Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить усунути перешкоди у користуванні житлом, шляхом визнання [PERSON] , особою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Cвої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником зазначеного житла згідно договору дарування від 18 червня 2002 року зареєстрованого в реєстрі за №2168 державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О.. Відповідач являється її колишнім чоловіком і також зареєстрований за даною адресою. Однак, з 01 вересня 2008 року [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , не проживає, жодних витрат по утриманню житла, по оплаті комунальних послуг не несе, особистих речей останнього у даній квартирі не має. Покинув відповідач помешкання добровільно. Разом з тим, позивач наголошує на тому, що реєстрація місця проживання останнього в квартирі створює перешкоди у користуванні нею майном, оскільки вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, не має можливості отримати субсидію. Наведені обставини змусили звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач, як і відповідач, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явились. При цьому, [PERSON] подала до суду заява, щодо повного підтримання позовних вимог та прохання їх задовольнити, розглянувши справу за її відсутності. Від відповідача відзиву на позовну заяву та/або клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило. Судом дотримані вимоги ст. 131 ЦПК України, які регламентують, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Так, згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником квартири за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором \~дарування від\~18\~червня 2002\~року зареєстрованого\~в реєстрі\~за №2168\~державним \~нотаріусом Жовтоводської\~державної \~нотаріальної контори\~Морозюком \~В.О.\~ (а.с. 7). У паспорті на квартиру, придбану в особисту власність в державному або громадському будинку позивач також вказана як власник даного житла (а.с. 7-8). Згідно довідки про склад сім`ї 1/1-2623 або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Жовтоводської міської ради за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано четверо осіб, серед яких і [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). При цьому, відповідач у помешканні за вищезазначеною адресою не проживає з 1 вересня 2008 року. Факт не\~проживання відповідача\~за вказаною\~адресою підтверджує\~акт про\~не проживання\~особи за\~місцем реєстрації\~від 05\~вересня 2021\~року (а.с. 10). Із вказаного часу відповідач не проживає і не приймає участі в утриманні квартири, в оплаті житлово-комунальних послуг і не ставиться до житлового приміщення, як до свого постійного місця проживання, хоча й залишається зареєстрованим за даною адресою. [PERSON] доводився позивачу чоловіком, у зв`язку із чим мав право користування житлом, як член сім`ї власника. Однак, згідно копії рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 березня 2016 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5, 11). \~ \~ \~ \~Статтею 41\~Конституції України\~та ст.\~1\~Першого протоколу\~до Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод,\~до якої\~Україна приєдналася\~17\~липня 1997\~року відповідно\~до Закону\~України від\~17\~липня 1997\~року №\~475/97-ВР\~Про ратифікацію\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~1950\~року,\~Першого протоколу\~та протоколів\~№ 2,\~4,\~7\~та 11\~до Конвенції,\~закріплено принцип\~непорушності права\~приватної власності,\~який означає\~право особи\~на безперешкодне\~користування своїм\~майном та\~закріплює право\~власника володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися належним\~йому майном,\~на власний\~розсуд вчиняти\~щодо свого\~майна будь-які\~угоди,\~відповідно до\~закону за\~своєю волею,\~незалежно від\~волі інших\~осіб.\~Гарантуючи захист\~права власності,\~закон надає\~власнику право\~вимагати усунення\~будь-яких\~порушень йогоправа хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). \~Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. \~ Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014№ 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положеннястатті 391\~ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391,396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Згідно пункту 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина першастатті 405\~ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405\~ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналогічне викладено в ч. 2\~ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. \~За згодою власника будинку (квартири), член його сім`ї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. \~При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. \~ У розумінні ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї належать дружина, діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~За змістом \~ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад один рік. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу у користуванні будинком та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно \~до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, те що позивач наполягає на задоволені позову, а відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, те що позивач є власником квартири [ADDRESS] , а відповідач \~будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, втратив таке право, внаслідок не проживання у квартирі без поважних на це причин більше одного року, суд вважає за доцільне визнати останнього таким, що \~втратив право користування \~належним позивачу житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. В силу вимог ст. 141 ЦПК України,\~\~із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, що складаються із суми сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved