Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м.Кіровограда з позовом до відповідача Головного управління ДПС у Кіровоградській області про відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок незаконного прийняття рішення, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб пі час здійснення ними своїх повноважень, в якому просив стягнути з Головного управління ДПС у Кіровоградській області шляхом відрахування коштів з Державного бюджету на його (позивача) користь у вигляді: відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги під час судового процесу в розмірі 15 000 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 40 000 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.12.2019 року ним було отримано вимогу про стягнення з нього боргу (недоїмки) №Ф-142594-52 від 28 листопада 2019 року, з якої вбачається, що станом на 31 жовтня 2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені становить 18 091, 26 грн. без визначення періоду виникнення заборгованості, при цьому, не погоджуючись із незаконним нарахуванням боргу, він вимушений був звернутися за правової допомоги для організації подачі позовної заяви до суду за захистом своїх прав та інтересів. 24 лютого 2020 року Кіровоградським окружним адміністративним судом було прийнято рішення за його (позивача) позовом, яким визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Кіровоградській області №Ф-142594-52 від 28 листопада 2019 року та стягнуто на його користь судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2020 року апеляційну скаргу ГУ ДПС у Кіровоградській області залишено без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року залишено без змін. Зазначив, що у зв`язку з судовою процедурою розгляду справи ним (позивачем) були понесені судові витрати у вигляді надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 15 000 грн. 00 коп., що підтверджується договором про надання правової допомоги та актами прийому-передачі виконаних робіт, тим самим, понесені збитки на вказану суму. Крім того, вказав, що незаконними діями відповідача, які проявилися та знайшли своє підтвердження у винесенні незаконного повідомлення про сплату податкового боргу, йому (позивачу) та його сім`ї були спричинені моральні страждання, які проявилися у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з втратою значного часу на захист у судових інстанціях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушені стосунків з оточуючими людьми, втраті заробітку, так як він вимушений був залишати своє місце роботи та захищати свої порушені права. Зазначив, що з урахуванням обставин незаконно прийнятого рішення та вимушених змін у його (позивача) життєвих і виробничих стосунках а також час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього матеріального та психологічного стану, розмір для відшкодування моральної шкоди становить 40 000 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 липня 2020 року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Ленінського районного суду м. Кіровограда на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28 вересня 2020 року прийнято до провадження позовну заяву [PERSON] до Головного управління ДПС у Кіровоградській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Головне управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області про відшкодування шкоди, заподіяної фізичний особі внаслідок незаконно прийнятого рішення, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, яка надійшла з іншого суду. Відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 17 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом в судове засідання учасників справи. Під час судового розгляду справи по суті, представник позивача [PERSON] - адвокат Швець Р.Ю. (діє на підставі ордеру серії КВ №813482 від 22.02.2021 року) заявлені позивачем позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив позов задовольнити. Представник ГУ ДПС у Кіровоградській області Каліфоров В.П. позов не визнав, просив відмовити позивачу в його задоволенні, при цьому підтримав поданий до суду відзив на позовну заяву, зареєстрований судом 20.11.2020 року за вх.№26696, за змістом якого ГУ ДПС у Кіровоградській області не погоджується з доводами позивача та вважає їх такими, що не грунтуються на вимогах чинного законодавства з тих підстав, що позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем та 28.11.2019 року ГУ винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-142594-52, відповідно до якої у позивача була наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, що становить 18 091, 26 грн. відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За загальним правилом для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою, вини, та довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення заподіяної шкоди. Крім того, положення ст.23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я ; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи . Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Крім того, необхідною умовою деліктної відповідальності органу державної влади є наявність трьох складових у сукупності: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому, як встановлено в адміністративній справі №340/70/20 суд дійшов висновку про порушення прав позивача внаслідок протиправних дій (рішень) відповідача ГУ ДПС у Кіровоградській області, тим самим, обставини, установлені судовим рішенням мають преюдиційне значення, не потребують доказування та засвідчують наявність такого елементу цивільно-правової відповідальності як неправомірність дій органу державної влади. Водночас, судові рішення у справі в їх сукупності не можуть бути достатніми доказами завдання позивачу моральної шкоди та причинного зв`язку між протиправними діями ГУ ДПС у Кіровоградській області та заподіяною шкодою, що має довести позивач, однак, останнім, в порушення вимог ст.80 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, перенесення моральних страждань і переживань, ушкодження здоров`я та причинного зв`язку між такою шкодою та діями (рішеннями) ГУ ДПС у Кіровоградській області. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ГУ ДКСУ в Кіровоградській області Марченко В.Б. підтримала позицію представника відповідача ГУ ДПС в Кіровоградській області та просила відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав його недоведеності. Крім того, зазначила, що позивачем не доведено, в чому полягає моральна шкода та якими доказами це підтверджується. Окрім того, вказала, що позивачем не доведено шляхом подання належних доказів, що ним понесені заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу. Заслухавши представника позивача [PERSON] - адвоката Швеця Р.Ю., представника відповідача ГУ ДПС у Кіровоградській області Каліфорова В.П. та представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ГУ ДКСУ в Кіровоградській області Марченко В.Б.,дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року (справа №340/70/20), яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2020 року, адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, - задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Кіровоградській області №Ф-142594-52 від 28 листопада 2019 року, якою повідомлено про сплату недоїмки в сумі 18 901, 26 грн. Стягнуто на користь [PERSON] здійснені ним судові витрати на оплату судового збору в сумі 840 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області. Обгрунтовуючи зазначені висновки, окружний адміністративний суд, встановив, що [PERSON] згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був зареєстрованим як фізична особа-підприємець з 01.09.1994 року, а з 13.12.2019 року припинив свою діяльність за власним рішенням, при цьому, зважаючи на інтегровану картку платника єдиного соціального внеску позивача станом на 31.10.2019 року недоїмка із єдиного соціального внеску становила 18 901, 26 грн., ГУ ДФС у Кіровоградській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-142594-52 від 28 листопада 2019 року, якою визначено станом на 31 жовтня 2019 року недоїмку на суму єдиного соціального внеску - 18 091, 26 грн.Крім того, відповідно до індивідуальних відомостей про позивача як застрахованої особи за формою ОК-5 за період з 2012 року по грудень, 2019 року за позивача працедавцембуло сплачено єдиний внесок, - та на підставі встановленогоокружний адміністративний суд дійшов висновку про те, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VIвід 08.07.2010 року, - не врегульовано. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платника податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерело права. Враховуючи встановлені обставини щодо нечіткості закону, а також наведені норми законодавства України та практику Європейського суду з прав людини, окружний адміністративний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового визнання протиправним та скасування спірного рішення. Позивач [PERSON] , звертаючись в порядку цивільного судочинства до суду з позовом до ГУ ДПС у Кіровоградській області про стягнення моральної шкоди в розмірі 40 000 грн., як на обґрунтування позовних вимог зазначив, що незаконними діями відповідача, які проявилися та знайшли своє підтвердження у винесенні незаконного повідомлення про сплату податкового боргу№Ф-142594-52 від 28 листопада 2019 року, йому (позивачу) та його сім`ї були спричинені моральні страждання, які проявилися у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживаннях, у зв`язку з втратою значного часу на захист у судових інстанціях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушені стосунків з оточуючими людьми, втраті заробітку, так як він вимушений був залишати своє місце роботи та захищати свої порушені права. Судом, в свою чергу відзначається, що відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Тим самим, судом відзначається, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України, до яких, серед іншого, належить відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями зазначеної статті також визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або без діяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови). Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, якими встановлений обов`язок доказування в цивільному процесі, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Крім того, визначаючи розподіл тягаря доведення у даній цивільній справі, суд прийшов до переконання про необхідність застосування до спірних правовідносин правила частини 3 ст.12 та ст.81 ЦПК України, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тим самим, у даній справі про відшкодування моральної шкоди позивач, як особа, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди, повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди. В свою чергу, в порушення вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України,позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, зокрема, доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань, спричинених протиправним рішенням відповідача, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи душевних страждань або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправних дій відповідача, передбачених ч.2 ст.23 ЦК України. Крім того, судом відзначається, що сама наявність судового рішення про визнання протиправним та скасування рішення органу державної влади, не може бути підставою для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки зазначеним рішенням не встановлюється безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди. З огляду на викладене вище, розглядаючи вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди на підставі поданих позивачем доказів, оцінивши їх в сукупності на предмет їх належності, достатності та допустимості,приймаючи до уваги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн. Позивачем [PERSON] з посиланням на вимоги ст.ст.1173, 1174 ЦК України, заявлено також вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої правової допомоги під час судового процесу в розмірі 15 000 грн., які обгрунтовані підтвердженням понесених позивачем судових витрат на оплату послуг адвоката щодо оскарження в судовому порядку рішення ГУ ДПС в Кіровоградській області, згідно з договором про надання правової допомоги, які задоволенню також не підлягають, виходячи з наступного. Зокрема, судом встановлено, що відповідно до умов договору №32 про надання правової допомоги від 13 січня 2020 року, укладеного між [PERSON] , як Адвокатом, та Ткачем П.М, як Клієнтом, Клієнт доручає, а Адвокат зобов`язується, під час строку дії цього Договору, надати правову допомогу у вигляді надання консультацій і роз`яснень з правових питань, складання необхідних заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямовані на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта у справі по скасуванню податкової вимоги ГУ ДПС у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) (п.1.1 Договору). Відповідно до п.5.1 Договору за правову допомогу, передбачену в п.1.1 даного Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 5 000 гривень у готівковій або безготівковій формі. Відповідно до Акту приймання-передачі виконаних робіт від 27 березня 2020 року (додаток №1 до Договору №32 від 13.01.2020 року) Адвокатом були виконані наступні роботи згідно умов Договору: складено Договір про надання правової допомоги; проведено аналіз та запропоновано стратегію і тактику правового захисту у справі по оскарженню податкової вимоги, виданої ГУ ДПС у Кіровоградській області; вивчено документи, що стосуються справи; здійснено складення заяв, запитів, клопотань та інших документів правового характеру; складено та подано позовну заяву про скасування податкової вимоги ГУ ДПС у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) від 28 листопада 2019 року №Ф-142594-52; отримано рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року. Загальна вартість виконаних робіт становить 5 000 грн. Відповідно до додаткової угоди №1 до Договору №32 від 13 січня 2020 року про надання правничої (правової) допомоги від 29 квітня 2020 року, сторони домовились внести зміни в п.5.1 Розділу 5 основного договору «Гонорар адвоката та порядок розрахунків» та викласти вказаний пункт в наступній редакції: 5.1. «у зв`язку з збільшенням обсягу навантаження наданих послуг за правову допомогу, надану у вигляді консультацій та роз`яснень з правових питань, складання необхідних процесуальних та інших документів правового характеру, спрямовані на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта у справі по скасуванню податкової вимоги ГУ ДПС у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки), а також на сприяння їх відновленню у зв`язку з їх порушенням, відшкодування збитків (матеріальної та моральної шкоди) в п.1.1 даного договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар) в збільшеному розмірі, який на момент укладання додаткової угоди становить у загальному розмірі 15 000 грн. Відповідно до Акту приймання-передачі виконаних робіт від 23 червня 2020 року (додаток №3 до Договору №32 від 13.01.2020 року) Адвокатом були виконані наступні роботи згідно умов Договору: проведено аналіз та запропоновано стратегію і тактику правового захисту в апеляційній інстанції; складено та подано відзив на апеляційну скаргу по рішенню Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року (справа №340/70/20); отримано рішення третього апеляційного адміністративного суду від 26.05.2020 року по справі №340/70/20; складено заяву про видачу виконавчого листа та пред`явлено його до виконання; складено позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій ГУ ДПС. Загальна вартість виконаних робіт становить 10 000 грн. Крім того, пунктом 5.6 Договору №32 про надання правової допомоги від 13 січня 2020 року визначено, що Клієнт здійснює оплату Адвокату гонорару за цим Договором до закінчення судового розгляду справи. При цьому, представник позивача [PERSON] - адвокат Швець Р.Ю. в судовому засіданні зазначив, що позивачем [PERSON] на теперішній час не здійснено оплату правової допомоги - гонорару в розмірі 15 000 грн.Також, зазначив, що у межах адміністративної справи заяви про відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, подано не було. Також судом встановлено, про що зазначено вище, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року (справа №340/70/20), яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2020 року, адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, - задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Кіровоградській області №Ф-142594-52 від 28 листопада 2019 року, якою повідомлено про сплату недоїмки в сумі 18 901, 26 грн. Крім того, згідно з зазначеним судовим рішенням в адміністративній справі стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області на користь [PERSON] здійснені ним судові витрати на оплату судового збору в сумі 840 гривень. В свою чергу, позивач [PERSON] в порядку цивільного судочинства звернувся до суду з вимогою про стягнення з ГУ ДПС у Кіровоградській області шляхом відрахування коштів з Державного бюджету України в розмірі 15 000 грн., як відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої (правової) допомоги під час судового процесу, понесених ним (позивачем) внаслідок протиправних дій відповідача ГУ ДПС у Кіровоградській області, на підставі, зокрема, ст.ст.1173, 1174 ЦК України, обґрунтовуючи свої вимоги укладенням договору №32 про надання правової допомоги від 13 січня 2020 року, предметом якого є наданняправової допомоги у вигляді надання консультацій і роз`яснень з правових питань, складання необхідних заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямовані на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта у справі по скасуванню податкової вимоги ГУ ДПС у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки). За змістом частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 цього Закону). Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. Крім того, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність " договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Водночас, згідно з процесуальним законодавством встановлено види судових витрат, порядок їх розподілу тощо. Так, як свідчать матеріали справи, і не спростовано під час судового розгляду справи представником позивача, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення грошових коштів в розмірі 15 000 грн.як відшкодування витрат за послуги адвоката згідно з договором про надання правової допомоги у зв`язку із розглядом адміністративної справи №340/70/20 та під час виконання рішення суду в адміністративній справі. Відповідно до частин 1, 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правову допомогу. Отже, плата за юридичні послуги належить до судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно зі статтею 143 Кодексу адміністративного судочинства України питання щодо судових витрат вирішується адміністративним судом у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством. Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Крім того, у пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19). Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в адміністративній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства, на підставі чого вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача ГУ ДПС у Кіровоградській області через Управління держаного казначейства в Кіровоградській області шляхом відрахування коштів з державного бюджету у вигляді відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої (правової) допомоги під час судового процесу у розмірі 15 000 грн., - задоволенню не підлягають. На підставі ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами судові витрати по справі віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed