Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що на підставі договором купівлі-продажу житлового будинку 10.12.2020 позивачка у матері відповідача - [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у вищезазначеному будинку, але не проживає в ньому з 2016 року. В зазначеному договорі пунктом 17 зафіксовано обов`язок [PERSON] у строк до 15.01.2021 зняти з місця реєстрації осіб, зареєстрованих у даному житловому будинку. Проте до часу звернення з позовом до суду відповідач, який, з січня 2016 року, тобто вже понад 5 років, у купленому будинку не проживає, не користується ним, не зберігає у ньому свої речі, не бере участі у підтриманні будинку у належному стані та не сплачує комунальні послуги, залишається зареєстрованим у належному їй будинку. \~ \~ \~ \~Зазначала, що оскільки до теперішнього часу відповідач залишається зареєстрованим у належному їй житловому будинку комунальні послуги нараховуються, у тому числі, і на нього, вартість яких за відповідача вимушена сплачувати позивачка, що у свою чергу порушує її права як власника цього будинку. Разом з тим, позивачка також зазначила, що ніколи не була пов`язана з відповідачем спільним побутом. Вони не мали та не мають взаємних прав та обов`язків. Жодних домовленостей з приводу збереження за відповідачем права користування спірними житлом, протягом усього строку не проживання відповідача у ньому між ними не лише не укладалось, а й навпаки нею чітко було визначено, що строк дії сервітуту щодо користування відповідачем належним їй житловим будинком спливає 15.12.2021, що, як вже було зазначено вище, зафіксовано у пункті 17 укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку між нею та [PERSON] . Вказані обставини перешкоджають позивачці реалізовувати свої права як власника цього будинку на володіння, користування та розпорядження ним, але зняти відповідача з реєстрації місця проживання у даному житловому будинку через орган реєстрації місця проживання вона не маю можливості, оскільки жодні засоби зв`язку з відповідачем відсутні та фактичне місце його знаходження не відоме. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Головкіна Н.А. не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути дану справу в заочному порядку на підставі наявних доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.12.2020, посвідченого державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області Братишевською Г.О., зареєстрованого в реєстрі за № 345, [PERSON] передає у власність [PERSON] на праві приватної власності житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Відповідно п. 17 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.12.2020 передбачено, що продавець ( [PERSON] ) зобов`язується до 15.01.2021 року звільнити житловий будинок від речей домашньої обстановки та вжитку, передати покупцю ( [PERSON] ) ключі від житлового будинку та технічну документацію на нього та зняти з місця реєстрації осіб зареєстрованих в зазначеному житловому будинку. Відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 236339251, право власності [PERSON] вищезазначеного будинку підтверджується відомостями про право власності, відповідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження № 55620905 від 10.12.2020. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку, право користування якого просить позбавити відповідача, інші власники на теперішній час відсутні. Відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Довідка про склад сім`ї № 11-11/08-01/2677, видана 26.11.2021 Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області. Відповідач в будинку [ADDRESS] не проживає з січня 2016 року , його особисті речі в цьому будинку відсутні, що підтверджується Актом № 4578 від 26.11.2021 складеним секретарем Миколаївської міської ради Пересічною І.В. у присутності сусідів: [PERSON] та [PERSON] , затвердженого депутатом 2 скликання виборчого округу Коритня Н.О. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, право користування якого просить позбавити відповідача; відповідач [PERSON] не проживає в будинку без поважних причин, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved