуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму коштів у розмірі 3 100,00 грн., у рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Outcome: partial