Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] кошти на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Позовна заява мотивована тим, що постановою Оболонського районного суду м.Києва від 23 липня 2021 року закрито провадження у відношенні нього про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за відсутністю складу правопорушення. Відповідач [PERSON] , власник автомобіля Мазда 3, безпідставно звинуватила у пошкодженні її авто 07 червня 2021 року з приводу чого викликала працівників патрульної поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення. Згідно якого [PERSON] 07 червня 2021 року о 07.40 год. керуючи транспортним засобом АЗЛК не дотримався безпечного інтервалу та пошкодив припаркований автомобіль Мазда 3, державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . Посилаючись, що з метою доведення своєї невинуватості він викликав аварійного комісара для огляду місця події та надання експертного висновку, за звіт якого заплатив 1000 грн. Окрім того, позивач посилається, що в результаті безпідставних звинувачень зі сторони відповідача, він як інвалід переніс моральні страждання звертався до лікаря за медичною допомогою, переніс гіпертонічний криз та тривалий курс лікування. Він змушений витрачати час на відновлення права управління транспортним засобом, що завдало незручності та хвилювання. Розмір спричиненої моральної шкоди оцінює у 10000 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2021 року справа передана на розгляд головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 грудня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження. Справу призначено до розгляду на 11 січня 2022 року. У зв`язку з неявкою сторін 11 січня 2022 року розгляд справи відкладено на 10 лютого 2022 року. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, наполягав на їх задоволенні. Посилався, що через безпідставні звинувачення відповідача мав доводити, що це не він не пошкодив транспортний засіб відповідача, який був припаркований на прибудинковій площадці рядом з його автомобілем. Відповідач належним чином була сповіщена про час та місце розгляду справи шляхом надіслання поштової кореспонденції на адресу місця реєстрації. Проте, конверти повернуто без вручення з позначенням про відсутність адресата за вказаною адресою. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, що надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог в їх сукупності, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог за їх недоведеністю, з огляду на наступне. Судом встановлено, що постановою Оболонського районного суду м.Києва від 23 липня 2021 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. З тексту постанови встановлено, що з пояснення власника транспортного засобу Mazda 3, [PERSON] , вона припаркувала транспортний засіб 06.06.2021 о 23:00. Водій автомобіля «Москвич» при паркуванні поряд з моїм автомобілем скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме зачепив пошкодив задній бампер з лівої сторони, що відповідають пошкодженням на його авто - права сторона заднє крило та бокові задні двері. За замірами, які робила патрульна поліція, чітко видно, що його автомобіль завдав пошкодження моєму авто». На спростування пояснень власника транспортного засобу марки Mazda 3 [PERSON] надано суду звіт про результати огляду місця події аварійного комісара [PERSON] від 07.06.2021 разом з додатком. Зі змісту звіту вбачається, що «оскільки огляд проводився через певний час після можливого контакту автомобілів та враховуючи той факт, що автомобіль Mazda 3 [NUMBER] відсутній під час початку огляду та приїхав пізніше, точного висновку щодо контакту автомобілів АЗЛК [NUMBER] та Mazda 3 [NUMBER] зробити неможливо та необхідна експертиза залишків фарби на обох пошкоджених транспортних засобах. З дослідженої довідки до акту огляду МСЕК вбачається, що позивач [PERSON] є особою з інвалідністю загального захворювання (а.с. 13,14). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №31/96.06.21 від 08 червня 2021 року [PERSON] за складання аварійного сертифікату КТЗ сплатив 1000 грн (а.с. 15). Спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для відшкодування відповідачем [PERSON] , як власником пошкодженого транспортного засобу майнових збитків та компенсації моральної шкоди [PERSON] , якого не визнано винуватим у скоєнні ДТП. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України) Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду із вимогами про стягнення матеріальної шкоди. Позивач посилався на ту обставину, що з метою доведення своєї невинуватості він вимушений був звернутися до аварійного комісара задля складання звіту за який заплатив 1000 грн. Пунктом 33.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що діяла на час виникнення страхового випадку (07 червня 2021 року), водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Згідно положення п. 34.2, 34.3 ,34.4 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що діяла на час виникнення страхового випадку (07 червня 2021 року), протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Отже, з вище викладених вимог законодавства слідує, що при настанні страхового випадку, саме на страховика покладено обов`язок забезпечити явку аварійного комісара. Та законодавчо покладено обов`язок на страховика поводити оплату акта (висновку) аварійного комісара. Стаття 22 ЦК України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, на підставі досліджених у справі матеріалів та вимог законодавства не дають правових підстав для висновку, що збитки, які поніс позивач у вигляді оплати звіту страховому комісару заподіяно відповідачем та вона має обов`язок їх відшкодувати. Що стосується стягнення на користь позивача компенсації моральної шкоди, приходжу до наступного. Аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності. У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Сам по собі факт, того, що постановою позивача не визнано винуватим у скоєному ДТП, не є безумовною підставою для відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди та не свідчить про намір відповідача надати неправдиві свідчення. З огляду на розташування поряд транспортних засобів та наявність зовнішніх пошкоджень призвела до логічного припущення пошкодження авто водієм поряд стоячого транспортного засобу. Виходячи з недоведеності позивачем усіх складових делікту приходжу до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Окрім того, також суд звертає увагу, що позивачем не доведено наявності перенесених моральних страждань, що ці страждання пов`язані з діями відповідача. Позивач посилався в позові на звернення до медичної установи та проходження курсу лікування, проте жодних доказів не надав. З огляду на досліджені судом докази в їх сукупності, суд не знайшов правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , тому в позові слід відмовити за недоведеністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує ст. 141 ЦПК України та відмову в задоволенні позову, позивач звільнений від сплати судових витрат, тому вони відносяться на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed