Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначає, що малолітня [PERSON] , [INFO] є двоюрідною сестрою його дружини [PERSON] . Мати малолітньої [PERSON] - [PERSON] - вихованням дитини ніколи не займалася, вела аморальний спосіб життя. До 10 серпня 2021 року за малолітньою дбав її батько - [PERSON] , однак він [INFO] помер. З цього період часу малолітня [PERSON] проживає у його родині, він повністю займається її утриманням та вихованням, оскільки мати донькою не опікується, змінила декілька співмешканців, веде аморальний спосіб життя. Він як особа, яка опікується малолітньою [PERSON] звертається з позовом про позбавлення батьківських прав. У позасудовому порядку вирішити дане питання не можливо. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] повідомляє, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] надає згоду на позбавлення її батьківських прав, просить суд розглядати справу за її відсутності. Представник 3-ї особи Органу опіки та піклування Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області - Божко З.О. надала суду заяву про слухання справи за її відсутності. Підтримує у повному обсязі висновок Обухівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав матері - [PERSON] стосовно її малолітньої дитини [PERSON] . На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Окрім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Разом із цим, відповідно до ч 3. ст. 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ст. 82 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 27 листопада 2012 року Виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Батьком [PERSON] є [PERSON] , про що також зазначено у свідоцтві про народження. [PERSON] , [INFO] , є двоюрідною сестрою дружини [PERSON] - [PERSON] , з якою позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2009 року. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Оскільки відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки, позивач [PERSON] , як особа, з якою проживає дитина і знаходиться на його утриманні, на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України звертається до суду з позовною заявою про позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав. З моменту народження дитини відповідачка [PERSON] вела антисоціальний спосіб життя, зловживала алкогольними напоями, йшла з дому на декілька днів, вихованням дочки [PERSON] не займалась і не займається до теперішнього часу. Вихованням дитини займався батько дитини [PERSON] , який проживав однією сім`єю з відповідачкою [PERSON] без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за зазначеною адресою. Зазначені вище обставини невиконання відповідачкою обов`язків по вихованню дитини підтверджуються висновком Обухівської селищної ради №131 від 26 січня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав матері - [PERSON] стосовно її малолітньої дитини [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом серія [NUMBER] виданим 12 серпня 2021 року Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] відповідачка [PERSON] продовжує зловживати спиртними напоями, ніде не працює, постійно міняє співмешканців, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, вихованням дитини не займається, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не цікавиться її життям та здоров`ям, не дбає про її розвиток та становлення. Зазначені обставини підтверджуються характеристикою на [PERSON] , виданою квартальним комітетом № 7 Обухівської селищної ради. З викладених обставин, з середини серпня 2021 року дитина [PERSON] постійно проживає з [PERSON] та його сім`єю, що складається з: дружини [PERSON] , та спільних дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , а також матері [PERSON] , яка є тіткою малолітньої [PERSON] - [PERSON] . 3 серпня 2021 року дитина [PERSON] , [INFO] , повністю знаходиться на утриманні [PERSON] , що підтверджується довідкою квартального комітету Обухівської селищної ради від 27 вересня 2021 року. [PERSON] навчається в третьому класі Горянівського ліцею Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, за місцем навчання характеризується як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця. Проживаючи з [PERSON] і його сім`єю [PERSON] має окрему кімнату, обладнану усім необхідним для навчання і відпочинку, [PERSON] повністю піклується про дитину, відвідує батьківські збори, займається вихованням дитини. [PERSON] проходить службу управлінні патрульної поліції в Дніпропетровській області на посаді поліцейського взводу №1 роти з обслуговування водних об`єктів управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, що підтверджується довідкою Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Дніпропетровській області від 30.08.2021 року. Відповідачка [PERSON] заявою, посвідченою приватним нотаріусом ДМНО Ярмолюк М.М. 01 вересня 2021 року, відмовилась від утримання та виховання своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , дала згоду на позбавлення її батьківських прав, чим підтвердила своє небажання займатися вихованням дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи те, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , повністю позбавлена батьківського піклування, проживає з [PERSON] та його сім`єю, знаходиться на його утриманні, останній займається її вихованням, [PERSON] бажає стати опікуном дитини після позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральнсї Асамблеї ООН від 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів, щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У зв`язку з цим зазначений орган залучений до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог. Так, 14 лютого 2022 року за вх. №1896/22-Вх. до суду надано Висновок Обухівської селищної ради як Органу опіки та піклування №131 від 26 січня 2022 року, згідно з яким Орган опіки вважає за доцільне позбавити батьківських прав мати - [PERSON] , 1982 р.н. стосовно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, у відповідності з вимогами ст.164 Сімейного Кодексу України вищевикладені обставини є підставою для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, а відтак позов підлягає задоволенню. Враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: approved