Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Долинської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якому просить: -позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з відповідача на її користь витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 28 квітня 2011 року. Від попереднього шлюбу у неї народився син [PERSON] , [INFO] , якого відповідач усиновив, та дочка [PERSON] , [INFO] , стосовно якої він визнав батьківство шляхом подання до органів РАЦСу спільної заяви про визнання батьківства та був записаний батьком у повторному свідоцтві про їх народження. [INFO] у них народився син [PERSON] . 21 липня 2014 року шлюб між ними було розірвано, неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , залишено проживати разом з нею. Відповідно до рішення Долинського районного суду з відповідача на її користь стягувались аліменти на всіх трьох дітей. Згідно з рішенням Долинського районного суду від 04 квітня 2019 року був задоволений позов [PERSON] та скасовано усиновлення [PERSON] неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Долинського районного суду від 17 березня 2020 року затверджена мирова угода, яка укладена між нею, позивачкою , та відповідачем [PERSON] , згідно з якої вони дійшли згоди щодо сплати відповідачем аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] по 1500 гривень твердої грошової суми на кожну дитину. Також відповідач припинив сплату аліментів на утримання [PERSON] . У 2019 році відповідач [PERSON] оспорював своє батьківство відносно [PERSON] та [PERSON] , просив суд виключити відомості про його батьківство із актового запису про народження [PERSON] та [PERSON] . На підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2019 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про оспорення батьківства стосовно [PERSON] відмовлено. Відповідно до ухвали Долинського районного суду від 19 лютого 2019 року прийнята відмова від позову [PERSON] про оспорення ним батьківства щодо неповнолітнього [PERSON] , а провадження в справі закрито. Неповнолітні діти проживають разом з нею, та її мамою [PERSON] за однією адресою по [ADDRESS] . Ще до розірвання шлюбу відповідач залишив сім`ю і перейшов проживати до своїх батьків у їх квартиру за адресою: [ADDRESS] . З того часу сімейних стосунків вони не відновлювали. З часу розірвання шлюбу (21.07.2014) відповідач став байдужим до дітей, а з кінця грудня 2016 року взагалі самоусунувся від їх виховання, хоча ніхто відповідачу не чинив перешкод у виконанні ним свого батьківського обов`язку. Більше того, протягом всього часу він всіма способами намагався заперечити своє батьківство щодо дітей, батьком яких він вказаний у свідоцтві про їх народження, намагався скасувати усиновлення, оспорював батьківство стосовно [PERSON] та [PERSON] . Він жодного разу не приїжджав до дітей, не спілкувався і не спілкується з ними, не цікавився їх життям, здоров`ям, фізичним розвитком дітей, не бачив, як діти зростають, тобто доля дітей відповідачу байдужа. Діти нічого не знають про відповідача, як про свого батька, вони його не пам`ятають, не згадують про нього. При випадковій зустрічі, яка відбулася у вересні 2021 року, діти не впізнали батька, у них не має ніяких родинних почуттів до нього. Тобто відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Вона сама виховує та утримує неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , в цьому їй допомагає її мама [PERSON] . Щоб матеріально забезпечити своїх дітей, вона змушена виїжджати за кордон на роботу, дбаючи про долю своїх дітей. Вона влаштувала на навчання старшого сина [PERSON] в Польщі, де він успішно навчається в 7 класі польської школи. Під час перебування в Польщі вона щоденно спілкується по телефону з [PERSON] та [PERSON] , а також з педагогами, які навчають дітей. Вона має намір об`єднати сім`ю, влаштувати на навчання в Польщі також дочку [PERSON] та [PERSON] , бажає і для цього докладає всіх зусиль, щоб діти проживали та навчалися разом. Станом на 01.10.2022 за відповідачем рахується заборгованість із сплати аліментів в сумі 4367,80 грн., при тому, що розмір сплати аліментів на дітей мізерний, а відповідач більше часу перебуває за кордоном в Чехії, де має постійне місце роботи, отримує достатньо високу заробітну плату і спроможний надавати дітям аліментні кошти в більшому розмірі. Це є свідченням того, що відповідач належним чином не виконує свій батьківський обов`язок по утриманні дітей. Таким чином, відповідач без поважних причин протягом тривалого часу не виконує свій батьківський обов`язок по вихованню дітей, а тому вона змушена звернутися до суд з даним позовом (а.с.1-5). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 жовтня 2021 року цивільна справа № 343/2109/21 про позбавлення батьківських прав передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.30). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2021 року відкрито провадження у справі № 343/2109/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Долинської міської ради, про позбавдення батьківських прав зі стадії підготовчого судового засідання. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі з позовною заявою та додатками для подання відзиву на позов, який повиннен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.31). 15 листопада 2021 року на адресу суду адвокатом Кориневич І.М. подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.33). 29 листопада 2021 року представником відповідача - адвокатом Кориневич І.М. подано відзив на позовну заяву, згідно з яким, відповідач заявлені позовні вимоги не визнає та заперечує щодо їх задоволення, зважаючи на наступне: Шлюбні відносини між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] офіційно припинено рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2014 року. Кожен з них давно живе окремим життям, однак батько [PERSON] не бажає бути позбавленим батьківських прав щодо дочки [PERSON] , [INFO] , щодо якої він не є біологічним батьком, однак, яку він усиновив та записаний батьком у свідоцтві про її народження, та щодо їх спільного сина [PERSON] , [INFO] [PERSON] стверджує, що він має намір брати активну участь житті своїх дітей, спілкуючись з ними, проводити спільно час та займатися їх вихованням. Однак через негативні стосунки між ним та позивачкою, відповідач не може спілкуватися з дітьми, так як це призводить до напружених стосунків між ним, як батьком дітей та позивачкою-матір`ю дітей, та самими дітьми. Неактивна участь [PERSON] в житті дітей спричинена тривалим конфліктом між сторонами, проживанням його на значній відстані від місця проживання дітей та неналежним усвідомленням матір`ю необхідності участі батька у вихованні сина, незважаючи на конфліктні стосунки між ними. Після розірвання шлюбу батько фактично позбавлений можливості спілкування з дітьми, що призводить до того, що формування відношення дітей до батька відбувається лише за впливом матері, яка має неприязні стосунки з самим відповідачем. Так, позивачці добре відомо, що батько дітей [PERSON] фактично проживає у м. Прага, Чеська Республіка, а його місце реєстрації є квартира в [ADDRESS] , власниками якої є його батьки. В Чеській Республіці він офіційно працевлаштований та згідно з трудового законодавства Чеської Республіки має 25 днів протягом календарного року на отримання відпустки, у зв`язку з чим його приїзди в Україні є досить нечастими та короткотривалими. На регулярність відвідин відповідачем України вплинуло і всесвітнє поширення коронавірусу, визнаною Всесвітньою організацією охорони здоров`я пандемією COVID-19, через тимчасові державні заходи щодо закриття кордонів чи обмеження можливості їх перетину. Крім того, зі слів [PERSON] , при бажанні побачити дітей позивачкою всіляко застосовувались методи впливу на них, що унеможливлювало спокійне спілкування дітей із ним, як батьком, а її дії чи бездіяльність у зацікавлені дітей до такого спілкування порушувало його право на батьківство, хоча, зі слів позивачки із позовної заяви, нібито відповідачу ніхто не чинив перешкод у виконанні ним свого батьківського обов`язку. У своїй позовній заяві [PERSON] заявляє, що діти нічого не знають про батька, вони його не пам`ятають, не згадують про нього, а при зустрічі не впізнають його. Саме по собі це не свідчить про ухилення батьком від виконання своїх батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не його волею. Відповідач [PERSON] вважає, що позбавлення його батьківських прав негативно вплине на дітей та порушить його інтереси, як батька. Твердження позивачки, що відповідач не надає матеріальної підтримки своїм дітям, які знаходяться на повному її фінансовому утриманні не є достовірним та спростовується доказами сплати аліментів. Так, відповідно до розрахунку із сплати аліментів згідно з виконавчим листом №0906/552/12 від 26.05.2016 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , заборгованість на момент подання даного позову становила 4367,80 гривень, в той час як ним фактично протягом 2021 року сплачено 15554,80 гривень без врахування того, що на 01.01.2021 переплата по аліментних виплатах становила 7077,40 гривень. Відповідно до ухвали Долинського районного суду Івано- Франківської області від 17.03.2020 по справі №343/11/20, якою затверджено мирову угоду, сторони дійшли згоди щодо сплати відповідачем аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу, залежить від домовленості між ними, а тому твердження позивачки по справі, що відповідач отримує достатньо високу заробітню плату і спроможний надавати дітям аліментні кошти у більшому розмірі, а відтак належним чином не виконує свій батьківський обов`язок, є надуманим, неправильно розціненим та таким, що не відповідають фактичним обставинам, адже саме по собі працевлаштування відповідача за кордоном не свідчить про його високий дохід. Позивачка [PERSON] у своїй позовній заяві також звертає увагу суду на те, що відовідач [PERSON] протягом тривалого часу не цікавиться життям дітей, не відвідує їх навчальний заклад, не спілкується з педагогами, батьківські збори та виховні шкільні заходи не відвідує і, в той же час, сама ж підтверджує той факт, що відповідач більше часу перебуває за кордоном, де має постійне місце роботи, тобто фізично більшість часу на території України не перебуває. Висновок позивачки [PERSON] , що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківським обов`язками, та без поважних причин протягом тривалого часу не виконує свій батьківський обов`язок по вихованню дітей, спростовується наведеними вище доводами відзиву на позовну заяву про позбавлення батьківськиих прав, а застосування крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав щодо дітей є передчасним, тому у задоволенні даного позову слід відмовити. Відповідач вважає, і про це не заперечує й сама позивачка по справі, що єдиною метою подання позовної заяви про позбавлення його батьківських прав є отримання нею можливості вивести дітей за межі території України без згоди їхнього батька на це. Крім того, в своїх позовних вимогах позивачка [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати на надання правової допомоги. [PERSON] , як відповідач по даній справі, заперечує проти заявленої вимоги, зважаючи на наступне: Як вбачається із переліку документів, доданих до позовної заяви [PERSON] , відсутнє будь-яке документальне підтвердження понесених витрат, тому в цій частині заявлених позовних вимог суду слід відмовити. Виходячи з викладеного у відзиві та долучених ним доказів вважає, що немає жодних підстав для задоволення позову, а тому просить суд повністю відмовити в його задоволенні (а.с.44-49). 31 грудня 2021 року відповідно до ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.70). У судовому засіданні позивачка [PERSON] , її представники- адвокат Кобилинець Т.В. ( ордер серії ІФ №009895 від 20.11.2021 а.с.36), [PERSON] (довіреністю а.с.13) позовні вимоги підтримали,зіславшись на викладені в позовній заяві обставини. Просили позов задоволити у повному обсязі. Щодо вимог, викладених у відзиві, заперечили. Додатково пояснили, що незважаючи на подання даного позову, відповідач [PERSON] і надалі ухиляється від виконання свого обов`язку по утриманню свої неповнолітніх дітей. Станом на 01.02.2022 року заборгованість по сплаті аліментів збільшилась та становить становить 16367.80 грн. Крім цього відповідач [PERSON] був в грудні 2021 року в Україні, однак до дітей не приїхав, з ними не зустрівся, навіть не привітав їх з днем народження. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку. Представник відповідача - адвокат Кориневич І.М. (договір про надання правової допомоги №11/09-21 від 11.09.2021 а.с.38-39, ордер серії ІФ №083091 від 11.09.2021 а.с.40) щодо задоволення позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні повністю, зіславшись на викладені у відзиві підстави. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог -Служби у справах дітей Долинської міської ради Яремій Н.Б. (довіреність а.с.41,72), щодо задоволення позову не заперечила, суду пояснила , що після детального вивчення всіх обставин справи, Служба у справах дітей Долинської міської ради прийшла до висновку , що з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його неповнолітніх дітей. Висновок, який затверджений рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради 26.01.2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - вона підтримує. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, які з`явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши докази надані сторонами та представником третьої особи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, встановив наступне. Ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей визначається Сімейним кодексом України(ст. 1 СК України). У відповідності до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 СК України). Ст.164 СК України визначено підстави позбавлення батьківських прав. Як вбачається зі світлокопій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданих 10.05.2011 та 21.12.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, [INFO] народилася [PERSON] , а [INFO] народився [PERSON] , батьками яких вказано: батько- [PERSON] , мати- [PERSON] (а.с.14,15). Відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2014 року в справі № 343/1605/14-ц - шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати разом з матір`ю, відповідачкою по справі [PERSON] (а.с.16). Згідно рішення Долинського районного суду від 04 квітня 2019 року в справі №343/2421/18 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Долинської державної адміністрації Івано-Франківської області про скасування усиновлення задоволено. Скасовано усиновлення [PERSON] , [INFO] , неповнолітнього [PERSON] . Внесено зміни до актового запису № 47 про народження [PERSON] , складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області 01 квітня 2008 року, виключивши з нього відомості про батька дитини [PERSON] (а.с.17-18). Про те, що відповідач [PERSON] звертався до суду з позовами до [PERSON] про оспорювання свого батьківства щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , свідчать копії рішень Долинського районного суду, а саме: рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2019 року, в справі №343/2383/18 ,яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про оспорення батьківства стосовно [PERSON] , [INFO] відмовлено та ухвала Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2019 року в справі №343/2084/19 , якою провадження у справі закрито, прийнявши відмову від позову представника [PERSON] про оспорення ним батьківства щодо [PERSON] , [INFO] (а.с.20-21,22). Також судом встановлено про те, що з відповідача на користь позивачки стягувались аліменти на трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2020 року у справі №343/11/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, затверджено мирову угоду, яку укладену між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] , згідно якої сторони дійшли згоди щодо сплати відповідачем аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] . та [PERSON] по 1500 гривень твердої грошової суми на кожну дитину. Також відповідач припинив сплату аліментів на утримання [PERSON] , які він сплачував на підставі рішення Долинського районного суду від 04 квітня 2019 року (а.с.19). Згідно довідки Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області за №3452 від 11 лютого 202 року встановлено про те, що станом на 01.02.2022 за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів,сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці та стоновить 16367.80 грн (а.с.96-97). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 18.10.2021, складеного помічником-консультантом депутата Долинської міської ради [PERSON] - [PERSON] у присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , проведеного в помешканні [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї [PERSON] входять: [PERSON] , 1962 р.н.- мати, [PERSON] , 2008 р.н.- син, [PERSON] , 2009 р.н.- дочка, [PERSON] ,2011 р.н.- син. Умови проживання задовільні. Зі слів [PERSON] та її матері [PERSON] , колишній чоловік [PERSON] участі у вихованні дітей не бере, не відвідує дітей. Спільного господарства не мають. [PERSON] самостійно виховує своїх дітей та фінансово їх утримує (а.с.24). Згідно з даними характеристик на учня 4-А класу [PERSON] та ученицю 6-А класу [PERSON] . Долинського ліцею №4 встановлено, що вихованням дітей займаються мама і бабуся. Батько контакту зі школою не підтримує, з вчителями не спілкується, успішністю дітей не цікавиться, батьківські збори та виховні заходи не відвідує (а.с.25, 26). Дані обставини також підтверджені довідками-висновоками за №№ 02-10/190, № 02-10/191, № 02-10/192, № 02-10/193від 26 листопада 2021 Долинського ліцею № 4 та листом № 18 від 24 листопада 2021 року Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги» Долинської міської ради (а.с.64-68). Згідно із ч.ч. 2 та 4 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків (Постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, провадження № 61-12023св18, Постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц, провадження № 61-4022 св 19). Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). П. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ч.4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Долинської міської ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради №332 від 26.01.2022 (а.с.76,77-78) - орган опіки та піклування Долинської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до його малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Опитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що він проживає разом з мамою, бабусею та сестрою [PERSON] в [ADDRESS] , та навчається в 4 класі Долинського ліцею №4. Свого тата він практично не пам`ятає, оскільки бачив його дуже давно. Батько не телефонує до нього, навіть не вітає його з днем народження. Одного разу , коли він ішов в магазин " [PERSON] ", його покликав невідомий дядько. Він забіг в приміщення магазину та зателефонував до бабусі [PERSON] , що його кличе невідомий мужчина. Через деякий час бабуся прийшла в магазин і він показав невідомого, який його кликав. Бабуся повідомила, що цей невідомий являється його батьком. [PERSON] татом він не називає, оскільки його не пам`ятає. Він не бажає спілкуватись з [PERSON] . В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в м.Долина разом з братом [PERSON] , мамою [PERSON] та бабусею [PERSON] . Її брат [PERSON] , від якого [PERSON] , відмовився, на даний час проживає в Республіці Польща. Батька свого не пам`ятає, оскільки бачила його дуже давно. Їх вихованням та забезпеченням займається мати та бабуся. Їй байдуже чи є в неї тато, чи немає. В їх сім`ї батька не існує. Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Проаналізувавши викладені обставини, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що фактично відповідач не цікавиться життям своїх дітей, всі питання щодо їх виховання вирішуються мамою та бабусею. Факт того, що [PERSON] не піклується про дітей, про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, вихованням, не проявляє щодо них батьківської уваги і турботи, не відвідує та не спілкується з ними, тобто самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не маючи жодних перешкод у їх виконанні, підтверджується викладеними вище доказами, дослідженими у судовому засіданні. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Однак, малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такої любові, розуміння, підтримки зі сторони батька не отримують. Аналізуючи всі обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про ухилення відповідача від обов`язків по вихованню та утриманню своїх дітей, та з урахуванням наведених конкретних обставин справи, вважає що є достатньо підстав для застосування до відповідача вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. Виходячи з вище викладеного, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими, такими, що підтверджені належними доказами, та такими, що підлягають задоволенню. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. При цьому суд враховує, що відповідно до ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачкою при подачі позову до суду оплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією (а.с.6). В підтвердження понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу суду було та квитанцію про отримання коштів №22 від 29.10.2021 (а.с.28), відповідно до якої сума витрат за підготовку та складення позовної заяви становить 1500 грн. Таким чином, сума сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн та сума витрачена на професійну правову допомогу адвокатом в розмірі 1500 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] . На підставі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, ст.ст. 4, 13, 80, 81, 141 ЦПК України, ст.ст. 1, 3-5, 7, 19, 141, 150, 155, 164-167 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11, 12, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та

Outcome: approved