Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання\~шлюбу,\~зареєстрованого із\~відповідачем [PERSON] 21 вересня 2019 року відділом реєстрації актів цивільного стану у м.Вроцлав, Республіка Польща, за актовим записом AD 9075688. Позов обгрунтований тим, що шлюб виявився невдалим, оскільки сторони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, спільне господарство відсутнє, останні з 18 серпня 2021 року проживають окремо. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Сім"я фактично розпалася, шлюб зберегти неможливо. Просить позов задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Згідно ст.ст.19, 274\~ЦПК\~України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони в судове засідання не з`явились, згідно позовної заяви позивач [PERSON] просить розглянути справу за відсутності, відповідно до телефонограми суду від 11 лютого 2022 року відповідач [PERSON] проти позову не заперечує, судовий розгляд просить провести за відсутності. Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247\~ЦПК\~України не здійснюється. Позов підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав. Сторонами по справі є [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , останні є громадянами України, зареєстроване місце проживання відповідача в [ADDRESS] , шлюб між сторонами зареєстрований 21 вересня 2019 року у Нижньосілезькому воєводстві Відділом реєстрації актів цивільного стану у м.Вроцлав, Республіка Польща, номер свідоцтва про шлюб 0264011/00/АМ/2019/271116. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Оскільки шлюб між сторонами, які є громадянами України, був укладений на території іноземної держави- Республіки Польща, правовідносини пов`язані із його розірванням, є такими, що містять іноземний елемент, оскільки юридичний факт-факт укладення шлюбу, який створив правовідносини між подружжям, мав місце на території іноземної держави. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Частиною національного законодавства України є чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.9 Конституції України). Чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства (ч.1 ст.19 Закону України Про міжнародні договори України). До міжнародних угод, якими врегульовано правила міжнародного цивільного процесу, належать двосторонні та багатосторонні договори, підписані Україною, та угоди колишнього СРСР, які зберігають юридичну силу для України. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору (ч.2 ст.19 Закону України Про міжнародні договори України). Суд не може застосовувати закон, який регулює правовідносини, що розглядаються, інакше як міжнародний договір. У той же час міжнародні договори застосовуються, якщо вони не суперечать Конституції України. Розглядаючи справи за участю іноземного елемента, судом з`ясовується наявність чинного міждержавами договору та за його наявності-порядку регулювання спірних правовідносин, що виникли. У відповідності до ст.24 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ратифікованого Постановою ВР №3941-XII від 04 лютого 1994 року форма укладення шлюбу визначається законодавством Договірної Сторони, на території якої укладається шлюб. Умови укладення шлюбу визначаються для кожної із осіб, що вступають до шлюбу, законодавством Договірної Сторони, громадянином якої вона є. Згідно ст.26 вказаного Договору розірвання шлюбу проводиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи. Правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються ст.60 Закону України Про міжнародне приватне право. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності-правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Спільним особистим законом подружжя [PERSON] та [PERSON] , які є громадянами України, незалежно від місця їхнього постійного проживання є право України, а тому розірвання шлюбу між ними здійснюється за законодавством України. Згідно ст.58 Закону України Про міжнародне право шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до ст.63 Закону України Про міжнародне право припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. Згідно ст.13 Закону України Про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні із змінами та доповненнями. Тобто, для визнання шлюбу державою Україна, укладеного в іншій країні, з усіма правовими наслідками, шлюб необхідно легалізувати. За загальним правилом, легалізація-це процедура приведення документів у ту форму, яка відповідає законодавству іноземної держави і визнається державними органами цієї держави. Процедура легалізації в Україні таких документів, як, свідоцтво про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, вчинених за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України №113 від 04 червня 2002 року. Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року. Апостиль-це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав-учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ. Відповідно до ст.ст.2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції. Україна є учасницею окремих міжнародних договорів, якими скасовано будь-яке додаткове засвідчення офіційних документів, що подаються до установ держав-учасниць такого договору. Під дійсністю документів у згаданих договорах передбачається наступне: документи, складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої договірної сторони без будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій та перекладів, засвідчених відповідним органом. Документи, що на території однієї з договірних сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж і на території другої договірної сторони. Так, ст.16 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах під назвою Визнання документів вказує, що документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони. Таким чином, шлюб укладений між сторонами 21 вересня 2019 року, який був зареєстрований у Нижньосілезькому воєводстві Відділом реєстрації актів цивільного стану у м.Вроцлав, Республіка Польща, номер свідоцтва про шлюб 0264011/00/АМ/2019/271116, є дійсним на території України і не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення та підлягає розірванню за законодавством України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 2019 року, останні є батьками [PERSON] , [INFO] , між сторонами виникли неприязні відносини через різні погляди на сімейне життя та сімейні цінності, що суперечить\~інтересам позивача,\~і є\~підставою для\~неможливості подальшого\~життя подружжя\~і збереження\~шлюбу,\~при цьому\~суд враховує,\~що норми\~сімейного законодавства\~не наділяють\~судові інстанції\~можливістю примушування\~жінки або\~чоловіка до\~підтримання,\~відновлення або\~продовження сімейних\~відносин,\~а вільність\~та рівність\~цих стосунків\~та можливість\~припинення шлюбу\~є їх\~основою,\~відповідно до\~поданої заяви\~позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав, клопотання сторін про надання строку для примирення відсутні. Законними підставами для розірвання шлюбу є ст.ст.105, 110, 112 СК України, при цьому сторонами суду не подані докази на підтвердження обставин згідно ч.2 ст.110 СК України, які унеможливлюють пред"явлення позову про розірвання шлюбу (позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини). Клопотання позивача\~про відновлення\~свого дошлюбного\~прізвища відсутнє.

Outcome: approved