Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 2500 грн., починаючи з дати подання позову та до зміни матеріального стану сторін; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати в сумі 12 500 грн., викликані тяжкою хворобою. В обґрунтування позову вказала, що є пенсіонеркою, непрацездатна, отримує мінімальну пенсію, інших джерел доходу не має, її матеріальне становище є досить нужденним. Її донька, відповідач по справі, мешкає окремо, працює неофіційно, отримує дохід, що перевищує мінімальний, однак приховує від неї своє матеріальне становище, добровільно не надає допомогу. Також, вона потребує, крім щомісячної допомоги, додаткових коштів на термінове лікування катаракти з встановленням лінзи, накопичити на лікування змоги вона не має. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.11.2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, судове засідання призначено на 01.03.2021 року. У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, судове засідання відкладено на 31.03.2021 року. Судові засіданні призначені на 31.03.2021 року та на 03.06.2021 року відкладено у зв`язку з наданими заявами сторони відповідача про відкладення судових засідань. 07.06.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначила, що розмір аліментів заявлених позивачкою є необґрунтованими, оскільки та отримує аліменти у розмірі 2500,00 грн., які сплачує її син [PERSON] , на підставі рішення Центрального районного суду №490/5738/20, окрім того, вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь позивачки 12500 грн. додаткових витрат. Також відповідачка зазначає, що вона не працює, розлучена, проживає з донькою та знаходиться на її утриманні. Разом з тим, з 2005 року перебуває на обліку в КНП «Миколаївський обласний центр онкології» з діагнозом злоякісне новоутворення шкіри. За такого, на підставі вказаного, просить відмовити у задоволенні позовної заяви. 05.01.2022 року на електронну адресу суду, від представника позивача - адвоката Качана Р.Ю. надійшла відповідь на відзив, в якій вказав, що доводи відповідача, викладені у відзиві є безпідставними та такими, що не доведені належними доказами. 11.01.2020 року від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив. Представник позивача - адвокат Качан Р.Ю. надав заяву про розгляд справи у відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач надала заяву про розгляд справи у її відсутності та позовні вимоги визнала частково у розмірі 1000,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, які не з`явились, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка є матір`ю відповідачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] . Відповідно до Довідки про доходи, позивачка перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні ПФУ м. Миколаєва в Миколаївській області та отримує пенсію за віком в розмірі 1871,88 грн. на місяць. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 Сімейного кодексу України). У частині 1 статті 202 СК України передбачені підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків: повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Обов`язок дочки, сина брати участь у додаткових витратах на батьків визначений у ст. 203 СК України: дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Таким чином, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги беруться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, яке може приносити дохід тощо (постанови від 28.11.2018 р. у справі № 676/5118/16-ц, від 10.10.2018 р. у справі № 301/160/17). При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей. Положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Так, відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Судом встановлено, що заочним рішенням Центрального районного суду №490/5738/20 від 26.05.2021 року стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання непрацездатної матері у твердій грошовій сумі 2500 грн. 00 коп. щомісячно, а також стягнуто 12500 грн. додаткових витрат, викликаних тяжкою хворобою. Разо з тим, відповідачем не надано суду відомостей щодо перебування на його утриманні непрацездатних осіб, наявності інших аліментних зобов`язань. Проте, в матеріалах справи містяться докази хвороби відповідачки, при цьому, остання на час вирішення справи не має стабільного доходу, який дозволяє їй сплачувати аліменти на утримання непрацездатної атері у такому розмірі. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує відповідно до ст. 205 СК України стан здоров`я позивача, що потребує додаткових витрат на її лікування, розмір пенсії, сплати сином на користь позивача аліментів, відсутність належних та достатніх доказів, які б підтверджували наявність постійного заробітку (доходу) відповідача, у зв`язку з чим на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання у розмірі 1000 грн. щомісячно. Вказаний розмір аліментів є доцільним та відповідатиме інтересам сторін, а також чинному законодавству. Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, а також роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Щодо стягнення додаткових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Частиною 1 статті 204 СК України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Разом з тим, аліменти, що сплачують діти на утримання своїх батьків, безумовно повинні забезпечувати достатній життєвий рівень та необхідні умови для існування. Проте в сучасних умовах тяжка хвороба, інвалідність або немічність батьків потребують значних додаткових витрат, які не покриваються сумами сплачуваних дітьми аліментів. Саме з метою уникнення випадків матеріальної незахищеності батьків, стаття 203 Сімейного кодексу України встановлює обов`язок дітей брати участь у додаткових витратах на батьків. При невиконанні дітьми обов`язку по сплаті додаткових витрат, батьки мають право звернутися за захистом своїх прав до суду. Суд в кожному конкретному випадку визначає наявність однієї або декількох з перелічених вище обставин на підставі відповідного медичного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження додаткових витрат на лікування надала довідку від ТОВ «АЛЮР ВІЖН» про необхідність оперативного лікування катаракти у [PERSON] вартістю 2000 грн. з встановленням лінзи «Adapt AO», а також рахунок від 01.09.2020 року №32 на оплату лінзи «Adapt AO» в сумі 12500,00 грн. Проте, судом встановлено, що аналогічні докази позивачем надано у справі №490/5738/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, на підставі яких з відповідача на користь [PERSON] вже стягнуто 12500 грн. додаткових витрат, викликаних тяжкою хворобою. За такого, оскільки позивачем не надано належних доказів щодо необхідності стягнення додаткових витрат на лікування, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат у сумі 12500,00 грн. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання у розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з дня подачі позову і до зміни матеріального та сімейного стану сторін. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). З ч.6 ст.141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли (держави). З п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір`вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів На підставі викладеного, та

Outcome: partial