Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просить встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на 13/20 часток житлового будинку [ADDRESS] , з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 11 жовтня 2013 року. Позивачка звернулася до державного нотаріуса Шевченко С.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено з тієї підстави, що вона звернулась до нотаріуса після спливу шестимісячного строку і не була зареєстрована з померлою за однією адресою. Позивач зазначає, що вона з 22 листопада 2012 року постійно проживала разом з померлою за адресою: [ADDRESS] . Крім того, померла [PERSON] була громадянкою Узбекистану, тому не мало реєстрації постійного місця проживання. Встановлення факту постійного проживання її зі спадкодавцем на час відкриття спадщини їй необхідно для оформлення спадкових прав. Спадкоємцями після смерті [PERSON] являється позивачка та [PERSON] (онук). [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини за законом за бабусею, однак у зв`язку з тим, що він є громадянином Узбекистану, на даний час він не має можливості фактично переоформити спадщину на себе. Позивачка разом з відповідачем дійшли згоди, що останній відмовляється від 13/20 часток житлового будинку [ADDRESS] з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами на користь позивачки. 06 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. У судове підготовче судове засідання позивач не з`явилася, але від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідача у підготовче судове засідання не з`явилася, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи у підготовче судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про слухання справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у\~разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не порушує прав та законних інтересів інших осіб. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народилася [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] , згідно копії свідоцтва про народження (а.с.9). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08 серпня 1975 року, після чого прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON] (а.с.8). [PERSON] , мати позивача, померла [INFO] , згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.01.2014 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис 94 (а.с. 10). Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась спадщина на 13/20 часток житлового будинку [ADDRESS] з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що належали померлій на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 11.10.2013 року (а.с.15-16). [PERSON] , як донька [PERSON] , є спадкоємицею першої черги після її смерті. Відповідно до постанови державного нотаріуса Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області Шевченко С.О. №1150/02-31 від 22.07.2021 року у здійсненні нотаріальний дій відмовлено, оскільки пропущено шестимісячний строк на прийняття спадщини, також не надано документів, підтверджуючих факт постійного проживання разом зі спадкодавцем (а.с.13). Відповідно до акту від 13.08.2021 року, який складний головою квартального комітету № 4 [PERSON] та підтверджено підписами сусідів, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , з 22 листопада 2012 року і до дня своєї смерті дійсно проживала разом з своєю дочкою [PERSON] , [INFO] та разом з її сім`єю за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Згідно копії спадкової справи №378/2014 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] з заявою про прийняття спадщини звернувся онук [PERSON] , син рідної сестри позивача, [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] відповідно до ст. 1262 ЦК України належить до другої черги спадкоємців,та під час судового розгляду надав заяву що не заперечує щодо задоволення позовних вимог. ЦК України врегульовано порядок здійснення права на спадкування. Згідно ч.1,6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. За ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1221, ч.1 ст. 1222, ч.1 ст. 1258, 1261 ЦК України: Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1-3 ст. 1268, ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно ч.1,3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] , як спадкоємець першої черги, постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 13/20 часток житлового будинку [ADDRESS] за життя належали [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 11.10.2013. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як зазначено у ч. ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відсутність факту офіційного визнання оформлення спадкових прав перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. Крім того, п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 передбачено, що власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з п. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. До того ж, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. 1.2 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі - Порядок) при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявність заповіту, наявність спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Згідно п.4.14 Глави 10 Розділу 2 Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкування, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребуються документи, що підтверджують вказані факти. З урахуванням\~положень статей\~1296-1299\~ЦК України\~питання про\~право спадкоємця\~на спадкове\~майно вирішується\~судом у\~разі невизнання\~такого права\~чи відмови\~нотаріуса у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що у даній справі спадкові права [PERSON] підлягають судовому захисту, оскільки, враховуючи фактичні обставини даної справи, остання позбавлена права захистити відповідні права у позасудовому порядку, а тому позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на 13/20 часток житлового будинку [ADDRESS] , після померлої [INFO] матері [PERSON] , підлягають задоволенню.

Outcome: approved