Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Максіс Лімітед» (далі по тексту - відповідач 1), Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» (далі по тексту - відповідач 2, Банк), треті особи - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - третя особа 1, Фонд), Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «МРІЯ» (далі по тексту - третя особа 2), Товариство з обмеженою відповідальністю «Під ключ» (далі по тексту - третя особа 3), Приватний нотаріус Журавльова Лариса Михайлівна (далі по тексту - третя особа 4), Міністерство юстиції України (далі по тексту - третя особа 5), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Нерухомість Інвест» (далі по тексту - третя особа 6) відповідно до якого позивач просив визнати недійсним та скасувати право власності відповідача 1 не нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 945242780000; визнати незаконною та скасувати Довідку № 881 про право на отримання у власність об`єкта інвестування, серія та номер № 24/04-1170, виданої 30.05.2016 ПАТ «Артем-Банк»; визнати недійсним та скасувати реєстраційний запис № 14921006 від 06.06.2016 на об`єкт нерухомого майна № 945242780000 з видаленням його з державного реєстру речових прав та стягнути з відповідачів судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.04.2015 між ТОВ «Під Ключ» та позивачем було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав №200/35Внп/щ, за умовами якого позивач набув майнові права на нежитлове приміщення, розташоване в об`єкті капітального будівництва за адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: будівельний номер нежитлового приміщення № 35В, реєстраційний номер по БТІ № 493, загальна площа 44, 7 кв.м, поверх 2, секція 3. 23.12.2015 позивач сплатив всю суму коштів по вказаному Договору № 200/35Внп/щ та отримав Виписку, Довідку про здійснення остаточних розрахунків, Акт здійснення остаточних розрахунків та Акт приймання-передачі нежитлового приміщення по вказаному вище Договору щодо нерухомого майна: нежитлове приміщення № 493 (будівельний № 35В). 21.08.2018 за позивачем було зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно. Крім того, 21.07.2015 між ТОВ «Під-ключ» та ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» було укладено договір про передач частини функцій забудовника об`єкта будівництва за адресою: [ADDRESS] , за умовами якого ТОВ «ВБК «Мрія» мало провести ряд будівельних робіт. В якості оплати вказаних послуг Товариство отримувало ряд нежитлових приміщень в об`єкті будівництва, зокрема приміщення № 15, № 20б, № 37б, № 37в, № 37г, № 39а, № 63, № 65. При цьому, 06.06.2016 приватним нотаріусом КМНО Журавльовою Л.М. було зареєстровано за ТОВ «ВБК «Мрія» право власності на нежитлове приміщення № 35В. Водночас позивач вважає незаконною та неправомірною реєстрацію права власності на спірне нежитлове приміщення, оскільки приміщення не передавалось та не закріплювалось за ТОВ «ВБК «Мрія». Крім того, оскільки будинок був зданий в експлуатацію 24.12.2010, продаж приміщень може здійснювати тільки забудовник. Також вказав, що під час реєстрації права власності на спірне нежитлове приміщення ТОВ «ВБК «Мрія» не мало необхідного переліку документів для цієї реєстраційної дії. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник відповідача 1 у своєму відзиві проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Вказав, що 13.04.2016 між ТОВ «Артем-Банк», як управителем, та ТОВ «Максіс Лімітед», як довірителем, укладено договір № 881 про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якого довіритель зобов`язався передати управителю в управління грошові кошти з метою отримання довірителем у власність об`єкта інвестування, а управитель зобов`язався прийняти кошти за рахунок фонду фінансування будівництва у довірчу власність та здійснювати від свого імені за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених правилами фонду фінансування будівництва. Згідно вказаного Договору відповідачем 1 було проінвестовано у тому числі і спірне нежитлове приміщення № 35В, вартістю 402 300, 00 грн. У подальшому, 06.06.2016 за відповідачем 1 було зареєстровано право власності на вказане нежитлове приміщення у встановленому чинним законодавством порядку, а відтак посилання позивача на незаконність набуття такого права є безпідставними та необґрунтованими. Право власності за відповідачем 1 було зареєстроване на підставі довідки управителя ФФБ ПАТ «Артем-Банк» № 881 про право на отримання у власність об`єкта інвестування, серія та № 24/04-1170, виданої 30.05.2016. Крім того, на момент укладення позивачем та ТОВ «Під Ключ» договору купівлі-продажу майнових прав № 200/35Внп/щ від 23.04.2015 на весь об`єкт будівництва, у тому числі і на спірне приміщення, було накладено обтяження згідно Договору іпотеки № 2 від 14.12.2007, укладеного між Управлінням Державної охорони України, КП «Житомирбудзамовник», як іпотекодавцями з одного боку та ТОВ «Артем-Банк», як іпотекодержателем з іншої. Також представник відповідача 1 зазначає, що реалізація житлових та нежитлових приміщень у житловому комплексі здійснювалась виключено через фонд фінансування будівництва, на підставі укладеного 14.12.2007 між ТОВ «Артем-Банк», як управителем, з однієї сторони та Управлінням державної охорони України і КП «Житомирбудзамовник», як забудовником, з іншої, договору № 1 про організацію спорудження об`єктів будівництва по [ADDRESS]. У свою чергу позивач не укладав з управителем ФФБ договору про участь у ФФБ на основі типового договору та відповідно не передавав кошти в управління управителю ФФБ. Натомість ним було укладено Договір купівлі-продажу майнових № 200/35Внп/щ від 23.04.2015 на спірне нежитлове приміщення з ТОВ «Під-Ключ», яке не мало жодних правових підстав на укладення такого договору, з огляду на що укладення позивачем вказаного Договору суперечить ст. 15 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та ч. 1 ст. 656 ЦК України. Від відповідача 2 відзив не надходив. Від третьої особи 1 пояснення не надходили. Від третьої особи 2 пояснення не надходили. Від третьої особи 3 пояснення не надходили. Від третьої особи 4 пояснення не надходили. Представник третьої особи 5 у своїх письмових поясненнях просив прийняти рішення на підставі норм чинного законодавства. Від третьої особи 6 пояснення не надходили. 31.01.2020 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Кондратенко О.О. позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 13.03.2020 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Кондратенко О.О. по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. 15.03.2020 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Кондратенко О.О. виправлено описку в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2020 про відкриття провадження. 11.06.2020 від представника третьої особи 5 надійшли письмові пояснення. 18.06.2020 від представника відповідача 1 надійшов відзив. 28.09.2020 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О., на підставі Розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2020 № 01-08-781 та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2020, справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 23.02.2021 від представника відповідача 1 надійшла заява про виклик свідка, клопотання про витребування оригіналів документів у позивача, клопотання про залучення до участі в якості третьої особи ТОВ «ФК «Нерухомість - Інвест». 23.02.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. задоволено заяву представника відповідача 1 про допит свідка [PERSON] 23.02.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача 1 про витребування оригіналів документів у позивача. 23.02.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. задоволено клопотання представника відповідача 1, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Фінансова компанія «Нерухомість - Інвест». 20.04.2021 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. 20.04.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 12.08.2021 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. 12.08.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів. 12.08.2021 від представника відповідача 1 надійшла заява про закриття провадження по справі. 12.08.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача 1 про закриття провадження по справі. 02.12.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів. 02.12.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 15.02.2022 у судовому засіданні представник відповідача 1 відмовився від клопотання про допит свідка [PERSON] і відмова була прийнята судом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Представник відповідача 1 у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Відповідач 2 у судове засідання не з`явився, судом вживались заходи щодо належного повідомлення відповідача 2 про дату, час та місце проведення судового засідання, причини неявки суду невідомі. Третя особа 1 у судове засідання не з`явилась, судом вживались заходи щодо належного повідомлення третьої особи 1 про дату, час та місце проведення судового засідання, причини неявки суду невідомі. Третя особа 2 у судове засідання не з`явилась, судом вживались заходи щодо належного повідомлення третьої особи 2 про дату, час та місце проведення судового засідання, причини неявки суду невідомі. Третя особа 3 у судове засідання не з`явилась, судом вживались заходи щодо належного повідомлення третьої особи 3 про дату, час та місце проведення судового засідання, причини неявки суду невідомі. Третя особа 4 у судове засідання не з`явилась, судом вживались заходи щодо належного повідомлення третьої особи 4 про дату, час та місце проведення судового засідання, причини неявки суду невідомі. Третя особа 5 у судове засідання не з`явилась, судом вживались заходи щодо належного повідомлення третьої особи 5 про дату, час та місце проведення судового засідання, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи 6 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в їх задоволенні. Враховуючи достатність даних про належне повідомлення учасників справи, які не з`явились у судове засідання, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача 1, представника третьої особи 6, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Неприпустимість позбавлення права власності також передбачена частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що: право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено «право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності...». Загальні підстави припинення права власності передбачені частиною 1 статті 346 Цивільного кодексу України, а відповідно до частини 2 вказаної статті - право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Наведені норми матеріального права свідчать, що принцип неприпустимості протиправного позбавлення права власності полягає в тому, що припинення права власності особи на конкретне майно можливо виключно з підстав, зазначених в законі. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу Відповідно до частин 1-3, частини 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, положеннями частин 1-3, частини 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України чітко встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та підстави для недійсності правочину. Таким чином, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення». Відповідно до положень статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правомірність правочину презюмується і обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Аналогічна правова позиція щодо застосування норм статті 204 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010. Судом встановлено, що 05.09.2006 між Управлінням державної охорони України і Комунальним підприємством «Житомирбудзамовник» укладено Договір про спільну діяльність в будівництві, відповідно до умов якого сторони зобов`язались шляхом об`єднання зусиль, фінансових та матеріальних ресурсів спільно діяти для досягнення загальної господарської мети: будівництва та введення в експлуатацію комплексу житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями за будівельною адресою. 14.12.2007 між ТОВ «Артем-Банк», як управителем, з однієї сторони та Управлінням державної охорони України і КП «Житомирбудзамовник», як забудовником, з іншої, укладено договір № 1 про організацію спорудження об`єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду А за програмою будівництва об`єкту по [ADDRESS] . Відповідно до п.1.1. вказаного Договору, забудовник зобов`язується збудувати за замовленням управителя об`єкти будівництва, ввести їх в експлуатацію та передати об`єкти інвестування довірителям, а управитель зобов`язався здійснювати фінансування будівництва у порядку, визначеному регламентом фінансування будівництва за рахунок коштів фонду фінансування будівництва. У подальшому відповідно до Договору на об`єкт будівництва від 14.12.2007, що є додатком № 2 до Договору № 1 про організацію спорудження об`єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду А від 14.12.2007 сторонами було погоджено, що при його укладенні, забудовник передає управителю майнові права на об`єкти інвестування для подальшої передачі довірителям, які повністю проінвестують закріплені об`єкти інвестування. Частиною 8 статті 9 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що відповідно до договору між забудовником та управителем ФФБ за кожним об`єктом будівництва забудовник передає управителю перелік об`єктів інвестування в об`єкті будівництва, який є попереднім обсягом замовлення на будівництво, та майнові права на ці об`єкти інвестування для подальшої передачі установникам фонду на умовах Правил цього фонду. Забудовник не має права відчужувати або обтяжувати будь-яким способом об`єкти інвестування, майнові права на які передані управителю фонду, без письмової згоди управителя фонду, а після переходу прав на об`єкти інвестування від управителя фонду до установників фонду - без письмової згоди установників фонду. Таким чином, реалізація житлових та нежитлових приміщень, у житловому комплексі по [ADDRESS] здійснювалась через фонд фінансування будівництва, на підставі укладеного 14.12.2007 між ТОВ «Артем-Банк», як управителем, з однієї сторони та Управлінням державної охорони України і КП «Житомирбудзамовник», як забудовником, з іншої, договору № 1 про організацію спорудження об`єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду А за програмою будівництва об`єкту за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 14.12.2007 між Управлінням Державної охорони України і КП «Житомирбудзамовник», як іпотекодавцями, з однієї сторони, та ТОВ «Артем-Банк», як іпотекодержателем, з іншої, укладено договір іпотеки № 2, пунктами 1.2, 1.8 якого погоджено, що з метою забезпечення належного виконання іпотекодавцями своїх зобов`язань по договору № 1 про організацію спорудження об`єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду А за програмою будівництва об`єкту по по [ADDRESS] , іпотекодавці передають в іпотеку належні їм майнові права на об`єкт будівництва. На предмет іпотеки в цілому, в тому числі окремо на кожний об`єкт інвестування, накладається заборона відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вноситься обтяження до Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна. З переліку № 1 об`єктів інвестування (квартир), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що в іпотеку, були передані всі нежитлові приміщення та квартири, які знаходяться за адресою: за вказаною адресою. На підставі укладеного Договору іпотеки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пестич Л.В. було накладено заборону відчуження зазначеного об`єкта будівництва, у тому числі було накладено заборону відчуження на всі нежитлові приміщення, що є об`єктами інвестування в об`єкті будівництва. Згідно Додаткової угоди № 6 до Договору про спільну діяльність у будівництві б/н від 05.09.2006, укладеної 27.01.2012 між Управлінням державної охорони України і Комунальним підприємством «Житомирбудзамовник», у зв`язку із зміною нумерації квартир та внутрішнього обміру площ за інвентаризаційною справою № 129933 в об`єкті будівництва, сторони досягли згоди про те, що Протокол розподілу (закріплення) площ в об`єкті будівництва - в житлових будинках з вбудовано-прибудованими нежилими приміщеннями за будівельною адресою: [ADDRESS] викласти в такій редакції: загальна площа квартир 36 328, 50 кв.м, сторона 1 (Управління державної охорони України) отримує 9 489, 10 кв.м, що становить загальної площі квартир 26, 12 %, сторона 2 (КП «Житомирбудзамовник»)отримує 26 839, 40 кв.м., що становить загальної площі квартир 73, 88 кв.м та всі площі вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень та підземної автостоянки. 26.04.2012 між Управлінням державної охорони України, Комунальним підприємством «Житомирбудзамовник» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Під-ключ» укладено Договір про заміну сторони у зобов`язанні, відповідно до умов якого сторона 2 КП «Житомирбудзамовник» передає, а сторона 3 ТОВ «Під-ключ» приймає на себе права та обов`язки сторони 2 за Договором про спільну діяльність в будівництві від 05.09.2006, укладеному між стороною 1 Управлінням державної охорони України та КП «Житомирбудзамовник» в об`ємі, визначеному цим Договором та з урахуванням положень ст. 2 даного Договору. Відповідно до пп. 2.1.2. Договору у зв`язку із заміною сторони 2 стороною 3 у Договорі про спільну діяльність в будівництві від 05.09.2006, сторона 3 набуває право на частку сторони 2, визначену п. 4.6. Договору про спільну діяльність в будівництві від 05.09.2006. Судом також встановлено, що 23.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Під-ключ» та [PERSON] було укладено Договір № 200/35Внп/щ купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого продавець ТОВ «Під-ключ» продав, а покупець [PERSON] купив майнові права на нежитлове приміщення, розташоване в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , номер НП 35В, загальна площа 44, 7 кв.м., поверх 2, секція 3. 23.12.2015 між ТОВ «Під-ключ» та [PERSON] підписано Акт № 200 про здійснення остаточних розрахунків за вказаним Договором № 200/35Внп/щ купівлі-продажу майнових прав. Цього ж дня, ТОВ «Під-ключ» видало позивачу Довідку за вих. № 200 від 23.12.2015, на підтвердження виконання позивачем зобов`язань перед ТОВ «Під-ключ» по 100 % оплаті вартості майнових прав, визначених у п. 3.1. Договору № 200/35Внп/щ купівлі-продажу майнових прав від 23.04.2015 на нежитлове приміщення № 35В (по БТІ №493) за адресою: [ADDRESS] . Також з Довідки вбачається, що позивачем сплачено всього 444 000, 00 грн. Також ТОВ «Під-ключ» видало позивачу Виписку зі списку інвесторів нежитлових приміщень у житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземною автостоянкою за адресою: [ADDRESS] , що мають право на отримання свідоцтва про право власності на відповідні нежитлові приміщення, зокрема, на спірне нежитлове приміщення, право власності на яке оскаржується позивачем. У подальшому на спірне нежитлове приміщення на замовлення третьої особи 3 було виготовлено технічний паспорт. Крім того, 23.12.2015 між позивачем та третьою особою 3 підписано Акт приймання-передачі нежитлового приміщення до Договору купівлі-продажу майнових прав № 200/35нп/щ від 23.04.2015, а саме нежитлове приміщення за проектним №35В, що було перейменоване у № 493, площею 44, 40 кв.м, розташоване на 2 поверсі, секція 3 в новозбудованому житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями по [ADDRESS] . 21.08.2018 державним нотаріусом П`ятою київської державної нотаріальної контори Кононовою К.В. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про державну реєстрацію права власності на спірне нежитлове приміщення за позивачем. Також судом встановлено, що 13.04.2016 між відповідачем 2 ПАТ «Артем-Банк» та відповідачем 1 ТОВ «Максіс Лімітед» укладено Договір № 881 про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якого довіритель (відповідач 1) зобов`язується передати управителю (відповідачу 2) в управління грошові кошти з метою отримання довірителем у власність об`єкта інвестування, а управитель зобов`язується прийняти кошти на рахунок ФФБ у довірчу власність та здійснювати від свого імені за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбаченими Правилами ФФБ. Так, згідно п. 2.1. Договору, управитель зобов`язаний, зокрема, після внесення довірителем до ФФБ грошових коштів, закріпити за ним конкретні об`єкти інвестування та вилучити ці об`єкти з переліку об`єктів інвестування, що є у пропозиції довірителя, для виключення можливості закріплення цих об`єктів за іншими довірителями. Згідно Характеристик об`єктів інвестування та переліку робіт, які виконуються у приміщеннях, що закріплені за довірителем, до таких об`єктів належало, у тому числі і спірне нежитлове приміщення № 35В. Також 15.04.2016 між відповідачем 2 ПАТ «Артем-Банк» та відповідачем 1 ТОВ «Максіс Лімітед» укладено Договір відступлення майнових прав № 881.35В, за умовами якого управитель (відповідач 2) уступив майнові права на об`єкт інвестування (спірне нежитлове приміщення під № 35В), які управитель набув відповідно до умов договору на організацію спорудження об`єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду А № 1 від 14.12.2007. довірителю (відповідачу 2) 30.05.2016 між ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» та ТОВ «Максіс Лімітед» було підписано Акт приймання-передачі нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , у тому числі і спірного нежитлового приміщення під № 35В. На замовлення відповідача 1 було виготовлено Товариством з обмеженою відповідальністю «БТІ СЕРВІС» було виготовлено Технічний паспорт на нежитлове приміщення № 35В. Також в матеріалах справи міститься Довідка № 881 від 30.05.2016 про право Довірителя на отримання у власність об`єкта інвестування (нежитлового приміщення) № 35В) (по БТІ - нежитлове приміщення № 35В), видана відповідачу 1 відповідачем 2 - АТ «Артем-Банк» як управителем фонду фінансування будівництва виду А з забудовником ТОВ «Під-ключ» - будівництво житлового комплексу з вбудовано-прибудованованими приміщеннями та підземними паркінгом: [ADDRESS] , про те, що відповідач 1 дійсно сплатив вартість спінорного нежитлового приміщення № 35В. Крім того, саме вказана Довідка № 881 від 30.05.2016 стала підставою для реєстрації права власності на спірне нежитлове приміщення за відповідачем 1, яка була проведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. 06.06.2016 згідно Інформаційної довідки № 177606806. Із вказаної Довідки також вбачається, що 20.02.2018 до Державного реєстру іпотек було внесено відомості про обтяження у вигляді іпотеки на спірне нерухоме майно, іпотекодавцем якого зазначено відповідача 1. Позивач не погоджується з підставами набуття права власності на спірне приміщення відповідачем 1 та зазначає, що відповідач 1 набув право власності на зазначене нерухоме майно з порушенням норм чинного законодавства та всупереч вимогам Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю». Однією з підстав визнання права власності відповідача 1 недійсним позивач вказує те, що управитель ФФБ не мав права здійснювати продаж приміщень після введення об`єкта будівництва в експлуатацію. У свою чергу, відповідно до ст. 13 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», система функціонування ФФБ передбачає, зокрема, укладання договору між забудовником та управителем ФФБ, визначення характеристик об`єктів будівництва і об`єктів інвестування, передачу забудовником управителю ФФБ переліку об`єктів інвестування в об`єктах будівництва; внесення довірителем коштів до ФФБ та передачу їх управителю ФФБ в управління за договором про участь у ФФБ; закріплення управителем за довірителем обраного ним об`єкта інвестування, що є підтвердженням замовлення на спорудження цього об`єкта інвестування як складової частини об`єкта будівництва; передачу управителем довірителям, які повністю проінвестували закріплені за ними об`єкти інвестування, майнових прав на ці об`єкти інвестування за договором про уступку майнових прав; здійснення довірителем остаточних розрахунків з управителем за даними щодо фактичної площі об`єктів інвестування; набуття довірителями у власність закріплених за ними об`єктів інвестування, припинення дій за договором про участь у ФФБ. Згідно ч. 1 ст. 14 Закону, фізична або юридична особа, або спільний інвестор ФОН стає довірителем ФФБ за умови передачі коштів в управління управителю ФФБ та укладання з управителем ФФБ договору про участь у ФФБ на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України. При цьому, відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як вбачається з матеріалів справи, питання законності реалізації житлових приміщень в об`єкті будівництва за адресою: [ADDRESS] досліджувалось під час розгляду справи № 04/01/5026/1089/2011 та було встановлене постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 та постановою Верхового Суду від 11.11.2020. Так вказаними судовими рішеннями, зокрема, встановлено, що реалізація житлових та нежитлових приміщень у житловому комплексі по [ADDRESS] могла здійснюватися виключено через фонд фінансування будівництва, на підставі укладеного 14.12.2007 між ТОВ «Артем-Банк», як управителем, з однієї сторони та Управлінням державної охорони України і КП «Житомирбудзамовник» як забудовником, з іншої, договору № 1 про організацію спорудження об`єктів будівництва використанням коштів фонду фінансування виду А за програмою будівництва об`єкту по [ADDRESS] . Також зазначеними рішеннями суду встановлено, що ані Управлінням державної охорони України (замовник) та КП «Житомрбудзамовник» (забудовник), ні КП «Під-ключ» (генеральний підрядник) не могли придбати майнові права на об`є4ти нерухомості, інакше як через фонд фінансування будівництва і лише за умови здійснення інвестування. Вказані обставини позивачем у відповідності до норм ст. 82 ЦПК України спростовані не були, а відтак беруться судом до уваги під розгляду вказаної справи. Враховуючи наведене, позивачем не було надано доказів того, що відповідач 1 набув право власності на спірне приміщення з порушенням норм чинного законодавства, як не надано доказів і того, що реалізацію житлових приміщень в об`єкті будівництва за адресою: [ADDRESS] міг здійснювати тільки забудовник. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не укладався договір з управителем ФФБ про участь у ФФБ на основі типового договору, не передавались кошти в управління управителю ФФБ. Крім того, на момент укладення Договору № 200/35Внп/щ купівлі-продажу майнових прав від 23.04.2015 між ТОВ «Під-ключ» та [PERSON] щодо продажу майнових прав на спірне нежитлове приміщення, на весь об`єкт будівництва було накладено накладене обтяження відповідно до Договору іпотеки № 2 від 14.12.2007. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. ТОВ «Під-ключ» також не мало відповідних повноважень щодо реалізації спірного нежитлового приміщення, оскільки воно було предметом договору іпотеки та знаходилось під забороною відчуження, доказів того, що Товариство мало згоду іпотекодержателя на таке відчуження матеріали справи не містять. Також позивач оспорює набуття відповідачем 1 право власності на спірне нежитлове приміщення також і з тих підстав, що саме позивач є власником такого майна. Водночас судом було встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки № 255968724 від 11.05.2021, спірне нежитлове приміщення № 493 поверх 2 секція 3 (будівельний номер 35В) було внесено позивачем до Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОМА-СВІТ» 26.03.2021 та належить наразі на праві приватної власності саме ТОВ «СТОМА-СВІТ». При цьому, як пояснив представник відповідача 1 і вказана обставина підтверджується матеріалами справи, у подальшому ТОВ «СТОМА-СВІТ» 13.07.2021 було здійснено державну реєстрацію групи нежитлових приміщень, які були об`єднані між собою, у тому числі і спірне приміщення, під одним номером № 425/1, якому було присвоєно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 2411031880000. Відтак, станом на день винесення рішення позивач не є власником спірного приміщення, а саме спірне приміщення як окремий об`єкт нерухомого майна юридично не існує, а відтак у позивача фактично відсутні правові підстави для оспорення набуття права власності на спірне приміщення відповідачем 1. Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено незаконність і безпідставність набуття відповідачем 1 права власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 945242780000. Крім того, оскільки позивач на момент розгляду справи не є власником спірного нежитлового приміщення та передав його до Статутного капіталу ТОВ «СТОМА-СВІТ», позивачем також не доведено і порушення прав позивача як власника спірного нерухомого майна. Так положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed