Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

09.06.2021 позивач звернувся до Бердянського міськрайонного суду із вказаним позовом, за змістом якого (у редакції від 24.06.2021 за підписом представника позивача адвоката Ганчевої М.А.) просить визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності та честі, наступну інформацію, розповсюджену працівниками ПрАТ «Азовкабель» під керівництвом [PERSON] [INFO] на [ADDRESS] : « [PERSON] грабил завод «Берти», « [INFO] у завода ЧАО «Азовкабель», «Требуем привлечь мошенников к ответу!!!», «Самая яркая пара» мошенников Бердянска - прекратите терроризировать завод «АЗОВКАБЕЛЬ»; визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності та честі, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] редакції інтернет-видання «Бердянск 24»: «2-го березня відбулось захоплення головної понижувальної станції підприємства», що опублікована о 9:38 годині [INFO] на сайті «Бердянск 24»; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 100 000 гривень та судові витрати. За змістом позову, [INFO] о 9:38 годині в інтернет-виданні «Бердянск-24» розміщено публікацію під назвою «ПрАТ «Азовкабель» організував мітинг під стінами мерії», автор [PERSON] , посилання [INFO] Згідно тексту даної статті «Як розповіла редакції головний енергетик ПрАТ «Азовкабель» [PERSON] , 2-го березня відбулось захоплення головної понижувальної станції підприємства». До статті додано 9 фото зазначеного мітингу, на яких зображені люди з плакатами. Судячи по одягу, в який одягнені мітингувальники, вони є працівниками ПрАТ «Азовкабель». Позивач також стверджує, що на плакатах, які тримали мітингувальники, вказано « [PERSON] украденное у завода ЧАО «Азовкабель», поруч - « Требуем привлечь мошенников к ответу!!! » і «Самая яркая пара» мошенников Бердянска - прекратите терроризировать завод «АЗОВКАБЕЛЬ». Крім вищезазначених, працівники підприємства демонстрували плакати із текстами « [PERSON] грабил завод «Берти», « [INFO] » та інші. Таким чином, враховуючи коментар відповідачки [PERSON] , та тексти з плакатів працівників ПрАТ «Азовкабель», на переконання позивача, у третіх осіб - сторонніх спостерігачів складається думка, що позивач порушував та продовжує порушувати норми кримінального законодавства та саме позивач протизаконно здійснив «захоплення» головної понижувальної станції, яка, начебто, належить ПрАТ «Азовкабель». Крім того, [INFO] об 11:53 годині в інтернет-виданні [INFO] опубліковано статтю під назвою « [INFO] », посилання [INFO]. По тексту цієї публікації вказаний коментар з приводу мітингу, який надавав [PERSON] , - представник (за інформацією позивача - генеральний директор) ПрАТ «Азовкабель», зазначаючи, що «Мы вышли, чтобы нас увидели, чтобы нас услышали, чтобы помогли вернуть нам наше предприятие». До цієї статті додано аналогічні фото, як і в статті «Бердянск-24». Отже, беручи до уваги даний коментар відповідача Новосаденка та тексти з плакатів, складається стійке враження, що позивач протизаконно здійснив заволодіння майном ПрАТ «Азовкабель», є крадієм, і терористом, а він і його дружина є шахраями. За змістом позову, мітинг, на якому демонструвались плакати, відбувався у людному місці - навпроти Бердянської міської ради на площі Єдності, б.2 у м. Бердянськ, за участі багатьох осіб. Статтю на сайті інтернет-видання «Бердянск-24» станом на [INFO] переглянуто 5155 разів. Внаслідок цього інформація про те, що позивач, начебто, є шахраєм та інша недостовірна інформація стала відомою його діловому оточенню, багатьом знайомим, представникам органу місцевого самоврядування. Проте, сторона позивача стверджує, що вона є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. По тексту позовної заяви наголошено, що повідомлення редакції «Бердянск-24» [PERSON] про захоплення головної понижувальної станції підприємства є таким, що не відповідає дійсності, адже, за даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно головна понижувальна станція (ГПП 110/6) є власністю ТОВ «КАБЕЛЬНО-ПРОВІДНИКОВА ПРОДУКЦІЯ» з 02.03.2021 на підставі договору купівлі-продажу. Тобто, будь-яких «захоплень» понижувальної станції ПрАТ «Азовкабель» не відбувалось. За відомостями про реєстрацію ТОВ «КПП «АЗОВКАБЕЛЬ» керівником є [PERSON] , а не [PERSON] , отже, написи на плакаті з приводу вимкнення електричної енергії не відносяться до останнього. Крім того, [PERSON] та його дружина [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувались. Зважаючи на вищезазначене, адже інформація, поширювана щодо позивача має негативний характер, не є оціночним судженням, порушує немайнові права позивача на честь і гідність, що зумовлює й відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.23 ЦК України, оскільки обов`язок доказування достовірності інформації покладається на відповідача, із посиланням на ст. 32, 34, 68 Конституції України, ст. 277, 297, 299 ЦК України, представник позивача, вважаючи, що у даній справі наявна сукупність обставин, що дозволяють встановити склад правопорушення, просить задовольнити позовні вимоги. 31.08.2021 до матеріалів справи надійшов відзив представника відповідачів адвоката Загорського Д.Д., згідно з яким відповідачами не визнаються в повному обсязі позовні вимоги, відповідно, у задоволенні позову він просить відмовити як у такому, що не є обґрунтованим. Так, за змістом відзиву текст, наведений у публікації інтернет - видання «Бердянськ 24», не свідчить про висловлення тверджень чи суджень відносно дій чи особи позивача, а наведено оціночне судження трудового колективу підприємства, висловлене [PERSON] , стосовно передачі прав власності на понижувальну станцію ПрАТ «Азовкабель» та констатовано факт судового розгляду. Сторона відповідачів зауважує, що оціночні судження працівниками дій [PERSON] не може розцінюватися як завдання шкоди честі та гідності позивачем з боку відповідача-1. З приводу статті під назвою «Финансовый конфликт вокруг Бердянского «Азовкабеля» взагалі не містить висловлювань стосовно [PERSON] , а тому позиція позивача ґрунтується виключно на домислах. Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вважає, що його права порушені у зв`язку із написами на плакатах, які тримають невизначені особи, що зображені на фото. При цьому, [PERSON] пов`язує відповідачів з даною інформацією лише тим, що вона розповсюджена працівниками ПрАТ «Азовкабель» «під їх керівництвом». Жодних доказів того, що люди з плакатами є працівниками ПрАТ «Азовкабель», а також доказів здійснення відповідачами керівництва мітингом не надано. Окрім того, позивачем не надано жодних доказів понесеної моральної шкоди, у чому вона виражалась та чим обґрунтовується її сума, яка визначена у 100 000 гривень. Сторона відповідачів також зазначає, що відсутні будь-які підтвердження того, що фраза, висловлена [PERSON] «2-го березня відбулось захоплення головної понижувальної станції підприємства» стосується саме позивача і його причетності до цих подій. Крім того, даний вираз є гіперболою, що ґрунтується на об`єктивних обставинах. Так, як відображено у відзиві, рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.06.2021 у справі № 908/889/21 за позовом ПрАТ «Азовкабель» до ТОВ «Кабельно-провідникова продукція «Азовкабель» визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02.03.2021, укладений між ПрАТ «Азовкабель» та ТОВ «Кабельно-провідникова продукція «Азовкабель» щодо нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , припинено право власності ТОВ «Кабельно-провідникова продукція «Азовкабель» на будівлю (головної понижувальної станції). На час подання відзиву здійснювався перегляд рішення суду в апеляційному порядку Центральним апеляційним господарським судом. Також, сторона відповідачів стверджує, що порушено низку кримінальних проваджень стосовно незаконного позбавлення ПрАТ «Азовкабель» його майна, досудове розслідування в межах яких триває. У відзиві наголошено, що позивачем не доведено наявності у діях відповідачів складу цивільного правопорушення, що є обов`язковою передумовою для задоволення позову. Так, не доведено, що відповідачами поширювалась певна інформація стосовно нього, не наведено доказів чи пояснень стосовно порушення його немайнових прав, розміру моральної шкоди. Окремо представник відповідачів наголошує, що до участі у справі не залучено у якості співвідповідачів засоби масової інформації та адміністраторів веб-порталів. Зважаючи на те, що позивач має заперечення в основному проти написів на плакатах, що тримають невідомі особи, зображені на фото, відповідно, саме редакції ЗМІ, що їх опублікували, є належними відповідачами. Так, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (п.2 ч.2 ст.119 ЦПК). Крім того, згідно з положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до абз.3 ч.4 ст.277 ЦК судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК (пункт 13). Із посиланням на ст.23, 277 ЦК України, ст.119 ЦПК України, ст.47-1 Закону України «Про інформацію», ст.37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», п.9,12 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки обов`язок доведення факту поширення недостовірної інформації саме відповідачем належить саме стороні позивача, представник відповідачів просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві наведений попередній розрахунок судових витрат сторони відповідачів, проте, під час судового розгляду про їх стягнення представником не заявлено, документи, що підтверджують розмір витрат відповідачів не подано. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких наголошувала на доводах, викладених в позовній заяві. Представник відповідачів, в свою чергу, підтвердив позицію відповідачів щодо невизнання позову, а також наведене у відзиві обґрунтування, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Наголосив, що на час розгляду справи ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2021 у справі № 908/889/21 рішення Господарського суду Запорізької області за позовом ПрАТ «Азовкабель» до ТОВ «Кабельно-провідникова продукція «Азовкабель», яким визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02.03.2021, укладений між ПрАТ «Азовкабель» та ТОВ «Кабельно-провідникова продукція «Азовкабель» щодо нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , припинено право власності ТОВ «Кабельно-провідникова продукція «Азовкабель» на будівлю (головної понижувальної станції), залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Тобто, незаконність відчуження трансформаторної підстанції встановлена в судовому порядку. При цьому, наявність публікацій, з приводу спростування тверджень у яких подано позов, на час отримання копії позовної заяви із додатками, а також підготовки відзиву, сторона відповідача визнає. Окремо під час судового засідання представник відповідачів підкреслив, що відповідачі не займались ані погодженням проведення мітингу, ані його організацією. Відповідних доказів стороною позивача також не надано. Власне факт того, що мітинг відбувався 04.06.2021 перед будівлею Бердянської міської ради Запорізької області з боку відповідачів не спростовується. Представники не заявляли про необхідність особистої участі під час розгляду справи своїх довірителів. Ухвалою судді від 12.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання та постановлено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було, відповідні клопотання (зокрема, про залучення співвідповідачів, огляд веб-сайту відповідно до ч.7 ст.85 ЦПК України) сторонами не заявлено. Зустрічної позовної заяви у справі не подано. За нормою ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Вивчивши позовну заяву, дослідивши наявні у справі заяви по суті справи та письмові докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Судом під час розгляду справи досліджено засвідчені скрін-шоти публікації «Бердянск 24», розміщеної [INFO] на сайті «Бердянск 24» за посиланням [INFO] ; публікації « [INFO] », розміщеної на сайті « [INFO] » [INFO] за посиланням [INFO] , додані до них фотознімки мітингу. На фотознімках відображено певну кількість осіб у формі ПрАТ «Азовкабель», які тримають плакати із надписами: « [PERSON] грабил завод « [INFO] », « [INFO] у завода ЧАО «Азовкабель», « Требуем привлечь мошенников к ответу!!! », «Самая яркая пара» мошенников Бердянска - прекратите терроризировать завод «АЗОВКАБЕЛЬ». Так, у статті під назвою «ПрАТ «Азовкабель» організував мітинг під стінами мерії», опублікованій у інтернет виданні «Бердянськ 24» зазначено наступне. «Як розповіла редакції головний енергетик ПрАТ «Азовкабель» [PERSON] , 2-го березня відбулось захоплення головної понижувальної станції підприємства. Реалізовану угоду про передачу прав власності об`єктом, співробітники розцінюють, як незаконну. Справу передано до суду. Станом на сьогодні ПрАТ «Азовкабель» не має доступу до підстанції, у зв`язку з чим будь-яка виробнича діяльність неможлива. Акцією під стінами мерії представники ПрАТ «Азовкабель» намагались звернути увагу на конфліктну ситуацію представників влади, громадськості і правоохоронних органів. Акція тривала понад 40 хвилин, за цей час з мерії до мітингарів ніхто не вийшов.». У статті під назвою « [INFO] », опублікованій [INFO] у інтернет виданні «[INFO]» [PERSON] прокоментовано ситуацію, що має місце на підприємстві безвідносно позивача чи будь-якої іншої особи: «Наши сотрудники не могут попасть на электро-подстанцию, сотрудники не могут попасть на свои рабочие места, сидят на улице. На данные момент уже третьи сутки, станция работает практически без контроля. Полиция нам помочь не может, приезжает и уезжает. Вчера я позвонил мэру [PERSON] , он сказал, что вникнет в проблему и мне перезвонит кто-то из его замов, но так до сих пор никто не перезвонил. Мы вышли, чтобы нас увидели, чтобы нас услышали, чтобы помогли вернуть нам наше предприятие и не ставили под угрозу электро-обеспечение крупного района Бердянска». Сторонами визнається проведення мітингу [INFO] перед будівлею Бердянської міської ради та факт здійснення даних публікацій [INFO] у вказаних інтернет-виданнях. Доказів участі відповідачів у даному мітингу, його організації та погодження відповідачами у справі не міститься. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2021 у справі № 908/889/21 рішення Господарського суду Запорізької області за позовом ПрАТ «Азовкабель» до ТОВ «Кабельно-провідникова продукція «Азовкабель», яким визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02.03.2021, укладений між ПрАТ «Азовкабель» та ТОВ «Кабельно-провідникова продукція «Азовкабель» щодо нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , припинено право власності ТОВ «Кабельно-провідникова продукція «Азовкабель» на будівлю (головної понижувальної станції), залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Інші докази (зокрема, відповідь на запит, витяг з ЄРДР), не відповідають загальним вимогами про докази, в порушення ч.1 ст.77, ч.1 ст.79 ЦПК України не є належними, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування та не є достовірними, адже на їх підставі не можна встановити дійсні обставини справи. Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходить з таких норм чинного законодавства. Предметом спору у справі, яка розглядається, є визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність позивача, інформації, яка за твердженням позивача, розповсюджена працівниками ПрАТ «Азовкабель» під керівництвом [PERSON] [INFO] на [ADDRESS] : « [PERSON] грабил завод «Берти», « [INFO] », «Самая яркая пара» мошенников Бердянска - прекратите терроризировать завод «АЗОВКАБЕЛЬ»; а також [PERSON] редакції інтернет-видання «Бердянск 24»: «2-го березня відбулось захоплення головної понижувальної станції підприємства», що опублікована о 9:38 годині [INFO] на сайті «Бердянск 24»; стягнення моральної шкоди. При розгляді справи суд виходить з того, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку із позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. В цьому контексті суд погоджується із твердженнями сторони відповідачів, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є саме автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, які наразі не є співвідповідачами у справі. При цьому, відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). За змістом ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.1 ст. 12, ч.1-4 ст. 13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. За нормою ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до норми ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як передбачено ст.275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Згідно з ч.1,4,7 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ч.4 ст.32 Конституції України). Так, похідною вимогою у справі є позовна вимога про солідарне стягнення з відповідачів моральної шкоди, яка визначена у сумі 100 000,00 гривень. За змістом ч.1 ст.68 Основного Закону України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно зі ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також, ст. 34 Конституції Украни, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. За положеннями ст. 201, 297, 299 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а також своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"). Відповідно до ст.277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції (рішення від 08.07.1986 в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria, заява №12/1984/84/131). Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Крім того, тлумачення ст.277 ЦК України свідчить про те, під час розгляду справ зазначеної категорії юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суд також враховує, що згідно з ч.1 ст.200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з положеннями ст.77 ЦК України, ст.81 ЦПК України, п.18 зазначеної вище постанови Пленуму ВСУ, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Суд також погоджується із позицією сторони відповідачів з приводу того, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Цей висновок узгоджується з приписом абз.1 ч.2 ст.302 ЦК України. При розгляді справи суд виходить з того, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Так, дослідивши фактичні обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, судом встановлено, що позивачем не доведено факт поширення вказаної інформації [INFO] саме відповідачами (ані під час мітингу, ані за змістом наведених публікацій, твердження у яких висловлені із точки зору автора публікацій відповідних інтернет-видань). Тому наявність інших елементів юридичного складу правопорушення не підлягає доведенню, як не підлягає встановленню за даних обставин й розмежування недостовірної інформації та оціночних суджень, оскільки неможливо перевірити істинність інформації, розповсюдження якої відповідачами не доведено. Оскільки правомірність заявлених позовних вимог не доведено позивачем, відповідно, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності та честі наведеної інформації. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст.280 ЦК України). Проте, у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд відмовляє, як похідної. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд застосовує у даній справі правові висновки, наведені у постановах Верховного Суду ід 19.01.2022 у справі №334/7343/19, пр. №61-14337св21; від 19.01.2022 у справі № 199/7215/15-ц, пр.№ 61-2591св21; від 18.01.2022 у справі № 569/3784/20, пр. № 61-13776св21; від 08.12.2021 у справі №757/10886/20-ц, пр.№ 61-13490св21. Суд вважає за необхідне зазначити також на спростування посилань позивача на ст.277 ЦК України (щодо презумпції добропорядності), що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.07.2018 у справі № 761/7795/17 (пр. №61-969св18) вказано, що «у зв`язку зі внесенням з 27 березня 2014 року змін до ЦК України, зокрема до статті 277, принцип презумпції добропорядності (частину 3) було виключено, а тому доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме поширення інформації відповідачами та її недостовірності, має відбуватися у загальному порядку. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору за пред`явлення до суду позовної заяви, у зв`язку із ухваленням рішення суду про відмову у задоволенні позову, необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed