Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

03.12.2021 позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що [INFO] , померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина яка складається із житлового будинку по [ADDRESS] . При житті [PERSON] зробила заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] .. Позивач зазначає, що коли вона звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті [PERSON] то їй відмовлено у цьому з причин відсутності документів необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У інший спосіб позивач не має можливості оформити дане спадкове майно, тому просить суд: встановити юридичний факт, що [PERSON] , фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [INFO] [PERSON] ; визнати за позивачем право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та рахується за [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася. Її представник - адвокат Слободяник Л.І. подала до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просить судові засідання провести у відсутність позивачки [PERSON] та її представника. Позов підтримує та просить його задовольнити. Судові витрати просить залишити за позивачкою (а.с. 45) Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області до судового засідання не з`явився надавши на адресу суду заяву, відповідно до якої просять розгляд справи проводити у відсутність представника селищної ради. Проти заявленого позову не заперечують. (а.с. 50). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи та надані в ній стороною позивача докази на обгрунтування заявлених вимог, дослідивши письмові показання свідків, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до письмових пояснень свідка [PERSON] , котрі знаходяться в матеріалах справи (а.с. 42) остання повідомляє, що проживає в одному селі із позивачкою [PERSON] і знає, що покійна [PERSON] , яка померла в 1995 році склала заповіт на користь [PERSON] .. Свідок підтверджує, що [PERSON] доглядала до смерті покійну [PERSON] і поховала її за власний рахунок. Вона одразу після похоронів почала користуватись хатою і земельною ділянкою померлої. Підтверджує, що [PERSON] користується хатою і городом покійної [PERSON] і по сьогоднішній час. Відповідно до письмових пояснень (а.с. 39) свідок [PERSON] повідомляє, що в 1995 році померла [PERSON] . Їхні земельні ділянки межували, а тому вона неодноразово спілкувалася із покійною і була обізнана про те, що вона склала заповіт на [PERSON] , яка допомагала їй по господарству, обробляла їй город, а потім доглядала за нею до дня смерті і поховала власним коштом. Також підтверджує, що [PERSON] одразу після поховання зробила в будинку косметичний ремонт та почала користуватись земельною ділянкою біля будинку. Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 13) [PERSON] померла [INFO] . Згідно із заповітом від 05.03.1988 (а.с. 14), [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження, відповідно до якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона матиме за законом матиме право, заповідає [PERSON] . Технічним паспортом (а.с. 15-18) зазначена технічна характеристика будинку по [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Багриновецької сільської ради народних депутатів від 17.03.1994 (а.с. 18) [PERSON] у приватну власність передано земельну ділянку площею 0,49 га, яка знаходиться в межах [ADDRESS] 0,49 га. Довідкою Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 350 від 22.06.2021 (а.с. 19) власником житлового будинку по [ADDRESS] була нині покійна [PERSON] , 1898 року народження, котра померла [INFO] . Довідкою вищевказаного органу за № 345 від 22.06.2021 (а.с. 20) зазначається про те, що покійна [PERSON] , 1898 року народження, на день смерті [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Проживала та була зареєстрована одиноко. Своєю чергою довідкою за № 348 від 22.06.2021 (а.с. 21), зазначається про те, що [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , так як вона впродовж 6 місяців після її смерті і надалі користувалась спадковим житловим будинком по [ADDRESS] та обробляла земельну ділянку, утримувала господарство. Листом Літинської державної нотаріальної контори за № 969/01-16 від 13.10.2021 (а.с. 22) позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки нею не підтверджено факт прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] , а також відсутні законні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину. Щодо позовної вимоги в частині прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майно після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] . Так, відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року, заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Дослідивши матеріали справи, враховуючи письмові показання свідків, суд вважає необхідним встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення даного факту. Щодо позовних вимог в частині визнання права власності на нерухоме майно Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON] , та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] та рахується за [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після смерті якої прийняла спадкоємець за заповітом [PERSON] (позивач у справі). Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням представника позивача (а.с. 45) слід залишити за за позивачкою [PERSON] ..

Outcome: approved