Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

10.01.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0.0636 га., що призначена для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер 4810400000:10:002:0063, місце розташування: у м. Первомайську Миколаївської області в садово-городньому товаристві "Світанок", що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії МК № 000000. В обґрунтування позову посилається на те, що їй на праві приватної власності належить садовий будинок (дерев`яний) за [ADDRESS] в садово-городньому товаристві "Світанок" на земельній ділянці площею 0.0636 га. Вказаний будинок належить позивачці на підставі Договору купівлі-продажу від 21.09.1999 року , посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А., 21.09.1999 року, зареєстрованого за № 2999 у Первомайському МБТІ 22.09.1999 року за реєстровим № 109, записано в реєстрову книгу № 2 стор. 49, про що зроблено відмітку на договорі купівлі-продажу садового будинку. Позивачка прийняла в управління та користування зазначений садовий будинок. Але власником земельної ділянки (0.0636 га.) , на якій розташований садовий будинок, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії МК № 000000, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 276 від 02.09.1993 року, що призначена для будівництва дачного будинку є [PERSON] . На теперішній час вирішити питання переходу до позивача права власності на вказану земельну ділянку немає можливості, оскільки [PERSON] помер. Ухвалою судді від 17.01.2022 року відкрито провадження у порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача Первомайської міської ради Миколаївської обалсті в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надіслала заяву із клопотанням проводити судщове засідання у її відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відзив на позоов не надано. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином, за відсутності учасників справи відповідно до ст.ст. 178, 211, 223 ЦПК України суд здійснює розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 21.09.1999 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу садового будинку (далі Договір), відповідно до умов якого Продавець продав, а Покупець купила будинок (дерев`яний) за [ADDRESS] в садово-городньому товаристві "Світанок". Договір посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А., 21.09.1999 року, зареєстрованого за № 2999 у Первомайському МБТІ 22.09.1999 року за реєстровим № 109, записано в реєстрову книгу № 2 стор. 49, про що зроблено відмітку на договорі купівлі-продажу садового будинку. Як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7117038122021 від 29.09.2021, земельна ділянка кадастровий номер 481040000010:002:0063, розташована у [ADDRESS] , за цільовим призначенням 07.03 Для індивідуального дачного будівництва, площею 0,0636 га, зареєстрована 29.09.2021 року за [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування рішення виконкому Первомайської міської ради Миколаївської області 17.08.1993 року № 218. Державний акт від від 02.09.1993 року МК 00000. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копієб актового запису про смерть № 894 від 06.10.2003 року. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом(частина перша статті 55). Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При посвідченні правочинів про перехід права власності на житловий будинок, будівлю або споруду нотаріус роз`яснює сторонам норми ст.120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, відповідно до яких передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Крім того, Верховним судом України у Постанові Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 п. 3, підпункт «г» визначено, що при переході права власності набудівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті ЗК України, до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України. При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 ЗК в редакції 1990 року, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення (ст. 30 ЗК України в редакції 1990 року). Частиною 2 статі 67 ЗК в редакції 1990 року передбачалося, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у містах 0,1 гектара. Зазначені вище норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Суд, враховуючи, що земельна ділянка кадастровий номер 481040000010:002:0063, площею 0,0636 га, має цільове призначення Для індивідуального дачного будівництва, і на ній розташований житловий будинок, що належить на праві власності [PERSON] , яка просить визнати право власності на цю ділянку, приходить до висновку, що до позивача перейшло право власності на вказану земельну ділянку, яка є необхідною для обслуговування жилого будинку, а тому, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, законними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved