Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що 10 травня 2018 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Однак, у зв`язку із різними поглядами на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, шлюбні відносини з відповідачем [PERSON] фактично припинено з жовтня 2021 року. При цьому, відповідач надає матеріальну допомогу на утримання їхньої спільної малолітньої дочки нерегулярно та не в повному обсязі, який необхідний для забезпечення належного розвитку та умов проживання дитини, яка проживає разом з нею, позивачем. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць. Відповідно до ухвали судді Диканського районного суду Полтавської області від 19.01.2022 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. З наявної у матеріалах справи поштової розписки про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що відповідач [PERSON] зазначені документи отримав 01 лютого 2022 року, однак у визначений йому строк відзиву на позов або клопотань суду не подав. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 травня 2018 року сторони по справі зареєстрували шлюб у Диканському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 18, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с. 4/. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] /а.с. 6/. Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені з жовтня 2021 року, відновлювати їх позивач наміру і бажання не має. Спільне господарство сторони не ведуть. Відповідач [PERSON] не надав суду відзиву на позов чи будь - яких заперечень проти нього, а також не надав заяви або клопотання про надання строку для примирення з позивачем та намір зберегти шлюб. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлені судом обставини свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхньої малолітньої дочки, яка повинна виховуватись в атмосфері доброзичливості, комфорту та любові, а тому, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами слід розірвати. Судом встановлено, що відповідач по справі є батьком дитини, яка проживає з позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні, є працездатним, ніяких матеріальних зобов`язань щодо утримання інших дітей чи непрацездатних осіб не має, але надає матеріальну допомогу на утримання їхньої спільної малолітньої дочки нерегулярно та не в повному обсязі, який необхідний для забезпечення належного розвитку та умов проживання дитини. Відповідно до ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач добровільно не виконує в повному обсязі покладеного на нього обов`язку утримувати малолітню дочку [PERSON] , хоча зобов`язаний утримувати останню до її повноліття, доказів неможливості виконання аліментних зобов`язань суду не надав, хоча йому відомо про заявлені позовні вимоги, що підтверджуться наявною у матеріалах справи поштовою розпискою про отримання ним зокрема копії позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню та вважає за необхідне призначити аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дочки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що позивачем [PERSON] не було заявлено позовних вимог щодо стягнення з відповідача понесених нею судових витрат у справі щодо сплати судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу та не подано суду будь-яких заяв чи клопотань з цього приводу, питання щодо розподілу судових витрат у справі у цій частині не було предметом судового розгляду. Враховуючи, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання позову про стягнення аліментів у розмірі 908,00 грн підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved