Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Теплицької селищної ради Вінницької області звернувся до суду із указаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Батько дитини записаний за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 04.01.2018 року малолітній [PERSON] поставлений на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з тим, що мати ухилялася від виконання батьківських обов`язків, не створила належних умов для проживання та виховання дитини, часто залишала немовля на свою матір або бабусю, не відповідала на телефонні дзвінки, її місцезнаходження було невідомо. Питання про стан проживання, утримання та виховання дитини у сім`ї відповідача неодноразово розглядались на засіданні опікунської ради с. Сокиряни, проводилися бесіди з матір`ю та роз`яснювалися наслідки ухилення від виконання батьківських обов`язків. На певний час поведінка [PERSON] покращилася, вона почала доглядати за сином та навела лад у будинку. У травні 2018 року дитину було знято з обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Проте, відповідач не довгий період змогла бути хорошою матір`ю для свого сина та знову почала зловживати спиртними напоями, перестала піклуватися про дитину, ніде не працювала, допомогу при народженні використовувала лише на власні потреби. [PERSON] не дбала про матеріальне забезпечення хлопчика, не намагалась працевлаштуватися, не впорядковувала будинок, не виконувала рекомендації служби у справах дітей, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов. У зв`язку з цим малолітнього [PERSON] знову було взято на облік як дитину, що перебуває у складних життєвих обставинах та у лютому 2020 року направлено до КНП «Тульчинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженнями центральної нервової системи та порушеннями психіки Вінницької обласної ради» для проходження реабілітації. У подальшому строк перебування дитини в інтернатному закладу неодноразово продовжувався. Матері було надано час на виправлення, для пошуку роботи, покращення та створення належних житлово-побутових умов для проживання та розвитку дитини. Однак, [PERSON] з байдужістю віднеслася до того, що дитина проживає в інтернатному закладі, не вжила жодних заходів для повернення сина у сім`ю. Влітку 2021 року під час обстеження комісією житлових умов проживання [PERSON] жінки вдома не було, зі слів співмешканця місце перебування останньої йому не було відомо. Наступного разу відповідач мала дуже хворобливий вигляд, трусилася та скаржилися на погане самопочуття. Під час огляду жінки фельдшером було з`ясовано, що такий стан викликаний алкогольним отруєнням. За період перебування дитини у будинку дитини мати декілька разів цікавилася сином у телефонному режимі, до інтернатного закладу не навідувалась, матеріальної допомоги не надавала. Позивачем зазначено, що [PERSON] не виправляється, зловживає алкогольними напоями, не працює, не може забезпечити дитині основних її потреб, не вчиняє жодних дій задля повернення сина у родину, що свідчить про її байдужість та нехтування своїми батьківськими обов`язками. На думку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Теплицької селищної ради повернення хлопчика в сім`ю може негативно вплинути на останнього та нести загрозу його життю та здоров`ю. Ухвалою судді від 16.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. Представник органу опіки та піклування Теплицької селищної ради Вінницької області Гижко О.Г. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові, просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітнього сина та стягнути з останньої аліменти на утримання дитини. Представник позивача вказала, що відповідач виправлялася на дуже короткий час, потім знову почала зловживати алкогольними напоями. Поведінка матері свідчить про те, що вона не зможе забезпечити сина повноцінним харчуванням, доглядом та піклуванням, тому повернення дитини може нести загрозу та небезпеку для здоров`я та життя хлопчика. Відповідач у підготовче судове засідання неодноразово не з`являлася з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не направила. У судовому засіданні під час розгляду справи по суті остання позов не визнала, заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. [PERSON] пояснила, що дійсно періодично зривається та зловживає спиртними напоями, ніде не працює, проживає з батьком дитини, який близько року тому повернувся з місць позбавлення волі. Зазначила, що не відвідувала інтернатний заклад, де перебуває дитина, в зв`язку з карантинними обмеженнями, не надавала матеріальної допомоги та подарунків дитині на свята, декілька разів цікавилася сином у телефонному режимі. Свідки у судовому засіданні підтвердили факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків стосовно малолітньої дитини. Зокрема, свідок [PERSON] - староста с. Сокиряни у судовому засіданні зазначив, що входив до комісії, яка обстежувала житлово - побутові умови [PERSON] , також його викликали сусіди у зв`язку зі скаргами на бійки в сім`ї відповідача. Свідок вказав, що відповідач та її мати зловживають спиртними напоями. Умови їх проживання несприятливі для малолітньої дитини. Хлопчик ходив взимку голий, босий, брудний, голодний, годували його сусіди. Відповідач, яка постійно зловживає спиртними напоями, тижнями була відсутня вдома. За час перебування дитини в інтернатному закладі, мати не відвідувала та не цікавилася сином. Свідок [PERSON] , яка працювала секретарем Сокирянської сільської ради, а з 2019 року виконувала обов`язки сільського голови села Сокиряни, у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] під час першого шлюбу зловживала спиртними напоями, її чоловік помер від алкоголю. Після другого шлюбу відповідач постійно зловживає алкоголем, її чоловік потрапив до в`язниці. Коли народився хлопчик, мати ненадовго виправилася. Бабуся хлопчика також зловживає спиртними напоями, якийсь час була закодована від алкоголю. Сусіди телефонували та повідомляли, що мати залишала хлопчика самого, постійно ховалася та обмнювала, лишала дитину на прабабусю. Відповідач ніде не працює, не має засобів для існування, жодного разу не відвідала дитину у будинку дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює фельдшером у с. Сокиряни. Невдовзі після народження дитини мама почала зловживати спиртними напоями, за хлопчиком дивилась бабуся. Потім вони обоє почали зловживати алкоголем, пила вся сім`я, викликали дільничого поліцейського для того, щоб склав протокол про адміністративне правопорушення. Дитина залишилася нікому не потрібна, хлопчик сам ходив по вулиці та просив їсти. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовна заява та оцінивши докази зав їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] . Його матір`ю відповідно до копії свідоцтва про народження є [PERSON] (а.с. 6). Батько дитини записаний за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 7). Відповідно до наказів № 2 від 04.01.2018 року та № 3 від 23.04.2020 року Служби у справах дітей Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , двічі взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с. 9, 21). Відповідно до Рішення виконавчого комітету Теплицької селищної ради № 16 від 10.02.2020 року, [PERSON] направлено в Комунальне некомерційне підприємство "Тульчинський обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної ради" для проходження реабілітації (а.с. 22). Згідно з актами обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 28.01.2020 року, 29.01.2020 року, 24.02.2020 року, 12.03.2020 року, 08.04.2020 року, 22.04.2020 року, 09.06.2020 року, 22.06.2020 року [PERSON] ухилялася від виконання бітьківських обовязків, не створила належних умов для проживання та виховання дитини, не піклувалася про матеріальне забезпечення дитини, не слідкувала за здоров`ям та розвитком сина, не намагалась працевлаштуватися, не впорядковувала будино та не виконувала рекомендацій спеціалістів соціальної служби дітей. Відповідно до висновку виконавчого комітету Теплицька селищні раді від 14.07.2021 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки остання не турбується про сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не здійснює жодних дій, спрямованих на повернення дитини у родину, що свідчить на її байдужість та свідоме нехтування як своїми батьківськими правами, так і правами дитини, яка не відчуває материнської турботи та ласки (а.с. 47-48). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 19 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» (від 07.12.2006 року) суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27.11.1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07.08.1996 року, п. 78. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно частин 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд бере до уваги, що за два роки перебування дитини у КНП «Тульчинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженнями центральної нервової системи та порушеннями психіки Вінницької обласної ради», мати у телефонному режимі цікавилася дитиною та лише один раз під час розгляду справи (за пропозицією суду) навідалась до інтернатного закладу, матеріальну допомогу не надавала. Оцінюючи надані сторонами докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування та догляду. Разом з тим, судом не встановлено самоусвідомлення відповідачем своєї неналежної поведінки та намагань у майбутньому проявляти батьківську турботу щодо дитини, спілкуватися та виявляти інтерес до внутрішнього світу, сприяти засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківським обов`язками щодо малолітнього сина. Факти неналежного виконання батьківських обов`язків мали неодноразовий характер, що несло для дитини пряму загрозу, зважаючи на її вік. Відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження факту належного виконання нею своїх батьківські обов`язків щодо дитини та доказів спрямованих на спростування доводів позивача. З огляду на встановлені судом обставини справи, суд вважає доведеним ухилення [PERSON] від виконання відповідачем батьківських обов`язків по вихованню дитини, від піклування про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, а також готування його до самостійного життя, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, що передбачено ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положенням ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 статті 183 згаданого закону встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. З огляду на викладене, оскільки в матеріалах справи відсутні докази незадовільного стану здоров`я або непрацездатності відповідача, відомості про перебування на її утриманні інших осіб, тяжкого матеріального становища, докази на підтвердження інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.08.2021 року, до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2270 грн., від сплати якого позивач звільнений при зверненні до суду. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved