Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог До Гощанського районного суду Рівненської області звернулася [PERSON] до Гощанської селищної ради з позовом про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, що порушує право власності, а саме - рішення Гощанської селищної ради № 1481 від 14.02.2020, яким затверджено акт встановлення і узгодження зовнішніх меж земельних ділянок із суміжними землекористувачами по [ADDRESS] . До участі у справі залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] . В обгрунтування позивних вимог посилається на те, що володіє правом власності на земельну ділянку по [ADDRESS] . Рішенням Гощанської селищної ради № 38 від 21.02.2008 було надано дозвіл для [PERSON] на виготовлення технічної документації та будівництво житлового будинку на земельній ділянці 0,12 га в [ADDRESS] , який було затверджено 12.03.2008 головним архітектором Гощанського району, зареєстровано 25.04.2008 інспекцією ДАБК у Рівненській області. На підставі цього плану було побудовано будинок та встановлено огорожу від сусідньої земельної ділянки [PERSON] (нині належить [PERSON] ). 10.03.2008 було винесено в натуру осі розбивки будівель, про що складено відповідний акт. Навесні 2008 року позивачем встановлено огорожу з північної сторони на відстані 4 метри від фундаменту будинку. Комісія Гощанської селищної ради 16 січня 2020 року здійснила обстеження меж земельних ділянок, належних [PERSON] та [PERSON] і склала відповідний акт, який позивачкою підписано не було. Вважає, що комісією неправомірно не було враховано, що межа земельної ділянки позивачки з північної сторони визначена у 2008 році і у випадку перенесення огорожі на 1,5 метра зменшиться загальна площа її земельної ділянки на 60 кв.м. Гощанська селищна рада своїм рішенням № 1481 від 14.02.2020 затвердила вищевказаний акт. При цьому, позивачку не було запрошено на засідання ради. Вважає, що зазначене рішення порушує її права, як власника земельної ділянки, тому просить визнати його незаконним та скасувати. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 24.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 21.04.2021 замінено первісного відповідача Гощанську селищну раду Рівненського (Гощанського) району Рівненської області на належного відповідача Гощанську селищну раду. Ухвалою від 18.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою від 14.07.2021 розгляд справи відкладено. Ухвалою від 18.08.2021 розгляд справи відкладено. Ухвалою від 18.09.2021 розгляд справи відкладено. Також розгляд справи відкладався протокольними ухвалами від 05.05.2021, 08.09.2021, 19.10.2021, 01.11.2021, 17.11.2021, 08.12.2021 та 26.01.2022. Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися. Заяви (клопотання) учасників справи. Відповідач відзиву на позов не подав, у судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, вказавши, що оспорюване рішення є законним, прийнятим із дотриманням процедури. Що стосується незапрошення позивачки на засідання ради, на якому рішення приймалося, то закон цього не вимагає. Представник третьої особи адвокат Величко О.М. в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги вважає безпідставними, оскільки позивач не вказує, яким чином оспорюване рішення порушує її права, крім того, вказуючи, що рішення порушує її майнові права, не ставить у позові майнових вимог до відповідача. Вважає, що позивачем не було допущено порушення порядку встановлення меж земельних ділянок в натурі. Суд, заслухавши представників сторін та інших учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, що розташована в смт Гоща Гощанського району Рівненської області, площею 0,1200 га, кадастровий номер 5621255100:01:002:0149, на підставі договору дарування земельної ділянки № 864574 від 17.01.2008 реєстровий номер 97, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серія ЯД № 268196 від 13.02.2008, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №136415642 від 04.09.2018 підтверджено, що зазначене право власності зареєстровано у реєстрі 29.08.2018, номер запису 27749491. Зазначена земельна ділянка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Крім того, позивач [PERSON] є власником житлового будинку загальною площею 212, кв.м. за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №136420348 від 04.09.2018, зазначене право власності зареєстровано у реєстрі 29.08.2018, номер запису 27750214. Позивачкою було виготовлено технічну документації та будівництво житлового будинку та господарських споруд на підставі рішення Виконавчого комітету Гощанської селищної ради від 21.02.2008 № 2008. 10.03.2008 винесено в натуру осі розбивки будівель, про що складено відповідний акт, затверджений головним архітектором району 12.03.2008. Згідно акту про передачу під охорону і зберігання межових знаків винесено в натуру межі земельної ділянки площею 0,12 га, яка належна [PERSON] , останній у 2008 році передано 4 межових знаки під охорону і зберігання. Дату передачі вказаних межових знаків не зазначено. 25.04.2008 інспекцією ДАБК у Рівненській області [PERSON] надано дозвіл на виконання будівельних робіт № 180, затверджено план забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, акт виносу в натуру осей розбивки будівель, внесено інформацію в поданій декларації про готовність об`єкту до експлуатації, виготовлено відповідний будівельний паспорт. При винесенні меж земельної ділянки площею 0,1199, придбаної [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 05.11.2019, в натуру (на місцевість), було виявлено помилку, допущену при виготовленні документації із землеустрою на попередніх землевласників - розташування ділянки на проїзній частині. Тому [PERSON] звернувся із заявою про виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. При обстеженні було встановлено, що земельна ділянка [PERSON] у південно-західному напрямку межує із земельною ділянкою [PERSON] і огорожа [PERSON] розташована на відстані 1,5 метра від межі її земельної ділянки в сторону земельної ділянки [PERSON] 16 січня 2020 року комісією Гощанської селищної ради було складено акт встановлення і узгодження зовнішніх меж земельних ділянок із суміжними землекористувачами по [ADDRESS] , в якому зазначено, що межі між земельною ділянкою гр. [PERSON] та гр. [PERSON] винесені проектною організацією відповідно до даних Державного земельного кадастру згідно державної реєстрації земельної ділянки гр. [PERSON] . Рішенням Гощанської селищної ради № 1481 від 14 лютого 2020 року було затверджено зазначений акт встановлення і узгодження зовнішніх меж земельних ділянок із суміжними землекористувачами по [ADDRESS] від 16.01.2020. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізації права на позов передує порушення, невизнання чи оспорювання права. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України). У відповідності з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Пунктом «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України визначено спосіб захисту прав на земельні ділянки у спосіб визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18.12.2009 "Про судове рішення у цивільній справі", оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України). У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивачка є власником земельної ділянки загальною площею 0,1200 га, її право посвідчено державним актом на право власності на землю, зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При винесенні меж земельної ділянки площею 0,1199, придбаної [PERSON] , в натуру (на місцевість) було встановлено, що земельна ділянка [PERSON] у південно-західному напрямку межує із земельною ділянкою [PERSON] і огорожа [PERSON] розташована на відстані 1,5 метра від межі її земельної ділянки в сторону земельної ділянки [PERSON] . Відповідачем в межах своїх повноважень, у присутності позивача складено відповідний акт встановлення і узгодження зовнішніх меж земельних ділянок, прийнято рішення № 1481 від 14.02.2020 про його затвердження Відповідно до ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень селищних рад у галузі земельних відносин на території селищ належить, зокрема: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч.2,3 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно положень ст. 198 ЗК України, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами є однією із складових комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок /кадастрової зйомки/. Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376. Так, згідно абз. четвертого п.1.3 Інструкції, межа земельної ділянки - сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки; Згідно п. 2.1. встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до п.2.3. комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема акт прийомки передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2). Згідно з пунктом 3.12 Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Таким чином, проаналізувавши викладене, суд приходить до переконання, що акт встановлення і узгодження зовнішніх меж земельних ділянок із суміжними землекористувачами є лише складовою частиною технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), такий акт не є правовстановлюючим документом, який згідно з чинним земельним законодавством України має юридичне значення документа, що встановлює і підтверджує лінію проходження меж земельної ділянки. За таких обставин, з огляду на зазначене, так як акт встановлення і узгодження зовнішніх меж земельних ділянок із суміжними землекористувачами не є правовстановлюючим документом, жодного юридичного значення не має, оскільки не породжує, або засвідчує (підтверджує) будь-які чи будь-чиї юридичні права та обов`язки, і відповідно, виходячи з положень ч.1 ст. 21 та ч.1 ст. 393 ЦК України, рішення про його затвердження не порушує законних прав позивача.Зазначений акт встановлює лише факт помилки при визначенні меж земельної ділянки. Позивачем не подано доказів, що внаслідок прийняття оспорюваного рішення зменшиться розмір її земельної ділянки, чи іншим чином будуть порушені її права, як власника землі, або нерухомого майна, яке на ній розташоване. Зазначене рішення не змінює площі земельної ділянки, не вносить змін до Державного акта про право власності на землю, не оспорює факту наявності права власності позивача на земельну ділянку, чи її розмір. Також, позивачем не доведено, що приведення межі земельних ділянок у відповідність до точок координат призведе до зменшення розміру земельної ділянки, яка належить позивачу, на підтвердження цього не надано належних доказів. Не підтверджує цього твердження і надана позивачем довідка обстеження стану земельної ділянки від 29.10.2021, оскільки остання містить лише певні висновки без пояснення, з яких мотивів особа, яка складала довідку, дійшла до таких висновків. З наданої представником позивача копії протоколу окремої процесуальної дії, вчиненої поза судовим засіданням у цивільній справі № 557/634/20, слідує, що межі земельної ділянки [PERSON] зміщені приблизно на 1,5 м, однак, висновків про те, що зазначений факт порушує права [PERSON] зазначений протокол не містить. Посилання позивача на те, що оспорюване рішення є незаконним, зокрема, через те, що її не було запрошено на засідання Гощанської селищної ради, на якому воно приймалося, не грунтується на приписах законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду висловив правову позицію, згідно якої погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Доводи позивача є абстрактними, не містять обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. Це свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову. Обґрунтованих доказів того, що оскаржуваним рішенням спричинено суттєвий негативний вплив на позивача і він зазнав реальної шкоди ним не наведено. У постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 910/7662/17 зазначено, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (також і п. 57 постанови Великої палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц). Вирішуючи спір суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. У іншому випадку у позові слід відмовити. Таким чином, з урахуванням вищевказаного, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, належних доказів порушення цивільних прав позивачем не подано, відтак, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не доведено, що оспорюване рішення Гощанської селищної ради від 14.02.2020 № 1481 прийняте з порушенням вимог законодавства України і порушує його законні права чи охоронювані законом інтереси, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити по фактично понесеним.

Outcome: dismissed