Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] \~ звернулася до суду з позовною заявою до комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про захист прав споживачів. Просить суд винести рішення, яким зобов`язати Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» виключити з обліку по особовому рахунку на ім`я [PERSON] за квартирою [ADDRESS] заборгованість попередніх власників квартири за період до 06квітня 2019 року, стягнути з відповідача, Комунальне підприємство\~теплових мереж\~«Криворіжтепломережа» на користь позивача [PERSON] , судові витрати у розмірі 2500,00 грн. Позивач [PERSON] надала суду заяву у якій просить суд її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проводити розгляд справи без застосування технічних засобів, врахувати надану нею по справі відповідь на відзив сторони відповідача, свої позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити її позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] надала на адресу суду відзив на позовну заяву, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити, також надала заперечення що до стягнення на користь позивача судових витрат по справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши усі письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що з 06 квітня 2019 року позивачка [PERSON] , є власником нерухомості, а саме трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори. Позивач, як новий власник житла 06.05.2019 року звернулась письмово до постачальника послуг теплової енергії КПТМ «Криворіжтепломережа» зі зверненням, в якому просила укласти договір на споживання послуг теплової енергії, відкрити або переоформити особовий рахунок на послугу з постачання теплової енергії квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (згідно даних з договору купівлі-продажу та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності). В додаток до свого листа від 06.05.2019 року позивачка надала копії всіх необхідних документів, а саме: копія договору купівлі-продажу; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копія технічного паспорту на квартиру; копія паспорту; копія реєстраційного номеру облікової картки платника податків, що були завірені належним чином. 25 липня 2019 року позивачка отримала від КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідь за №652/02/06 за підписом заступника директора по теплозбуту Л.О. Бобро, яка жодним чином не відповідала прохальній частині заяви позивача. Крім того, у відповіді зазначалось, що по особовому рахунку квартири [ADDRESS] є заборгованість, яка станом на 01.06.2019 року становить розмір 45637,59 грн., і позивачу необхідно її сплатити в найкоротший термін, в іншому випадку КПТМ «Криворіжтепломережа» має намір стягнути з позивача заборгованість у примусовому порядку звернувшись до суду. Позивач, яка не була згодна з такою позицією КПТМ «Криворіжтепломережа», 16.09.2020 року звернулась до них повторно із проханням виключити з обліку по особовому рахунку на ім`я [PERSON] за квартирою [ADDRESS] заборгованість попередніх власників квартири за період до 06 квітня 2019 року. 29.09.2020 року, позивач отримала відповідь КПТМ «Криворіжтепломережа», в якій вказано, що виключити з обліку по особовому рахунку за квартирою [ADDRESS] заборгованість попередніх власників квартири за період до 06 квітня 2019 року немає можливості. Заборгованість у сумі 45637,59 грн. буде обліковуватися на особливому рахунку до повного її погашення. Позивач вважає такі вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа» необґрунтованими та безпідставними, а дії КПТМ «Криворіжтепломережа» щодо переведення на неї заборгованості за період до 06.04.2019 року є неправомірними і порушують її права, як споживача послуг. Із детального розрахунку заборгованості отриманого від КПТМ «Криворіжтепломережа» вбачається, що заборгованість у сумі 45637,59 грн. за послуги з постачання теплової енергії створилась за період до 06.04.2019 року. Заборгованість у сумі 45637,59 грн. нарахована безпідставно та є заборгованістю попередніх власників квартири, яка виникла до моменту придбання квартири позивачкою, адже право власності на квартиру позивачка набула на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.2019 року засвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Рикової Т.В зареєстрованого в реєстрі за №2-604,і до цього моменту не була споживачем послуг КПТМ «Криворіжтепломережа» за вказаною адресою, відповідно і не отримувала таких послуг, а тому дії КПТМ «Криворіжтепломережа» щодо переведення на неї заборгованості за період до 06.04.2019 року є неправомірними і порушують її права, як споживача послуг. Пунктом 1 частини першої\~статті 20 Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги»\~передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги,\~якщо вони фактично користувалися ними. З квітня 2019 року позивачка регулярно сплачує КПТМ «Криворіжтепломережа» вартість отриманих нею послуг з постачання теплової енергії, про що свідчать детальні розрахунки заборгованості за адресою [ADDRESS] станом на 06.04.2019 року та станом на 01.09.2020 року. Тобто, у позивачки відсутня заборгованість за отримані нею послуги з постачання теплової енергії за весь період з дня укладання нею 06 квітня 2019 року договору купівлі-продажу. Відповідно до\~статті 322 ЦК України\~на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою\~статті 382 ЦК України\~встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином,\~новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати.\~Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. При цьому договір купівлі-продажу від 04квітня 2019 року, згідно з яким позивачка стала власником, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями\~статті 520 ЦК України\~(заміна боржника у зобов`язанні).\~\~ Згідно позиції Верховного Суду України у справі № 686/6276/19, провадження № 61-3604 св 20, щодо відсутності обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги. Так, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Стаття 7 Закону\~Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку, положеннями цієї статті є встановлення у її частині другій правила, відповідно до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що\~у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника. Тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з вище приведеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника\~обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги. Тобто з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою\~статті 2 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~предметом регулювання цього\~Закону\~є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку. Отже, діючим законодавством\~не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені у\~статті 11 ЦК України. Поняття зобов`язання та підстави його виникнення визначені у\~статті 509 ЦК України. Відповідно до зазначеної правової норми зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Як передбачено\~статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Таким чином, відсутні жодні правові підстави для погашення позивачкою заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, яка виникла у попереднього власника квартири, та вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа» щодо повного погашення заборгованості є неправомірними та безпідставними. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі ї при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із даних матеріалів справи, правову допомогу в написанні позову Позивачу надав адвокат Готовський Сергій Вікторович, який діє на підставі договору про надання правничої допомоги. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти"України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закону) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону, встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону). Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З доказів, «нібито» понесених витрат позивачем на правничу допомогу, наявні лише акти виконаних робіт, які не містять детальний опис робіт (наданих послуг), що було виконано Адвокатом Готовським С.В. Як вбачаться із наданих документів наданих на підтвердження витрат на правничу допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги від 25.09.2020 року в якому предметом договору виступає надання Адвокатом правової допомоги в усіх справах, які пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів. Однак в Обов`язках адвоката вказано, що Адвокат зобов`язаний надавати правову допомогу Клієнту у кримінальних справах, які могли би бути пов`язані з Клієнтом, незалежно від його процесуального статусу в них (потерпілий, затриманий, підозрюваний, обвинувачений, підсудний, свідок) (п.п. 2.1.3) В цього вбачається, що жодних обов`язків крім представництва інтересів Клієнта в кримінальній справі не передбачено даним договором, тим паче обов`язків щодо складання позовної заяви про захист прав споживачів взагалі нічим не передбачено. Також немає визначення вартості послуг. Крім цього, акт наданих послуг № 1/10, яким підтверджується факт надання послуг за вище вказаним договором, а саме складання позовної заяви про захист прав споживачів, складений 01.10.2020 року. Однак сама позовна заява датована 05.10.2020 року, тобто після підписання вказаного акту. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших. Щодо частини позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь судових витрат по справі на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн., то ці вимоги не підлягають до задоволення, оскільки позивачем було надано клопотання від 16.11.2020 року про долучення доказів до матеріалів справи, до якого додано в копіях: акт про надання послуг № 1/10 від 01.10.2020 року, квитанція на суму 2500 грн., та один аркуш договору про надання правничої допомоги від 25.09.2020 року. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial