Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

09.09.2021 позивач [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить розірвати їх шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Головської сільської ради Турківського району Львівської області 22.06.2018, актовий запис №1. Позивач обґрунтовує свої вимоги такими обставинами. 22.06.2018 позивач уклала шлюб з відповідачем, в якому в них народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося. Відповідач почав зловживати спиртними напоями, вів себе агресивно по відношенню до позивачки. На прохання змінити поведінку відповідач не реагує. Спільно з відповідачем не проживають понад три місяці, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, примирення між ними неможливе, а тому є підстави для розірвання шлюбу. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оформленого відповідним протоколом від 09.09.2021, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 30.09.2021 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 24.11.2021 сторонам надано строк на примирення тривалістю два місяці, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 25.01.2022 провадження у справі поновлено, призначено судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позов підтримує. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Позов визнає. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. З урахуванням заяв сторін у справі про розгляд справи без їх участі, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів. Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 22.06.2018 виконавчим комітетом Головської сільської ради Турківського району Львівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за №1, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.06.2018. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.05.2019. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Позивач подала до суду письмову заяву, в якій позов підтримала. У свою чергу відповідач подав суду письмову заяву, в якій позов визнав. Беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову не порушує закону, прав свобод чи інтересів інших осіб, відтак є законні підстави для задоволення позову. Вирішуючи питання судових витрат, які у цій справі складаються зі судового збору та витрат на надання правової допомоги, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги те, що відповідач визнав позов, про що подав письмову заяву до початку розгляду справи по суті, тому позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 грн. Решта 50% суми судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на професійну правничу правову допомогу, які позивач просив стягнути з відповідача в сумі 1000 грн, з яких 200 грн. - за надання юридичних консультацій, 800 грн - за підготовку цивільного позову, то вирішуючи такі, суд з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, дійшов висновку, що такі підтверджені належними доказами, зокрема, квитанцією адвоката Канарєєва І.О., описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги, договором про надання правової (правничої) допомоги від 01.09.2021, а отже підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved