Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Адвокат Лещенко Олександр Олександрович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Альф туристичний оператор», в якому просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] збитки у розмірі 77\~677,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 30\~000,00 гривень, що завдані порушенням законодавства в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.02.2021 року позивач звернулась до турагента фізичної особи-підприємця [PERSON] з метою отримання туристичних послуг з організації відпочинку на гірськолижному курорті сім`єю у кількості трьох осіб у Болгарії в м.Банско, у зв`язку з чим між сторонами було укладено договір на туристичне обслуговування. Відповідно до Договору, відповідач діяв від імені та за дорученням туроператора ТОВ «Альф туристичний оператор» на підставі агентського договору на реалізацію туристичних послуг. Відповідно до змісту Договору на туристичне обслуговування, позивач придбала комплекс туристичних послуг для себе та своєї сім`ї: чоловіка [PERSON] та сина [PERSON] , а саме тур до Болгарії у період з 03.03.2021 року по 10.03.2021 року. Комплекс туристичних послуг включав в себе авіапереліт та проживання у п`ятизірковому готелі «Ores Boutique Hotel» у м.Банско, Болгарія. В рахунок виконання зобов`язання позивачем передано відповідачу 55\~300,00 гривень в якості оплати вартості туристичної послуги. Крім того, позивачем було придбано три квитки у напрямку м.Харків м.Київ та три квитки у напрямку м.Київ м.Харків на авіаційні рейси 7W-146 та 7W-145 загальною вартістю 10\~089,00 гривень, та додатково сплачено 2514,00 гривень за перевезення гірськолижного спорядження. Також позивачем додатково сплачено 192,70 Євро за трансфер з м.Софії до м.Банско та з м.Банско до м.Софії, що еквівалентно 6474,00 гривень. Після оплати туристичних послуг, 27.02.2021 року відповідачем видано позивачу, оформлений ТОВ «Альф туристичний оператор», туристичний ваучер №124605, електронні квитки-маршрутні квитанції пасажирів, копію страхового полісу та пам`ятку туриста. Крім того, відповідачем було зазначено про те, що для в`їзду до Болгарії громадянам України та Росіїської Федерації потрібно мати при собі негативний тест на коронавірус 2019-nCov, зроблений методом ПЛР не пізніше 72 годин до прибуття до Болгарії, у зв`язку з чим позивач та члени її родини пройшли ПЛР-тестування сплативши 3300,00 гривень за три тести. Після прибуття до аеропорту в м.Софія, при проходженні паспортного контролю, чоловіку позивача [PERSON] було відмовлено у в`їзді в країну, у зв`язку з Наказом №РД-01-105 від 16.02.2021 року МОЗ Болгарії, з якого вбачається, що громадянам Російської Федерації починаючи з 17.02.2021 року по 30.04.2021 року тимчасово заборонений в`їзд на територію Республіки Болгарія через усі пункти перетину кордону повітряним, морським, залізничним та автомобільним транспортом. Таким чином, позивач та члени її сім`ї, в інтересах яких укладався договір на туристичне обслуговування, не змогли повноцінно скористатись туристичною послугою, за яку були сплачені грошові кошти. Зауважує, що [PERSON] уточнювалося у відповідача питання щодо можливості в`їзду та пересування у Болгарії її чоловіка громадянина Російської Федерації по діючій [PERSON] візі. Відповідачем надано роз`яснення про те, що власники діючих Шенгенських віз типів С і Д можуть безперешкодно в`їжджати на територію Болгарії і залишатися там 90 днів протягом півроку. Таким чином, вважає, що відповідач ввів позивача в оману щодо правил в`їзду до Болгарії, а отже зобов`язаний відшкодувати усі понесені витрати, обумовлені отриманням туристичних послуг з організації відпочинку. Крім того, вважає, що внаслідок дій відповідача, її сім`я зазнала моральних страждань, перенесених через завдання стресу, обумовленого порушенням ФОП [PERSON] законодавства у галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, яке зіпсувало родині позивача відпочинок, вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 30\~000,00 гривень. Відповідачем по справі надано відзив на позовну заяву, згідно якого вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Зазначає, що зі змісту позову вбачається, що при прибутті позивача до Болгарії, вона особисто не була позбавлена можливості скористатися туристичним продуктом. Також позивачем не зазначено про події, що відбулись після прибуття до аеропорту у м.Софія, та не надано доказів того, що позивачем та її дитиною не було використано туристичний продукт з підстав неможливості в`їзду до Болгарії. Зазначає, що [PERSON] не є особою, права якої було порушено. Крім того зазначила, що у вказаній справі відповідачем має бути саме ТОВ «Альф туристичний оператор», оскільки вона діє від імені і за дорученням туроператора ТОВ «Альф туристичний оператор» на підставі агентського договору. А отже відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб`єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор. Щодо посилання позивача на порушення ФОП [PERSON] умов договору, вказує, що позивач особисто підписала договір, а отже вона вважається такою, що отримала повну та достовірну інформацію про туристичний продукт. Прийнятий МОЗ Болгарії наказ є обставиною непереборної сили, а отже підстави для притягнення турагента до відповідальності відсутні. Стосовно компенсації моральної шкоди, зазначає, що сума є необґрунтованою, позивачем не надано доказів, які б підтверджували спричинення моральної шкоди, а отже в цій частині позовних вимог також слід відмовити. Представником третьої особи ТОВ «Альф туристичний оператор» надано до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що позовна заява є безпідставною, необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, позивачем не зазначено, що їй та її неповнолітній дитині було відмовлено у в`їзді на територію Республіки Болгарія. Також позивач не зазначає в чому саме полягала неможливість її повноцінно скористатись туристичною послугою. Крім того, зазначає, що туристу надано достовірну та повну інформацію про умови надання туристичних послуг за Договором у доступній, наочній формі, зокрема про основні вимоги до оформлення в`їзних/виїзних документів, у тому числі строк їх оформлення. Разом з цим, спалах та поширення коронавірусу COVID-19 став надзвичайною ситуацією для всього світу, через що більшістю країн світу були вжиті жорсткі заходи, спрямовані на запобігання поширенню та виникненню коронавірусної хвороби, які змінюються чи не щодня. Таким чиним, з урахуванням викладеного, вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували порушення її права та наявність вини відповідача в порушенні такого права. Представником відповідача адвокатом Шматько Тетяною Миколаївною надано до суду письмові пояснення в яких зазначила, що оскільки позивач підписала Договір, про що свідчить її підпис та не оспорюється у позові, вона вважається такою, що отримала повну та достовірну інформацію про туристичний продукт, а тому посилання у позові на порушення відповідачем умов договору є безпідставними. Окрім того, Договором передбачено, що турагент/туроператор не несуть відповідальності за відмову консульських служб посольств у видачі в`їзної візи туристу, а також якщо рішенням влади чи уповноважених на це осіб будь-яких органів туристу відмовлено в можливості в`їзду чи виїзду на територію будь-якої країни з будь-яких причин та пов`язані з цим наслідки, в тому числі неможливості повністю або частково скористатися туристичними або іншими послугами. Будь-які компенсації у цих випадках туристу не виплачуються. Ухвалою судді від 13.05.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та у письмових поясненнях. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши вступне слово сторін, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний\~окремо та\~у сукупності\~й взаємозв`язку, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 23 лютого 2021 року між ФОП [PERSON] (турагент), яка діяла від імені ТОВ «Альф туристичний оператор» (туроператор) на підставі агентського договору на реалізацію туристичних послуг від 30.07.2015 року, та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (туристи) укладено договір на туристичне обслуговування №23/2/3, за умовами якого туроператор за плату зобов`язується надати туристу комплекс туристичних послуг (турпродукт), а турист зобов`язаний прийняти ці послуги і оплатити їх на умовах цього договору. [PERSON] сплачено ФОП [PERSON] грошові кошти у сумі 55 300,00 гривень в рахунок оплати за туристичні послуги, що підтверджується розпискою у кінці Договору. Крім того, позивачем придбано три квитки у напрямку Харків-Київ(Бориспіль)-Харків, авіакомпанія «WINDROSE», номер бронювання В021Х0, згідно квитанції до ордеру замовлення №А095812 вартість за один квиток становила 3363,00 грн., загальна вартість квитків для родини позивача склала 10\~089,00 грн., які були сплачені позивачем на рахунок авіаперевізника, про що свідчить квитанція №ВХ26-75К8-5МВТ-Т38Е від 24.02.2021 року. Також, [PERSON] придбано додаткову послугу для себе та членів родини перевезення спортивного спорядження вартістю 2514,00 грн., що підтверджується квитанціями додаткових послуг №4610010206374К, №4610010206375К, №4610010206376К та квитанцією про сплату коштів у сумі 2514,00 грн. за вказану послугу №Т90Х-Р4В0-18ЕН-НХХА від 25.02.2021 року, одержувач FDY*Windrose. Згідно ваучерів №1615373853116 та №1615373853123 позивачем сплачено за трансфер з аеропорту у м.Софія до м.Банско та з м.Банско до аеропорту у м.Софія вартістю 192,70 Євро. Окрім іншого, згідно розрахунків оплати за послуги медичної допомоги, які наявні в матеріалах справи, позивачем сплачено 3300,00 грн. за ПЛР тестування у ТОВ «Медичний центр здоров`я» для себе та членів родини, вартість одного тестування становила 1100,00 грн. Позивач зазначає, що після прибуття до аеропорту у м.Софія, при проходженні паспортного контролю, її чоловіку [PERSON] відмовлено у в`їзді до країни. Згідно Відмови на в`їзд до країни, виданої Головною дирекцією «Прикордонна поліція» Республіка Болгарія №102 від 03.03.2021 року, [PERSON] , громадянину Російської Федерації, відмовлено у в`їзді до країни відповідно до ст.10 ч.1 п.8 Закону про іноземців в Республіці Болгарія у зв`язку з Наказом №РД 01\~105 від 16.02.2021 року МЗО. Пунктом 1 Наказу №РД 01 105 від 16.02.2021 року МЗО передбачено, що тимчасово забороняється в`їзд на територію Республіки Болгарія всім особам, незалежно від громадянства, через усі пункти перетину кордону повітряним, морським, залізничним та автомобільним транспортом. Пунктом 2 Наказу визначено перелік осіб, на яких не поширюється дія пункту 1 Наказу, згідно якого громадяни Російської Федерації до цього переліку не включені. Таким чином, позивач посилається на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, обумовлену договором послугу не надав, а отже має повернути грошові кошти, які були сплачені за туристичну послугу, а також всі витрати, що з нею пов`язані. Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою вважається діяльність виконавця послуг з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин між споживачем і виконавцем. Згідно зі статтею 20 Закону України «Про туризм» за договором про туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). Права й обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також цим Законом. Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити. Відповідно до статті 30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Згідно зі статтею 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Статтею 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Агентські відносини регулюються главою 31 ГК України, відповідно до статті 297 ГК якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов`язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами. Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, установлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним у повному обсязі перед замовником за порушення договору. За змістом частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частин першої, другої статті 32, частини першої статті 33 Закону України від 15 вересня 1995 року «Про туризм», частини четвертої статті 10 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів», статей 610, 611, частини п`ятої статті 653, частини першої статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. Згідно п.2.1 ст.2 Агентського договору укладеного між ТОВ «Альф туристичний оператор» з однієї сторони, та ФОП [PERSON] з іншої сторони, турагент зобов`язується з дорученням та від імені туроператора за винагороду здійснювати діяльність по реалізації сформованого туроператором турпродукту і укладенню договорів на туристичне обслуговування з третіми особами (туристами чи юридичними особами), а також здійснювати фактичні дії, визначені Договором, із забезпечення надання турпродукту (туристичних послуг) туристу. Таким чином, ФОП [PERSON] (турагент) діяла від імені туроператора ТОВ «Альф туристичний оператор» на підставі агентського договору. Відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб`єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор, яким у цій справі є ТОВ «Альф туристичний оператор». З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що саме туроператор несе відповідальність за невиконання умов договору про надання туристичних послуг у спірних правовідносинах. Правовідносини, які виникли між туроператором та турагентом, не можуть впливати на права позивача, який належно виконав умови договору. Спір між туроператором та турагентом може бути вирішений в іншому провадженні. При цьому суд зазначає, що відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). В цій справі [PERSON] пред`явила позовні вимоги до турагента фізичної особи-підприємця, яка відповідно до позиції Верховного Суду не може бути відповідачем у даних правовідносинах, клопотань про заміну відповідача належним чи про залучення до участі у справі іншого відповідача не заявляла, а отже суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України\~та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed