Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Представник КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом, в якому просить, з урахуванням уточненої позовної заяви, стягнути з [PERSON] вартість спожитої теплової енергії у розмірі 34994,01 грн за період з 01.01.2019 року по 30.04.2021 рік, інфляційних витрат у розмірі 3535,53 грн, суму трьох річних у розмірі 1387,33 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачу на праві власності належить нежитлове приміщення 1-го поверху №65 -:- 70 в літ. «А-9» загальною площею 46,7 кв.м. в житловому будинку по [ADDRESS] з централізованою системою теплопостачання. Відповідач користується тепловою енергією, яке подає у нежитлове приміщення, а в цілому в централізовану систему теплопостачання всього будинку КП «Харківські теплові мережі». За період користування тепловою енергією з 01.01.2019 року по 30.04.2021 рік відповідачем спожито теплової енергії на суму 34994,33 грн. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку. 27.09.2021 року подано відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки загальна площа нежитлового приміщення становить 46,7 кв.м., а не 65.3 кв.м.; з моменту купівлі приміщення не експлуатувалось, договір на послуги опалення не укладено, у приміщенні відсутні опалювальні прилади; оплату за опалення МЗК відповідачу нараховано безпідставно; фактичного огляду приміщення представника позивача не було; не зазначені підстави нарахування зазначених об`ємів споживання теплової енергії. Ухвалою суду від 30.09.2021 року постановленої без видалення до нарадчої кімнати відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, представник відповідача та відповідач заперечували у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно копії договору купівлі-продажу від 23.08.2013 року відповідачу на праві власності належить нежитлові приміщення 1-го поверху №65-:-70, загальною площею 46,7 кв.м., що розташовані в житловому будинку літ. «А-9», за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно з пункту 7.26 наказу №87 від 26.03.2019 року Про затвердження ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» житлові будинки повинні обладнуватися системами опалення та вентиляції, а також можуть обладнуватися системами внутрішнього теплопостачання, вентиляції, охолодження та кондиціонування згідно з вимогами ДБН В.2.5-67 та ДСТУ-Н Б В.2.5-43. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. У розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією №1198, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до ст. 24 вказаного Закону, серед основних обов`язків споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Відповідно до положень п. 40 Правил користування тепловою енергією, споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та даних Правил. Згідно з п. 3 вказаних Правил, споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі (орендодавцем) або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору або закону. Факт надання теплової енергії підтверджено наданими копіями актів, вказані акти складені за відсутності відповідача, при цьому посилання представника відповідача про те, що у акті від 02.02.2012 року зазначено про його складання у присутності відповідача, хоча фактично остання не була присутня, безпідставні, оскільки у вказаному акті не зазначено про присутність при обстеженні відповідача. З придбанням у власність нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку у відповідача, як його власника, виник обов`язок брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна (житлового будинку). Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм. Належне відповідачу нежитлове приміщення знаходиться у житловому будинку та відповідно має загальну систему опалення з житловим будинком. Теплові мережі житлового будинку (у тому числі трубопроводи та стояки) входять до складу приладів, що використовують теплову енергію (теплоносій) для потреб опалення та є складовою частиною єдиного технологічного процесу теплоспоживання. Відповідно до пункту 23 Правил користування тепловою енергією, у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. У вказаному нежитловому приміщенні відповідачів розподільчий прилад обліку теплової енергії не встановлено, тому згідно з п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 нарахування здійснювалися за нормативами (нормами) споживання у відповідності до Керівного технічного матеріалу, з урахуванням показів комерційного (будинкового) засобу обліку теплової енергії. Враховуючи, що договору між сторонами укладено не було, тому позивач під час вирахування щомісячного обсягу спожитої теплової енергії у нежитловому приміщенні у відповідності до вищезазначених нормативів. Обов`язок вчинення дій, спрямованих на укладення договору на постачання теплової енергії, покладається саме на споживача. Невчинення таких дій має наслідком безоплатне споживання поставленої теплової енергії, що суперечить положенням Закону України «Про теплопостачання». Враховуючи викладене, споживач зобов`язаний оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач, як власник нежитлового приміщення, є споживачем послуг, які надаються позивачем, проте своїх обов`язків щодо оплати отриманих послуг не виконує. Як свідчать матеріали справи, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі оплачує послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим за ним утворився борг, згідно наданого КП «Харківські теплові мережі» розрахунку за період з 01.01.2019 року по 30.04.2021 рік у розмірі 34994,01 грн. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Суду не надано та не зазначено про існування доказів того, що відповідач відмовлявся від споживання послуг з теплопостачання у встановленому порядку, чи звертався до позивача щодо проведення перерахунку у разі можливої відсутності тривалий час в квартирі та не споживання послуг або з претензіями щодо невиконання ним зобов`язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг суду, при цьому розрахунок теплового навантаження на опалення нежитлових приміщень, що наданий відповідачем, погоджений КП "Харківські теплові мережі" після подання позовної заяви. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.01.2019 року по 30.04.2021 рік у розмірі 34994,01 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки відповідач, будучи зобов`язаним своєчасно сплачувати плату за отримані послуги, в односторонньому порядку припинила виконувати взяті на себе зобов`язання, не сплачує заборгованість добровільно, суд приходить до висновку, що виникла заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача У зв`язку із простроченням відповідачами виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховані інфляційні витрати та 3% річних за прострочення ними виконання грошового зобов`язання. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, зокрема, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат у розмірі 3535,53 грн та 3% річних у розмірі 1387,33 грн, в межах заявлених позовних вимог, законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved