Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

В квітні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні, в якому просив суд винести рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на його, [PERSON] користь, заробітну плату за період з 23 жовтня 2012 року по 02 лютого 2015 року. Представник позивача [PERSON] за ордером на надання правової допомоги [PERSON] (а.с.176) позовні вимоги підтримала ,надала заяву в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі(а.с.220). Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» за довіреністю Білека Ю.І.(а.с.93) згідно ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2022 року про проведення засідання в режимі відеоконференції з Подільським районним судом м. Києва, до зали судових засідань прибув, однак через технічну неможливість провести відеоконференцію з Подільським районним судом м. Києва відеозв`язок не відбувся; надано відзив на позовну заяву(а.с.41-93). Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, ознайомившись з відзивом на позов та письмовими поясненнями [PERSON] , суд прийшов до наступного. Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КзПП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Судом встановлено, що 23 жовтня 2012 року [PERSON] було прийнято на роботу в ТОВ «Дієса» на посаду продавця непродовольчих товарів, що підтверджується трудовою книжкою [PERSON] (а.с.5-7) та випискою з наказу ТОВ «Дієса»(а.с.46). Відповідно до витягу з наказу №2\~845-В від 25 жовтня 2012 року [PERSON] було надано відпустку без збереження заробітної плати в період з 24 жовтня 2012 року по 31 жовтня 2012 року, на 8 календарних днів(а.с.47), також в подальшому, а саме в період з 05 листопада 2012 року по 07 листопада 2012 року, [PERSON] було надано відпустку без збереження заробітної плати на 03 календарні дні, що підтверджується витягом з наказу №3\~139-В від 05 листопада 2012 року(а.с.48). Відповідно до актів про відсутність на роботі підписаних директором торговельного комплексу [PERSON] , продавцем непродовольчих товарів [PERSON] та техніком з налагоджування та випробувань [PERSON] встановлено, що в період з 19 листопада 2012 року по 30 листопада 2012 року [PERSON] в зазначений період був відсутній на роботі, для з`ясування обставин було здійснено дзвінки на мобільний телефон [PERSON] , однак на дзвінки ніхто не відповідав(а.с.80-89). Згідно з наданими витягами з табелю обліку використання робочого часу в період з жовтня 2012 року по лютий 2015 року(а.с.51-79) [PERSON] за вказаний час, окрім наданих відпусток, відпрацював: в жовтні 2012 року 1 робочий день та в листопаді 2012 року - 7 робочих днів. За решту робочих днів стоїть відповідна відмітка «НЗ» - неявка з нез`ясованих причин. Відповідно до листа Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» наданого на запит суду по клієнту [PERSON] від ТОВ «Дієса» в 2012 році було здійснено дві виплати, які не було отримано клієнтом [PERSON] та повернуто відправнику ТОВ «Дієса», а саме в листопаді 2012 року 51 грн. 31 коп., та в грудні 2012 року 541 грн. 86 коп.(а.с.205). 02 лютого 2015 року [PERSON] було звільнено з займаної посади продавця непродовольчих товарів за власним бажанням, що підтверджується випискою з Наказу №245-К та компенсовано 2 дні невикористаної щорічної основної відпустки(а.с.49) та відповідно до розписки від 02 лютого 2015 року повернуто [PERSON] трудову книжку, претензій до ТОВ «Дієса» [PERSON] не мав(а.с.50). 10 березня 2020 року [PERSON] на адресу ТОВ «Дієса» було направлено претензію з вимогою сплатити йому нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні(а.с.8-11). Зазначена претензія була отримана ТОВ «Дієса» 12 березня 2020 року(а.с.12). Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Повно та всебічно дослідивши сторонами докази враховуючи те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Дієса» було здійснено виплату нарахованої заробітної плати за період з 23 жовтня 2012 року по 02 лютого 2015 року, однак зазначені суми були повернуті ТОВ «Дієса» у зв`язку з неотриманням їх [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки ТОВ «Дієса» не надано достатніх доказів щодо повідомлення [PERSON] про надходження зазначених коштів, та їх повернення на рахунки ТОВ «Дієса», а отже підлягає стягненню з Товариства з обмеженою «Дієса» сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 23 жовтня 2012 року по 02 лютого 2015 року у розмірі 593 грн. 17 коп., а саме: за 1 (один) робочий день у жовтні 2012 року у розмірі 51 грн. 31 коп. та за 7 (сім) робочих днів у листопаді 2012 року у розмірі 541 грн. 86 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог [PERSON] з відповідача ТОВ «Дієса» на користь держави повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даною позовною заявою.

Outcome: approved