Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення про визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню. В обґрунтування заявленого зазначив наступне. Виконавчий напис, на переконання позивача, здійснений із порушеннями законодавства, а тому має бути скасованим. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та відповідно без фіксації його перебігу і підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач направив заяву, якою визнав вимоги та просив суд ухвалити відповідне рішення та стягнути з відповідача половину розміру судового збору. Проаналізував направлені матеріали, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання, отримував код платника податків та при зверненні до суду сплатив судовий збір. 23 лютого 2023 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис за кредитним договором № 1-20181220-65267 від 26 грудня 2018 року. Період нарахування заборгованості з 24 квітня 2019 року по 23 лютого 2021 року. Загальна сума заборгованості становить 7 590,80 гривень та яка складається із кредиту в розмірі 2 400 гривень, 5 140,80 гривень відсотків за користування кредиту та 50 гривень за вчинення виконавчого напису. За виконавчим написом відкрито виконавче провадження. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає, що представник відповідача, визнаючи вимоги заявленого позову, фактично погодився із наявністю порушень законодавства при його винесенні. Такий перебіг подій, на переконання суду, свідчить про необхідність задоволення вимог. Вирішуючи питання про судові витрати пов`язані з розглядом даної справи суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, при поданні позову позивач сплатив судовий збір у загальному розмірі 908,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією. З огляду на норми чинного законодавства, враховуючи факт визнання позову відповідачем, позивачу слід повернути з державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме 454 грв. Решта 50% судового збору в сумі 454 грв., сплаченого позивачем судового збору у порядку ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved