Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

У вересня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ПУЕЦ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 6519 грн. 11 коп., суми інфляційних втрат у розмірі 780 грн. 15 коп. та 3% річних у розмірі 355 грн. 65 коп. На обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що як правонаступник товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК 2617», з 01.07.2017 є виконавцем послуг та здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] , співвласниками квартири [ADDRESS] у якому є відповідачі. Позивачем постійно надавались житлово-комунальні послуги за вказаною адресою, однак відповідачі частково сплачують кошти за спожиті послуги за період з 01.09.2018 по 03.09.2021, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Оскільки відповідачі ухиляються від добровільної сплати боргу позивач змушений звернутись з позовом до суду про стягнення суми заборгованості в примусовому порядку з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат. Також позивач просить стягнути з відповідачів понесені ним витрати на оплату судового збору. На підставі протоколу автоматизованого розподілу від 22.09.2021 вказану позовну заяву передано судді Мицик Ю.С. 30.09.2021 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху. 12.10.2021 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 22.11.2021 до суду надійшли відзиви від відповідачів на позовну заяву, в яких висловлено заперечення проти задоволення позову. На обґрунтування доводів відзиву зазначено, що позивачем не долучено жодного доказу на підтвердження наявності протоколу загальних зборів багатоквартирних будинків щодо застосування підвищення тарифів на утримання будинку та прибудинкової території. Крім того відповідачі заперечують щодо розрахунку заборгованості та зазначають, що позивачем не доведено розмір заборгованості. Вважають, що їх права як споживачів порушені. Ухвалою суду від 25.11.2022 було відмовлено в задоволенні клопотань про розгляд вказаної справи з викликом (повідомленням) сторін. 30.11.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позовні вимоги та зазначено, що позивач є обслуговуючою організацією, яка надає житлово - комунальні послуги згідно перехідних положень Закону України «Про житлово - комунальні послуги» відповідно до якого договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, тобто до 01.05.2019, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Позивачем була запропонована пропозиція співвласникам щодо погодження нового тарифу шляхом підписання протоколу/листів письмового опитування і протокольно прийнято рішення 21.12.2018 про погодження нового тарифу на послуги. Зміна тарифів здійснена правомірно, про що в 15-тиденний термін повідомлено співвласників будинку, своєчасно розміщено на офіційному сайті та на дошках оголошень інформацію про причини підняття тарифів та складову цих тарифів, детальну інформацію про підвищення вартості послуг. 16.12.2021 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідачі не погоджуються з протоколом зборів на якому нібито вирішувалося питання про підвищення тарифів. Вказують, що в ксерокопії протоколу зазначено, що у зборах взяли участь 62 особи, яким належать квартири або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку загальною площею 6040,43 кв.м., проте зі змісту протоколу не вбачається якого саме будинку відбулися збори, відсутні відомості який розмір тарифу погоджено, і з якої дати новий тариф буде застосовуватись. Відповідачам не було відомо про проведення 21.12.2018 загальних зборів співвласників, зазначають, що такі збори взагалі не проводилися, а в листках опитуваннях відсутні номера квартир, дані власників квартир, документів, що підтверджують право власності на квартири, що підтверджує, що вказані докази є недостовірними. Дослідивши матеріали справи, встановлено такі обставини й відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи ТОВ «Перший український експертний центр» є обслуговуючою організацією житлового будинку [ADDRESS] та здійснює його утримання, обслуговування та експлуатацію. Відповідачі проживають у квартирі [ADDRESS] , а також є споживачами житлово-комунальних послуг за даною адресою. Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві часткової власності в 1/3 частках. З огляду на положення частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуг», якими визначено вжиті у цьому закону поняття, відповідач є індивідуальним споживачем (індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги). Пунктом 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуг» на індивідуального споживача покладено обов`язок укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Судом касаційної інстанції сформовано позицію, згідно з якою споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, Касаційного господарського суду від 11 квітня 2018 року у справі № 904/2238/17 та від 16 жовтня 2018 року у справі № 904/7377/17). Отже, відсутність договору не може беззаперечно свідчити про відсутність у споживача послуг обов`язку по сплаті за надані їм житлово-комунальні послуги. Відповідачі не заперечують, що позивач надавав послуги з обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , при цьому, вказують що позивач безпідставно підвищив тарифи за вказані послуги. Зазначають, що 21.12.2018 збори співвласників будинку не проводилися. В протоколі зборів відсутні відомості який розмір тарифу погоджено і з якої дати буде застосовуватись. Позивачем, у відповідності до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» запропоновано співвласникам будинку погодження нового тарифу шляхом підписання протоколу/листків письмового опитування. Дана пропозиція була розглянута співвласниками будинку та прийняте остаточне рішення, про що підписано протоколи. Підняття розміру тарифу на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відбулось відповідно до протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 21.12.2018 за дане питання проголосувало більше 75% загальної площі всіх квартир та нежитлових прощень будинку. Рішення вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 75 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку. (ч.6 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Відповідно до протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] від 21.12.2018 ТОВ «Перший український експертний центр» було підвищено тарифи на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. ТОВ «Перший український експертний центр» проводить корегування встановлених цін/тарифів, та не менше ніж за 15 днів до введення їх в дію повідомляє про це мешканців шляхом розміщення оголошень на своєму офіційному сайті www.puec.com.ua та об`яв на дошках оголошень. Як вбачається з протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку та листів письмово опитування, рішення погоджено співвласниками загальною площею 6073,4 кв.м. Відповідачі посилаються на безпідставність та незаконність підвищення тарифів за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що рішення щодо підвищення тарифів, прийняте згідно з протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку від 21.12.2018 було змінено, скасовано, або визнано недійсним. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Разом з тим, належних доказів того, що рішення щодо підвищення тарифів, оформлене протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку від 21.12.2018 було прийнято з порушенням встановленої процедури, відповідачами не доведено. Таким чином, підстав для визнання незаконними дій ТОВ «Перший український експертний центр» щодо застосування тарифів за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій суд не вбачає. Підтвердженням надання житлово-комунальних послуг є копії Актів про надання послуг, приймання послуг, здачі-приймання робіт. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (стаття 525 ЦК України). З розрахунку заборгованості від 03.09.2021 по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого для здійснення операцій, що відображають розрахунки власників квартири [ADDRESS] , вбачається, що відповідачі належним чином не виконують свої зобов`язання перед позивачем з оплати спожитих житлово-комунальних послуг, в результаті чого за період 01.09.2018 по 03.09.2021 утворилась заборгованість у розмірі 6 519 грн 11 коп. Відповідно до частин першої, другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Інфляційна складова боргу з простроченої суми за період 01.09.2018 по 03.09.2021 становить 780,15. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір 3% річних з простроченої суми за період з 01.09.2018 по 03.09.2021 становить 355,65 грн. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Оскільки відповідачі не виконали свій обов`язок по оплаті спожитих житлово-комунальних послуг, суд дійшов до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідачів на користь позивача суми основної заборгованості у розмірі 6519 грн 11 коп, інфляційних втрат у розмірі 780 грн 15 коп, 3% річних у розмірі 355 грн 65 коп. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів на користь позивач підлягають стягненню понесені останнім документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 270 грн. Оскільки відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 8, 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд компенсує позивачу судовий збір за рахунок держави в сумі 756,66 грн. Крім того на користь позивача з віповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 1513,33 грн, тобто по 756, 66 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved