Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивачка в позові вказує, що з відповідачем зареєстрували шлюб 22 березня 2019 року у Калинівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 32. Від сумісного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Даний шлюб виявився невдалим, сімейні стосунки не склались через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. По цій причині у них часто виникали сварки та конфлікти. Вважає, що сім`я розпалась остаточно і не може бути збережена. Тому звертається до суду з даним позовом. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. Так, позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб 22 березня 2019 року у Калинівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 32. Від сумісного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стаття 4 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки укласти шлюбні відносини та створити сім`ю. Згідно ст. 110 СК України подружжя має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу в разі незгоди подальшого збереження шлюбних відносин. Одруження виявилось невдалим. З серпня 2020 року сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, не спілкуються, не ведуть спільного бюджету. Подальше збереження сім`ї неможливе. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась остаточно і її подальше збереження буде суперечити інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу позивачку надалі іменувати прізвищем - « [PERSON] ». Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вважає необхідним вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved