Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Заявниця [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви вказує, що вже близько 14 років проживає у цивільному шлюбі із [PERSON] . У даному шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Останнім часом їхнє сімейне життя не ладиться і постійно погіршується через систематичне вживання [PERSON] спиртних напоїв. Їхні шлюбні відносини фактично припинені. На фоні постійних незгод в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] почала бути занадто агресивною, так як він почав їй погрожувати особистою розправою. В зв`язку даною поведінкою [PERSON] вона неодноразово зверталася до Заставнівського відділення поліції. Постановами Заставнівського районного суду [PERSON] було 4 рази притягнуто до адміністративної відповідальності, а 11.12.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України. Однак вжиті заходи не дали бажаного результату, [PERSON] незмінив своєї поведінки та і надалі вчиняє відносно неї психологічне насильство, що виражається у постійному тероризуванні, образах та нецензурною лайкою у її сторону. В погрозах фізичної розправи її та членів її родини. Заявниця зазначає, що на даний час вимушена переховуватися від чоловіка та уникати з ним спілкування. Станом на день звернення до суду із заявою вимушена була покинути будинок, де постійно проживала і власником якого є. Вказує, що працює вчителем у Василівській ЗЗОС І-ІІІ ступенів і перебування у постійному стресі шкодить їй у виконанні її посадових обов`язків. Зазначає, що згідно висновку судово-психологічної експертизи №7 від 15.12.2021 року проведеної в рамках досудового розслідування за фактом правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України вона виявляє ознаки психологічного розладу у формі адаптації. Пролонгований характер психотравмуючих факторів а саме- конфліктна ситуація з чоловіком, його постійна негативна поведінка по відношенню до неї, призвели до закріплення емоційно-афективних розладів, що проявляються різноманітними змінами її психічного функціонування та продуктивної цілеспрямованої діяльності з неможливістю самостійно залишитися та справлятися у даній психотравмуючій ситуації. Наявний у неї психічний розлад у формі розладу адаптації внаслідок систематичного вчинення її чоловіком домашнього насильства у вигляді систематичних сварок, погроз застосування насильства, тобто було завдано шкоду її психічному здоров`ю. З посиланням на відповідні правові норми, додаючи докази протиправних дій [PERSON] , просить суд видати обмежувальний припис стосовно останнього на строк до шести місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав. У судове засідання заявниця не з`явилася, проте її представник скерувала до суду письмову заяву, в якій підтримала заявлені вимоги, просила розглянути справу без її участі, заяву задовольнити та видати обмежувальний припис. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у порядку передбаченому ч.9 ст.128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису (ч.1 ст. 350-5 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши надані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення по суті, вважає що вимоги заявниці є обґрунтованими, та такими, що відповідають її інтересам, а тому заяву слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] близько 14 років проживали в цивільному шлюбі. За час шлюбу у сторін [INFO] народилася донька - [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.06.2008 року. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, судом встановлено, що [PERSON] неодноразового притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] , що підтверджується Постановами Заставнівського районого суду Чернівецької області від 30.06.2021 р., 25.11.2021 р., 06.12.2021 р. 11.12.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за фактом правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України. Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07 грудня 2017 року. Згідно з п.п. 3, 7, 14, 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з частиною третьою статті 26 вказаного Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Тобто, законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Частиною 2 статті 26 вказаного Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України (ч.4,8 ст. 26) Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Згідно з ч.4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. При вирішенні питання застосування заходів тимчасового обмеження прав особи щодо заборони перебувати у місці проживання - перебування заявника, а також щодо заборони наближатися на визначену відстань до місця проживання заявника, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 квітня 2020 року по справі №754/11171/19. Також Верховний Суд в зазначеній постанові зробив висновок, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом №2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. А неможливість задоволення вимог постраждалої щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав особи щодо прав на квартиру є помилковим, оскільки позбавляє заявника гарантій на спеціальні засоби правового захисту, які передбачені Законом № 2229-VIII. Згідно правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 17 квітня 2019 року по справі №363/3496/18, суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 04 грудня 2019 року по справі №607/10122/19. Таким чином, враховуючи вищезазначене, з огляду на встановлені судом обставини щодо наявності фактів вчинення [PERSON] по відношенню до цивільної дружини [PERSON] психологічного насильства, існування між сторонами неприязних відносин, з врахуванням наданих доказів заявницею щодо висловлених в її сторону погроз та залякувань, суд приходить до висновку, що існує реальна ймовірність повторного вчинення домашнього насильства кривдником, а тому заявник, яка є жертвою такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як зазначено вище, судом було встановлено, що заявниця піддавалася з боку заінтересованої особи [PERSON] домашньому насильству у формі психологічного насильства. При цьому таке насильство відбулось протягом незначного періоду часу чотири рази (згідно наданих до суду постанов про притягнення до адміністративної відповідальності), також кривдник неодноразово погрожував їй та ображав. Тому суд знаходить доведеним наявність ризику продовження у майбутньому домашнього психологічного насильства саме через спілкування заінтересованої особи та заявника, і спілкування із дітьми, які проживають із заявницею, в тому числі і по телефону. Тому, на думку суду, вимога про заборону заінтересованій особі у будь-який спосіб спілкуватись із заявником, в тому числі і за допомогою засобів телефонного зв`язку чи в інший спосіб - є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Крім того, при визначенні строку обмежувального припису, суд знаходить, що [PERSON] слід встановити такий строк на 6 (шість ) місяців. Оскільки, на думку суду, саме такий строк буде розумним та достатнім у даній ситуації, з врахуванням наявності рішення суду про видачу обмежувального припису. При цьому, встановлені судом заходи носять тимчасовий характер та не можуть обмежувати права [PERSON] , зважаючи на його неправомірні дії, а лише прийняті з метою убезпечити належну його поведінку та сприяти захисту прав та обов`язків постраждалої особи та забезпеченню кращих інтересів дитини. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що з метою запобігання ризиків повторного вчинення насильства у сім`ї, слід видати обмежувальний припис на строк 6 місяці, стосовно [PERSON] яким визначити ряд заходів тимчасового обмеження його прав. Такі заходи відповідно є законними, адже переслідують законну мету та їх слід вважати є пропорційними до мети, що переслідується, а також є необхідними в демократичному суспільстві з метою виховання особи в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття та запобігання вчиненню нових правопорушень. Згідно вимог ч.6 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Відповідно до вимог ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи відносяться за рахунок держави. Згідно ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved