Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

У грудні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович, в якій просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2077 від 15 липня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , яка є майновим поручителем [PERSON] за кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ «Приватбанк» згідно кредитного договору від 13.12.2007 року № DNR0GA00000398. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у червні 2021 року на адресу [PERSON] надійшла вимога приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича, в якій зазначено, що на примусовому виконані перебуває виконавче провадження № 65547635 з примусового виконання виконавчого напису № 2077, виданого 15 липня 2019 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , за яким боржником є [PERSON] , а стягувачем є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Для виконання рішення приватний виконавець вимагає у боржника прибути за місцем знаходження предмета іпотеки на який звертається стягнення для участі у виконавчих діях з опису майна. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням норм чинного законодавства України та є таким, що не підлягає виконанню. Дійсно, 13 грудня 2007 року між [PERSON] (іпотекодавцем) та [PERSON] (іпотекодержателем), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», було укладено Договір іпотеки квартири № DNR0GA00000398, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] (позичальника за кредитним договором від 13.12.2007 року № DNR0GA00000398) виступає надане в іпотеку нерухоме майно, а саме 3-х кімнатна квартира, загальною площею 73,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту п. 22 Договору іпотеки квартири вбачається, що іпотекодержатель може обрати лише один із перелічених способів реалізації свого права звернення на предмет іпотеки - або на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Слід зазначити, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2013 року у справі № 204/2646/13-ц було вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки за договором № DNR0GA00000398 від 13.12.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черновою О.І., реєстровий № 6021, - квартиру [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.02.2014 року рішення суду першої інстанції було змінено в частині зазначення способу реалізації предмета іпотеки. Таким чином, Банк вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений пунктом 22 Договору іпотеки квартири - на підставі рішення суду. Рішення суду набрало законної сили, був визначений порядок звернення стягнення на квартиру та зазначено суму заборгованості. Зважаючи на умови Договору іпотеки квартири та наявність судового рішення по цивільній справі № 204/2646/13-ц, яким здійснено судовий захист прав Банку за Договором іпотеки квартири, виключається можливість застосування досудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог Банку у вигляді вчинення виконавчого напису. Окрім того, що Банк, звернувшись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, діяв недобросовісно, зловживаючи правами кредитора, так і нотаріус вчинив виконавчий напис не врахувавши ряд вимог чинного законодавства при вчинені виконавчого напису. Відповідно до умов Договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку» передумовою звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса є попереднє пред`явлення письмової вимоги про усунення порушень Кредитного договору. В порушення вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Банк не надіслав позивачу письмової вимоги про виконання порушеного зобов`язання у 30-денний строк, тим самим не попередив позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, а також не повідомив, що задоволення його вимог, забезпечених іпотекою, буде відбуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса, що позбавило її можливості розглянути вимогу та вжити заходів щодо вирішення питання та недопущення стягнення на предмет іпотеки, а відповідно є грубим порушенням процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки позивач не отримувала від Банку Вимоги, відповідно. Банк не міг надати нотаріусу всіх документів, встановлених законодавцем для вчинення виконавчого напису. У разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Також, вважає за необхідне звернути увагу на суму заборгованості, зазначену у Виконавчому написі. Суми зобов`язання зазначені у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2013 року в справі № 204/2646/13-ц суду та за виконавчим написом нотаріуса № 2077 значно різняться, а саме у рішенні суду зазначена загальна сума заборгованості 111 970,42 доларів США, а у виконавчому написі - 355 655,29 доларів США. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ІІК України. Пред`явивши вимогу про дострокове виконання зобов`язань за договором до суду у 2013 році, Банк в односторонньому порядку змінив умови договору, в частині визначення строку виконання зобов`язань, а отже таким чином припинив дію договору, визначившись із способом захисту своїх прав. Крім того, сума пені нарахована Банком в порушення норм чинного законодавства. У зв`язку з цим позивач категорично не погоджується з заборгованістю саме у такому розмірі, як зазначено у виконавчому написі. Також, з часу виникнення права вимоги до моменту звернення Банку до нотаріуса для вчинення виконавчого напису минуло більше трьох років, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також, у зв`язку з розглядом даної справи позивач понесла витрати на правову допомогу у розмірі 7\~000,00 грн. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача Пипа А.О. не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала. Представник відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № DNR0GA00000398, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти шляхом видачі готівки на строк з 13 грудня 2007 року по 13 грудня 2017 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 65\~875,00 доларів США на наступні цілі: купівля домоволодіння 59\~500,00 доларів США, а також у розмірі 6 375,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати визначено з 21 по 28 число кожного місяця (а.с. 59-60). В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором від 13 грудня 2007 року № DNR0GA00000398, між [PERSON] як іпотекодавцем та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» як іпотекодержателем 13 грудня 2007 року було укладено Договір іпотеки квартири № DNR0GA00000398, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черновою О.І., зареєстрований в реєстрі за № 6021, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно 3-кімнатну квартиру загальною площею 73,70 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-17). Вищевказані обставини встановлені також у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року по справі № 204/2646/2013-ц, а тому вони не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Судом також встановлено, що 15 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2077, про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] (яка є майновим поручителем [PERSON] за її кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ «Приватбанк» згідно кредитного договору № DNR0GA00000398 від 13.12.2007 року), що на підставі договору іпотеки № DNR0GA00000398, посвідченого 13 грудня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черновою О.І. за реєстровим № 6021, передане в іпотеку Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк», та яким за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» шляхом перерахування коштів у загальному розмірі 355\~655,29 доларів США, що за курсом НБУ на 15.05.2019 року становить 9\~304\~964,90 грн., а також витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису у розмірі 3\~500,00 грн., строк за який провадиться стягнення з 13 грудня 2007 року по 15 травня 2019 року (а.с. 25). 25 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем було відкрито виконавче провадження № 65547635 з виконання вищезазначеного виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 15 липня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2077 (а.с. 23-24). При цьому, судом встановлено, що прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] » у зв`язку з розірванням 18 червня 1991 року шлюбу з [PERSON] , актовий запис № 426, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим повторно 22 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] посилалась на те, що виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 15 липня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 2077, вчинений з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, заборгованість є спірною, строк, за який проводиться стягнення, становить більше одинадцяти років, вона не була повідомлена про вимогу кредитора та, крім того, Банк вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року по справі № 204/2646/2013-ц, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення виконавчих написів регламентовано главою 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Згідно п. 1.1 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.\~ Пунктом 1.2 глави 16 Розділу ІІ вказаного Порядку\~визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пункт 1-1\~Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться в\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29\~червня 1999\~року №\~1172,\~передбачає можливість\~стягнення заборгованості\~за іпотечними\~договорами,\~що передбачають\~право звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~у разі\~прострочення платежів\~за основним\~зобов`язанням до\~закінчення строку\~виконання основного\~зобов`язання. Для\~одержання виконавчого\~напису подаються: а)\~оригінал нотаріально\~посвідченого іпотечного\~договору; б)\~оригінал чи\~належним чином\~засвідчена копія\~договору,\~що встановлює\~основне зобов`язання; в)\~засвідчена стягувачем\~копія письмової\~вимоги про\~усунення порушення\~виконання зобов`язання,\~що була\~надіслана боржнику\~та майновому\~поручителю (в\~разі його\~наявності),\~з відміткою\~стягувача про\~непогашення заборгованості; г)\~оригінали розрахункового\~документа про\~надання послуг\~поштового зв`язку\~та опису\~вкладення,\~що підтверджують\~надіслання боржнику\~письмової вимоги\~про усунення\~порушення виконання\~зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Згідно п. 3.1 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2, а саме пункту 13, вбачається, що при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум, в тому числі за наслідками звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Слід враховувати, що боржник,\~який так\~само має\~право на\~захист свого\~цивільного права,\~в судовому\~порядку може\~оспорювати вчинений\~нотаріусом виконавчий\~напис:\~як з\~підстав порушення\~нотаріусом процедури\~вчинення виконавчого\~напису,\~так і\~з підстав\~неправомірності вимог\~стягувача (повністю\~чи в\~частині розміру\~заборгованості або\~спливу строків\~давності за\~вимогами в\~повному обсязі\~чи їх\~частині),\~з якими\~той звернувся\~до нотаріуса\~для вчинення\~виконавчого напису. З аналізу вищевказаних норм законодавства вбачається, що при здійсненні виконавчого напису нотаріус повинен пересвідчитись та перевірити безспірність заборгованості боржника. Також обов`язковій перевірці підлягає встановлення строку, з якого у кредитора виникло право вимоги до боржника і чи не сплинув вказаний строк на момент звернення з відповідною заявою до нотаріуса. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними та беззаперечними, та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Так, у пункті 22 укладеного між позивачем та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» Договору іпотеки квартири № DNR0GA00000398 від 13 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черновою О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 6021, сторонами договору було обумовлено, що у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Отже, зі змісту пункту 22 Договору іпотеки квартири № DNR0GA00000398 від 13 грудня 2007 року вбачається, що іпотекодержатель може обрати один з перелічених способів звернення стягнення на предмет іпотеки, або на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. При цьому, судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року по справі № 204/2646/2013-ц було частково задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DNR0GA00000398 від 13.12.2007 року, укладеним між Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] , в розмірі 111 970,42 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - \~\~54 253,60 доларів США; 18 478,50 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 165 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 29 711, 60 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,29 доларів США штраф (фіксована частина); 5 330,44 доларів США штраф (процента складова), звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № DNR0GA00000398 від 13.12.2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черновою О.І. 13.12.2007 року, реєстровий № 6021, - квартиру [ADDRESS] способом реалізації шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 3\~555,70 грн. з кожного. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 18-19). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2014 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року змінено в частині зазначення способу реалізації предмета іпотеки, відмови Публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» в отриманні витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNR0GA00000398 від 13.12.2007 року в розмірі 111 970,42 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 54 253,60 доларів США; 18 478,50 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 4165 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 29 711, 60 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,29 доларів США штраф (фіксована частина); 5 330,44 доларів США штраф (процента складова) - звернуто стягнення на квартиру загальною площею 73,70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNR0GA00000398 від 13.12.2007р.) Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 20-21). Таким чином, судом встановлено, що Банк вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки саме шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішення суду у справі № 204/2646/2013-ц набрало законної сили. Однак, незважаючи на те, що рішенням суду у справі № 204/2646/2013-ц вже звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки квартири № DNR0GA00000398 від 13 грудня 2007 року - квартиру [ADDRESS] , у липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. з заявою (а.с. 44) про вчинення виконавчого напису на Договорі іпотеки квартири № DNR0GA00000398, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черновою О.І., зареєстрованому в реєстрі за № 6021, на підставі якої 15 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2077, за період 11 років 5 місяців 2 дні, а саме з 13 грудня 2007 року по 15 травня 2019 року. У зв`язку з цим суд зазначає, що наявність рішення суду у справі № 204/2646/2013-ц, яким здійснено судовий захист прав Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та звернуто стягнення на предмет іпотеки, виключає можливість застосування такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки як вчинення виконавчого напису нотаріуса. Крім того, позивач у позовній заяві наполягала на тому, що заборгованість є спірною та жодних повідомлень про заборгованість з вимогами про усунення порушень вона не отримувала. При цьому відповідач не надав суду документів, які б спростовували такі твердження позивача та не надав доказів на підтвердження існування безспірної заборгованості позичальника. Суд зазначає, що про спірність заборгованості беззаперечно свідчить те, що у рішенні суду по справі № 204/2646/2013-ц заборгованість за кредитом зазначена у загальному розмірі 111 970,42 доларів США, в той час як в оскаржуваному виконавчому написі приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 15 липня 2019 року, зареєстрованому в реєстрі за № 2077, заборгованість за кредитом зазначена в сумі 355\~655,29 доларів США, що за курсом НБУ на 15.05.2019 року становить 9\~304\~964,90 грн. Отже, суми зобов`язання у рішенні суду по справі № 204/2646/2013-ц та в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса значно різняться між собою. Все це дає суду достатньо підстав вважати, що зазначений період та сума заборгованості позбавлені ознак безспірності. Крім того,\~ухвалою суду\~від 16\~грудня 2021\~року судом\~було відкрито\~провадження у\~вказаній цивільній справі за позовною заявою [PERSON] . У вказаній ухвалі було роз`яснено та запропоновано відповідачу Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» подати протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали відзив на позов та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, однак не пізніше, ніж у місячний строк з дня поставлення даної ухвали (а.с. 34). Копію вищевказаної ухвали суду та позовну заяву з додатками відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» отримав 29 грудня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи (а.с. 40). Однак, у встановлений ухвалою суду від 16 грудня 2021 року строк, відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» відзив на позов не надав та не подав відповідних доказів, які б підтверджували можливі заперечення відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі\~ненадання відповідачем\~відзиву у\~встановлений судом\~строк без\~поважних причин\~суд вирішує\~справу за\~наявними матеріалами. Відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у вказаній справі, однак відзив на позов не надав, не подавав відповідних доказів, які б підтверджували можливі заперечення відповідача, а також не повідомив про причини неподання відзиву та доказів, а тому суд вважає, що відповідач не подав відзив у встановлений судом строк та докази без поважних причин. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що саме відповідач, звертаючись до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. з заявою про вчинення виконавчого напису зобов`язаний був подати увесь необхідний пакет документів для вчинення виконавчого напису. За таких обставин, приймаючи до уваги неподання відповідачем без поважних причин відзиву на позов, а також доказів, які б підтверджували можливі заперечення відповідача, суд розцінює такі дії відповідача, як визнання ним обставин, на які позивач [PERSON] посилається в обґрунтування позовних вимог. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Під час\~розгляду справи\~належних доказів,\~у розумінні\~ст.ст.\~12,\~77,\~81\~ ЦПК України, що відповідачем було надано нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором, стороною відповідача надано не було. За таких\~обставин,\~враховуючи встановлені\~обставини справи\~та обставини,\~на яких\~наполягає позивач,\~беручи до\~уваги спірність\~заборгованості, з урахуванням того, що відповідачем не було подано у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та докази, які б підтверджували можливі заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, суд приходить до\~висновку, що виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 15 липня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 2077, слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Як вбачається з позовної заяви позивач [PERSON] пред`явила позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в тому числі до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни. З цього приводу слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов`язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій, в тому числі видачі виконавчого напису нотаріуса (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні положень ЦПК України не є особами, прав і обов`язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на права та обов`язки нотаріусів. Таким чином, з наведеного вбачається, що позовні вимоги в даному випадку мають заявлятися не до нотаріуса. З урахуванням викладеного суд вважає, що вимоги до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 7\~000,00 грн. суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено,\~що позивачу\~ [PERSON] правничу допомогу у вказаній справі надавала адвокат адвокат Пипа Альона Олегівна, що підтверджується ордером серії АЕ № 1107672 від 06 грудня 2021 року (а.с. 12) та Витягом з Договору № 63/21 про надання правової допомоги від 16 серпня 2021 року, укладеним між адвокатом Пипа А.О. та Вольвач Л.Г. (а.с. 13). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. У позовній заяві зазначено, що за попереднім (орієнтовним) розрахунком сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу становить 7\~000,00 грн. Однак, разом з цим, у пункті 2.1 Договору № 63/21 про надання правової допомоги від 16 серпня 2021 року сторонами було обумовлено та закріплено, що гонорар встановлюється у фіксованому розмірі: 6\~000,00 грн. за всі роботи, зазначені у п. 1.2 цього Договору. Отже, суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги № 63/21 від 16 серпня 2021 року, враховуючи складання і підписання адвокатом Пипа А.О. всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу в сумі 6\~000,00 грн. є реальними, достовірними та підтвердженими матеріалами справи.\~ За таких обставин, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у загальному розмірі 6 000,00 грн., та вказані витрати мають бути стягнуті з відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь позивача, а отже вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді було сплачено судовий збір у наступних розмірах: - за подання позовної заяви до суду 908,00 грн.; \~ \~ \~ \~ - за подання до суду заяви про забезпечення позову, яку ухвалою суду від 16 грудня 2021 року було задоволено 454,00 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни судом відмовлено, то з відповідача Акціонерного товариства\~комерційний банк\~«Приватбанк» на\~користь позивача\~слід стягнути судовий збір у розмірі 1 362,00 грн. (908,00 грн. + 454,00 грн. = 1 362,00 грн.). Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 1, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, та

Outcome: partial