Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач в листопаді 2020 року звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення компенсації за затримку виплати при звільненні, вказавши, що перебувала з відповідачем в трудових відносинах і була звільнена 30.04.2017р. Однак при звільненні їй не було виплачено всіх сум та компенсацію за дні невикористаної відпустки. Відповідач добровільно не згоден сплатити кошти, в зв`язку з чим позивач просить стягнути на його користь з відповідача 79984,15 грн. середнього заробітку за час затримки з 01.04.2019 року по 14.08.2020 року, та завдану моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та судові витрати по справі в сумі в сумі 768,40 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказуючи, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився про час та місце судового розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Крім цього, до суду не надходило клопотань про слухання справи у його відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності в судовому засіданні представника позивача та відповідача, без фіксування судового засідання технічними засобами звукозапису, на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата усіх сум що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності. Частиною 1 ст. 83 КЗпП України та ч.1 ст.24 ЗУ «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Визначаючи розмір виплат за час затримки виплати заробітної плати , суд керується вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100., відповідно до якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду в складі головуючого судді Мазурок О.В. від 08 квітня 2019 року у справі № 686/28091/18 стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на мою користь 4722 гривні 95 копійок заборгованості по заробітній платі, 14168 грн. 85 коп. компенсації за невчасно виплачену заробітну плату та 1000 гривень заподіяної моральної шкоди. Судом проведено розрахунок та стягнуто заборгованість за час затримки за період з 30.04.2017 року по 01.04.2019 року. Однак рішення суду було виконано в примусовому порядку органами ДВС і грошові кошти позивачу виплачені в повному обсязі 14.08.2020р., тобто днем фактичного розрахунку є 14 серпня 2020 року. З 01.04.2019 року по 14.08.2020 року пройшов 501 день, затримка виплати компенсації за невчасно виплачену заробітну плату з 01.04.2019 року по 14.08.2020 року становить 4722,95грн. х 12 місяців : 355 днів (366 - 11 святкових) х 501 день = 79984.15 грн. Крім того, згідно вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що відповідачем тривалий час не виплачено позивачеві заборгованість по заробітній платі, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень, підлягають задоволенню. Судом враховується\~характер та\~обсяг моральних страждань, їх тривалість, тяжкість, вину відповідача, вимогу розумності та справедливості. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved