Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

У жовтні 2021 року до Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] про тлумачення заповіту та визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.10.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 20.10.2021 року на адресу суду від представника позивача\~адвоката Броднікової Т.Г. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла бабуся позивачки\~ [PERSON] 25.05.2021 року позивачка, як єдина спадкоємиця, звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. з заявою про відкриття спадкової справи та оформлення спадщини, оскільки мала заповіт від померлої, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. від 30.09.2011 року. Однак, нотаріус відмовила позивачці у спадкування земельної ділянки та садового будинку, оскільки із тексту заповіту нечітко і незрозуміло, що саме заповідає спадкодавець. У зв`язку\~з викладеним,\~позивачка просить\~суд провести\~тлумачення заповіту\~померлої [PERSON] ,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Одеського\~міського нотаріального\~округу Трофімець\~В.В.\~від 30.09.2011\~року;\~визнати право\~власності на\~майно,\~а саме:\~земельну ділянку,\~розташовану за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~за [PERSON] ;\~визнати право\~власності на\~майно,\~а саме:\~садовий будинок\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~за [PERSON] . Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області Бобровської І.В. від 03.11.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання та витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Людмили Олександрівни (адреса: [ADDRESS] ) належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] .. 24.11.2021 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла спадкова справа заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 28.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися на підставі заяви, в якій позовні вимоги підтримують, просять провести судовий розгляд без їх участі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача до суду не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення підготовчого засідання. Відзиву на позов у встановлений судом строк не подав. Враховуючи вказані факти, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~постановити заочне рішення, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши повно та всебічно обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 17.03.2021 року. (а.с.17) За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. 30.09.2011 року, відповідно до якого зробила розпорядження: «Квартиру [ADDRESS] дивізії, на що я за законом маю право особистої приватної власності і що буде належати мені на момент моєї смерті, заповідаю [PERSON] , що народилась [INFO] » (а.с.16). 28 серпня 2020 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим 28.08.2020 (а.с.13). За життя спадкодавець [PERSON] набула право власності на вказану в заповіті квартиру [ADDRESS] дивізії, а також на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , ділянка № [NUMBER] та садовий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-15, 88-90). 25.05.2021 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. з заявою про відкриття спадкової справи та оформлення спадщини за заповітом. Однак, нотаріус листом від 21.07.2021 рекомендувала позивачці звернутись до суду з питань тлумачення заповіту, оскільки із тексту заповіту вбачається незрозумілість у буквальному змісті заповіту. (а.с.91). Позивачка вважає, що заповіт повинно тлумачити наступним чином: «..та все майно, що буде належати мені на момент моєї смерті, заповідаю [PERSON] , що народилась [INFO] ». Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Проте тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При цьому, частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Згідно зі статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи зі змісту вказаних норм, суд може ухвалити рішення про тлумачення заповіту лише при розгляді юридичного спору між сторонами (пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада\~\~ 2009 року № 9). Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Посиланняпозивача на не включення до тексту заповіту нотаріусом дійсної волі заповідача у виді слів «та все майно» є тільки припущенням позивача, що не є підставою для його тлумачення відповідно до положень ст.ст.\~213,\~1256 ЦК України. Якщо в тексті заповіту була допущена помилка, то заповідач [PERSON] за життя протягом майже десяти років мала можливість усунути зазначену помилку шляхом звернення до нотаріальної контори для внесення змін до заповіту, складеного 30.09.2011 року, або складення нового заповіту. Враховуючи, що текст заповіту не містить ані суперечностей, ані неточностей, складений зі слів заповідача, а також з урахуванням того, що при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у зміст заповіту, суд приходить до висновку, що текст заповіту від 30.09.2011 року не підлягає тлумаченню, а\~позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач стверджує, що вона є онукою та єдиною спадкоємицею [PERSON] , а тому не позбавлена можливості прийняти спадщину після смерті [PERSON] за законом, зокрема, за правом представлення.

Outcome: dismissed