Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Каноницької сільської ради Володимирецького (на даний час Вараського) району Рівненської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина - земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які розатошовані на території Каноницької сільської ради Володимирецького (на даний час Вараського) району загальною площею 4,42 га. Вказану спадщину вона прийняла як спадкоємець за законом, однак спадкову справу оформити не змогла, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку виданий після смерті власника. В даний час у оформленні спадщини в органах державного нотаріату їй відмовлено. Просить визнати за нею право власності, оскільки підтвердити свої спадкові права не має можливості, окрім як в судовому порядку. Вказаний позов [PERSON] , надійшов до Володимирецького районного суду 17.11.2021 року. Ухвалою суду від 02.12.2021 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26 січня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник позивачки [PERSON] , не з`явилася, однак подала заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, але надав суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутності, заявлені вимоги визнає в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , та [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомляли, про розгляд справи в їх відсутності не клопотали. За нормою п1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] , померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав, до складу якої у відповідності до ст.1218 ЦК України входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв`язку з його смертю. Судом встановлено, що за життя [PERSON] , фактично належали земельні ділянки загальною площею 4,42 га для ведення особистого селянського господарства, які розатошовані на території Каноницької сільської ради Володимирецького (на даний час Вараського) району Рівненської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №374693. Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 01.09.2021 року було встановлено факт належності даного державного акту спадкодавиці, оскільки у ньому невірно вказано її по батькові. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 24.11.2021 року вбачається, що спадкодавиці видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ №0118754, а взамін сертифікату було видано спірний державний акт. Факт родинних відносин позивачки та спадкодавиці підтверджується свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER] де її матір`ю записана [PERSON] . Як спадкоємець за законом позивачка [PERSON] , прийняла спадщину, оскільки у визначений строк подала заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №64810905 від 20.05.2021 року. Згідно постанови Володимирецької державної районної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 21.10.2021 року, №1141/01-16, вбачається, що оформити спадкові права на земельну ділянку через нотаріальну контору [PERSON] , не має можливості, оскільки державний акт на право власності на земельні ділянки від 25.05.2006 року серії ЯГ №374693 виданий після смерті [PERSON] . Рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених прав чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судом також встановлено, що спадкування майна [PERSON] , здійснюється за законом, оскільки заповіт покійною не складався. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Статті 1216, 1297 Цивільного кодексу України передбачають право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Однак, видача державного акту після смерті спадкодавця не спростовує факту наявності у нього права власності на ці земельні ділянки і не може бути підставою позбавлення права спадкоємця на спадкове майно. Спадкодавець фактично мав у власності спірні земельні ділянки на підставі сертифікату на земельну частку (пай). Зокрема, як це вбачається з пунктів 16, 17 розділу Х Перехідні положення Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за життя [PERSON] , набула право власності на земельні ділянки, яке підтверджувалось відповідним сетифікатом, який в подальшому на підставі розпорядження голови Володимирецької районної державної адміністрації № 106 від 27.03.2006 року був замінений Державним актом. При цьому, [PERSON] , є спадкоємцем майна [PERSON] за законом першої черги, і єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину у відповідності до вимог до вимог ч.3 ст.1269 ЦК України, оскільки у визначений законодавством термін звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим його позов підлягає задоволенню. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивачка не ставить. Враховуючи викладене,

Outcome: approved