Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом, в якому просила встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була її матір`ю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті останньої відкрилася спадщина за заповітом, яку позивачка не може отримати у зв`язку із відсутністю можливості підтвердити родинні зв`язки, оскільки згідно свідоцтва про смерть прізвище, ім`я та по батькові спадкодавця зазначено, як [PERSON] , а в свідоцтві про народження позивачки її матір записано « [PERSON] ». Вважає, що розбіжності при написанні по батькові померлої матері в згаданих документах виникли внаслідок помилки допущеної службовою особою при їх внесенні, тому просила задовольнити позовні вимоги. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду скерувала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позов визнали, не заперечували проти його задоволення та не спростовували фактичних обставин справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] в м.Чернівці Чернівецької області померла [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] та земельної ділянки. Позивачка, як спадкоємиця за законом, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але нотаріус не мала підстав за її заявою відкривати спадщину, в зв`язку з тим, що відсутні докази родинних відносин між позивачкою та спадкодавицею, оскільки в свідоцтві про народження [PERSON] зазначено по батькові спадкодавиці [PERSON] , а в свідоцтві про її смерть, свідоцтві про одруження та народження вказано [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] повторно виданого 01.04.1980 року [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 14.03.2001 року [PERSON] та [PERSON] одружилися 05.10.1957 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 23. Прізвище після реєстрації дружині присвоєно [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 04.11.1967 року Брусницькою сільською радою Кіцманського району Чернівецької області позивачка [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис №66, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до довідки № 899 від 23.12.2021 року виданої Брусницькою сільською радою Вижницького району Чернівецької області слідує, що [PERSON] , [INFO] була матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, крім іншого, родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верхвоного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в правах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] необхідне позивачці для прийняття спадщини за законом після смерті останньої. За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт має юридичне значення та знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, відтак заяву про встановлення факту родинних відносин слід задовольнити. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved