Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

14.12.2021 позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 13.11.2010 позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.09.2013. Позивач та відповідач мають малолітню дитину - сина, [PERSON] [INFO] . Дитина проживає разом із позивачем. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про нього, займається вихованням, розвитком, при цьому не перешкоджає спілкуванню батька з дитиною. Позивач постійно піклується та займається здоров`ям сина, це підтверджує відповідь на заяву від матері до «Міської дитячої поліклініки № 12». Також мати бере активну участь у шкільному житті дитини, відвідує заклад освіти постійно, це підтверджують відповіді на адвокатські запити до КЗ «ХСШ №33», попереднього місця навчання, та Харківської загальноосвітньої школи №20, де дитина навчається зараз. Позивач створила умови для проживання, забезпечує одягом, іграшками, харчами, відпочинком тощо. Позивач дуже ретельно займається інтелектуальним та фізичним розвитком сина. [PERSON] відвідує спортивну секцію, навчається у Малій Комп`ютерній Академії ШАГ та підвищує рівень знань з іноземних мов закордоном. Дитина має тісний контакт з позивачем. Мати піклується про духовний розвиток дитини, відвідує з нею навчально- розважальні центри і заходи. Мати, [PERSON] , є фізичною особою-підприємцем, що свідчить про стабільний дохід, матеріальну забезпеченість та можливість утримувати дитину. Позивач має власне житло у м. Харкові та власне авто. Фактично мати з сином проживають за адресою [ADDRESS] , із сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання та виховання дитини, також є всі умови для занять і відпочинку. За потреби, у зв`язку із зайнятістю позивача, батьки матері допомагають у догляді за дитиною. Позивач вважає за доцільне визначити місце проживання сина з нею за фактичним місцем проживання. 17.12.2021 ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням сторін. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позовну заяву. 11.02.2022 в підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Від представника позивача - адвоката Кузьміної Т.Г. надійшла заява про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з викладених в позовній заяві підстав, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився. Про слухання справи повідомлені належним чином. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] [INFO] є матір`ю [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Батьком дитини є відповідач по справі [PERSON] , [INFO] . З 13.11.2010 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.09.2013. [PERSON] , [INFO] постійно проживає з матір`ю [PERSON] . Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про нього, займається вихованням, розвитком. Згідно з довідки «Міської дитячої поліклініки № 12» від 08.12.2021 №30/0/541-41 [PERSON] [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Дитина взята під нагляд фахівцями комунального некомерційного підприємства "Міська дитяча поліклініка № 12" Харківської міської ради з квітня 2018 року. Декларація, про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу підписана з лікарем педіатром [PERSON] . Згідно інформації, отриманої від лікаря педіатра та записам в історії розвитку дитини (ф -112/0) за час спостереження (2018-2021 р.) дитина відвідувала поліклініку у супроводі дідуся, [PERSON] . Згідно з відповіді КЗ «ХСШ №20» від 15.11.2021 № 252/04-08/21 попереднього місця навчання та Харківської загальноосвітньої школи №20, де дитина навчається зараз - мати учня активно бере участь у шкільному житті дитини. Мати створила умови для проживання, забезпечує одягом, іграшками, харчами, відпочинком тощо. Позивач дуже ретельно займається інтелектуальним та фізичним розвитком сина. [PERSON] відвідує спортивну секцію, навчається у Малій Комп`ютерній Академії ШАГ та підвищує рівень знань з іноземних мов закордоном. Мати, [PERSON] , є фізичною особою-підприємцем, що свідчить про стабільний дохід, матеріальну забезпеченість та можливість утримувати дитину (податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця додається). Позивач має власне житло у м. Харкові та власне авто, згідно правовстановлюючих документів. За приписами ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно вимог до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно вимог ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За приписами ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В ст. 163 СК України реалізований одним із основних принципів регулювання сімейних відносин, відповідно до якого батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 09.11.2020 року в справі № 487/7241/18, провадження № 61-22623св19, при визначенні місця проживання дитини суди повинні крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Враховуючи, що відповідачем визнано позов в повному обсязі, суд дійшов висновку про наявність підстав для та визначення місця проживання дитини [PERSON] [INFO] , з матір`ю - [PERSON] , за фактичним місцем проживання. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до суду до початку розгляду справи по суті, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що складає 454,00 грн (908,00 грн/2). Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 454,00 грн (908,00 грн/2). На підставі наведеного,

Outcome: approved