Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

представник позивача Герасименко О.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути в солідарно зі співвідповідачів на користь позивача заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення за період з 01.03.2016 до 31.08.2021 в сумі 6 892,35 гривні. В обґрунтування позову зазначила, що співвідповідачі є споживачами послуг, які КП «Водоканал» надає у квартиру [ADDRESS] . Співвідповідачі вчасно оплату за надані послуги не вносять, у зв`язку з чим за період з 01.03.2016 до 31.08.2021 утворилась заборгованість в сумі 6 892,35 гривні. 30.11.2021 співвідповідач [PERSON] подав відповідь на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з нього боргу, оскільки він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично в квартирі не проживає. Також, він не є власником вказаної квартири. Таким чином, він не є споживачем послуг, які надає у вказану квартиру позивач. Співвідповідачка [PERSON] відзив на позов не подала. Ухвалою від 07.10.2022 відкрите провадження по справі, розгляд справи призначений у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Співвідповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилась. Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов не визнав. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з інформаційною довідкою з ДРРП від 28.11.2021 № 287180500 співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є співвідповідачка [PERSON] (1/4 частка) та [PERSON] (3/4 частки). Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 07.10.2021 співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Особовий рахунок № [NUMBER] з надання послуг за вказаною адресою відкритий позивачем на ім`я співвласника квартири [PERSON] як на особу, яка є споживачем послуг які надає підприємство за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою КП «Водоканал». Відповідно до вказаної довідки та розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення на особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.03.2016 до 31.08.2021 обліковується заборгованість в сумі 6 892,35 гривні. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У статті 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить стаття 1 Закону № 2189-VIII. Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно зі статтями 13 Закону № 1875-IV, 5 Закону № 2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до статей 67, 68 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця у встановлені строки. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В частині четвертій статті 319 ЦК України зазначено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, що передбачено статтею 322 ЦК України. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між позивачем та співвласниками квартири [PERSON] та [PERSON] встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Свої зобов`язання з надання комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення позивач виконав в повному обсязі, що не було спростовано співвідповідачами. Співвласники квартири [PERSON] та [PERSON] , у свою чергу, порушили свої зобов`язання та своєчасно не вносили оплату за спожиті комунальні послуги, у зв`язку з чим за період з 01.03.2016 до 31.08.2021 за ними обліковується заборгованість в сумі 6 892,35 гривні. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачений статтею 13 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення заборгованості зі співвідповідачки [PERSON] , яка є співвласницею квартири, за адресою якої позивач надавав послуги, а отже і споживачем вказаних послуг. Зазначений висновок суду не позбавляє співвідповідачку [PERSON] права звернутись до суду з позовом про стягнення частини сплаченої нею заборгованості з іншого співвласника квартири. При цьому, позов в частині стягнення заборгованості зі співвідповідача [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки він не є співвласником квартири. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто зі співвідповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 270 гривень.

Outcome: partial