Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Історія справи: В квітні 2021 року адвокат Лазуткін О.В. звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області в інтересах [PERSON] із вказаним позовом до відповідача за допомогою електронної підсистеми «Електронний суд». Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.05.2021 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.10.2021 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. Аргументи позивача: Позивач вважає рішення об`єднаної житлової комісії військових частин [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] від 09.10.2020 року оформлене протоколом №16 протиправним та просить суд його скасувати та зобов`язати відповідача поновити [PERSON] та членів його сім`ї на квартирному обліку ВЧ [NUMBER] . Аргументи відповідача: Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Аргументи інших учасників справи: Третя особа не скористалася своїм правом на подання своїх письмових заперечень на вимоги позивача. Встановлені судом фактичні обставини справи: Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено, що позивач проходив службу у військовій частині [NUMBER] . Починаючи з 24.05.2007 року [PERSON] перебуває на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання ВЧ [NUMBER] та користується правом першочергового одержання жилих приміщень з 21.12.2015 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Наказом командира ВЧ [NUMBER] № 116-РС від 04.09.2020 року [PERSON] було звільнено у запас із військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту на підставі п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наказом № 191 від 01.10.2020 року [PERSON] було виключено із особового складу ВЧ [NUMBER] . У листопаді 2020 року позивач отримав повідомлення з ВЧ [NUMBER] про виключення його з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання. Судом встановлено, що підставою для такого виключення позивача з обліку стало рішення об`єднаної житлової комісії військових частин [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , оформлене протоколом засідання житлової комісії від 09.10.2020 року. Із витягу з протоколу №16 об`єднаної житлової комісії військових частин [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] від 09.10.2020 року вбачається, що підставою для виключення [PERSON] та членів його сім`ї з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання ВЧ [NUMBER] стало звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту. Мотиви та висновки суду: Виходячи з положень ст.1 Конституції України Україна є, серед іншого, соціальною та правовою державою. Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Спеціальним законом, яким встановлено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно з\~абзацом 1 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених\~Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~абзацу 4 частини першої статті 12 цього Закону\~військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених\~пунктом 10цієї статті. На виконання приписів вищевказаної статті\~постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року\~затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Відповідно до положень пункту 24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Також,\~пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас\~або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі\~залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Аналогічні приписи закріплені й в\~пункті 29 Порядку\~забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Положеннями\~пункту 30 цього Порядку\~передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: 1)поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2)засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3)звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Таким чином, аналіз зазначених норм закону дає підстави зробити висновок про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку. Пунктом 3 Порядку\~забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Позивач проходив військову службу та потребував поліпшення житлових умов. Винятків, встановлених пунктом 13 наведеного Положення, щодо позивача не встановлено. З наказу командира ВЧ [NUMBER] №191 від 01.10.2020 року вбачається, що загальна календарна вислуга [PERSON] складає 25 років 05 місяців, що свідчить про те, що позивач набув право на забезпечення постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України. Зі змісту вищезазначеного наказу вбачається, що ані постійним, ані службовим житлом позивач не забезпечений. В матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження того, що під час проходження військової служби він отримав грошову компенсацію за належне йому для отримання жиле приміщення. Висновок об`єднаної житлової комісії військових частин [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] відносно того, що категорія військовослужбовців, які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням дії контракту не згадується у п.9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що є підставою для виключення [PERSON] з квартирного обліку є помилковим з огляду на наступне. Надаючи оцінку\~поняттям «звільнення\~у запас»\~та «звільнення\~у відставку»\~слід звернутися\~до положень\~частини 6\~статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин)\~яким визначено, що Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: а) у зв`язку із закінченням строку контракту; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби; в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі; д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких (413-2013-п) встановлено Кабінетом Міністрів України; е) через службову невідповідність; є) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; ж) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; з) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця); и) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; і) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених\~Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»( 3206-17 ); ї) у разі неможливості переведення на іншу посаду у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі. Як вбачається з витягу із наказу № 191 від 01.10.2020 року [PERSON] був звільнений з військової служби на підставі\~ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~у запас за\~пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту). Разом з тим,\~частиною першою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин)\~звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку. Системний аналіз зазначених норм закону дає підстави дійти висновку, що у словосполученні «звільнення з військової служби у запас або у відставку за віком, станом здоров`я», що міститься у\~пункті 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», такі умови як вік і стан здоров`я, відносяться виключно до поняття «звільнення у відставку», як варіанту (способу) звільнення з військової служби, і жодним чином не відноситься до поняття «звільнення у запас». Зазначене тлумачення вказаних понять підтверджується висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 25.03.2019 у справі № 359/2295/17. Отже, звільнення військовослужбовця, який перебуває на квартирному обліку, у запас за закінченням строку контракту за наявності у нього відповідного стажу і є підставою для залишення його на такому обліку відповідно до вимог\~пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Об`єднаною житловою комісією військових частин [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] було невірно розтлумачено та застосовано положення\~пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що стало наслідком незастосування положень\~частини 1 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин). Таким чином, підстави для зняття позивача з квартирного обліку на час прийняття оскаржуваного рішення були відсутні. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Пунктом 1 частини другої статті 40 ЖК УРСР визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Виходячи з положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5940,00 гривень на користь позивача. Дослідивши докази, якими підтверджується факт понесення таких витрат, суд прийшов до висновку, що вказана вимога підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що до позову додані докази, передбачені ст. 137 ЦПК України на підтвердження факту понесення позивачем витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги. Відповідно до принципу змагальності сторін цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З урахування того, що від відповідача не надходило жодних заперечень відносно розміру витрат, понесених позивачем у зв`язку із наданням правничої допомоги, суд доходить до висновку про можливість задоволення вимог позову в цій частині. На підставі п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій. Положенням ч.6 ст.141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищенаведене, судовий збір у розмірі 908 гривень слід стягнути з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved