Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» у січні 2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 65026,37 гривень. В обґрунтування позовних вимог АТ «Перший Український Міжнародний Банк» зазначив, що 17.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір №GP-6476200, на підставі якого останній видано кредит у розмірі 14740,06 грн. 19.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Позивач є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал». На баланс позивача внаслідок приєднання Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 10.12.2019 року має заборгованість у розмірі 65026,37 грн., яка складається з наступного: 13314,52 грн. - заборгованість за кредитом; 1712,17 грн.- заборгованість процентами; 6131,98 грн.- заборгованість за комісією; 43867,70 грн.- штрафні санкції. Тому представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у розмірі 65026,37 грн. Ухвалою суду від 21.01.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06.02.2020 року від відповідача [PERSON] через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано жодного належного, достовірного та допустимого доказу у розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України, а лише наведено посилання на нормативно-правові акти без належного обґрунтування своєї правової позиції, не надано розрахунку заборгованості відповідача. За таких обставин неможливо визначити утворення заявленої позивачем суми заборгованості у розмірі 65 026, 37 грн., що складається з 13 314, 52 грн. заборгованості за кредитом, 1712, 17 грн. заборгованості за процентами, 6131,98 грн. заборгованості за комісією та 43 867, 70 грн. штрафних санкцій, а також за який період вона утворилася. За відсутності розрахунку заборгованості неможливо встановити порядок утворення сум, зазначених позивачем, період її утворення, правову природу штрафних санкцій, а також чи було змінено розмір процентної ставки Банком в односторонньому порядку. Вважає, що розмір процентної ставки було збільшено без попереднього погодження з відповідачем. Стосовно нарахування відсотків за кредитом зазначає, щопісля спливу строку кредитування у банку було відсутнє право нараховувати відсотки до повного погашення заборгованості за кредитом, з огляду на це, його позовна вимога про стягнення таких процентів є безпідставною. Разом з тим, позивачем було нараховано відповідачу штрафні санкції у розмірі 43 867, 70 грн., які саме, у позовній заяві не конкретизовано, а отже невідомо, яка їх правова природа. З огляду на те, що відповідальність за порушення зобов`язань повинна бути співмірною, вважає, що вимога стягнення двох видів неустойки є незаконною та не відповідає засадам справедливості. Також із тексту позовної заяви відповідач дізналась, що була зобов`язана сплачувати банку ще й комісію, але за які саме послуги, що супроводжували кредит, невідомо, що не відповідає засадам справедливості та суперечить ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки відповідно до умов кредитного договору за №GP-6476200 від 17 червня 2014 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Так, встановивши в кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що не відповідає вимогам закону. Крім того, банком не надано оригіналу кредитного договору за 2014 рік, належним чином оформленого розрахунку заборгованості (взагалі не надано розрахунку заборгованості), жодних доказів видачі відповідачу коштів та отримання їх нею. Позивачем надана до матеріалів справи копія меморіального ордеру, яка нібито свідчить про отримання відповідачем кредитних грошових коштів, тоді як грошових коштів відповідач не отримувала. Звертає увагу суду на те, що 17.06.2014 року кредитний договір укладався між відповідачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал». АТ «Перший Український Міжнародний Банк» став правонаступником усіх прав та зобов`язань тільки 19.07.2016 року, а отже відповідач не могла отримати грошові кошти від Філії ПАТ «ПУМБ» в м. Києві, як зазначено в ордері. Також копія меморіального ордеру не містить обов`язкових реквізитів, зокрема посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення та особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, тож походження такого документу взагалі ставиться під сумнів. Враховуючи викладене, АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у позовній заяві. Відповідач просить застосувати строк позовної давності, оскільки з 2014 року жодних платежів за кредитним договором №GP-6476200 від 17.06.2014 року вона не здійснювала, що підтверджується наданою позивачем випискою. Однак, із позовною заявою АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся лише 16 грудня 2019 року, тобто вже після спливу трирічного строку із дня виникнення у нього права вимоги. Разом з тим, банком не було надіслано на адресу жодної вимоги про наявність заборгованості та необхідність її погашення. З огляду на таку обставину, строк позовної давності не переривався. Всупереч твердженню, наведеному у позовній заяві, кредитний договір №GP-6476200 від 17.06.2014 року не містить умови про те, що позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін. Своєї згоди на таке збільшення відповідачем не надавалося. 06.02.2020 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №758/10238/19 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Степанівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 01.11.2021 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави поновлено провадження по справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив про розгляд справи у його відсутність. Відповідач до суду не з`явився, представник відповідача адвокат Євграфова О.О. надала заяву, в якій просить справу розглядати без участі, в задоволенні позову відмовити. Суд, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі даних і доказів. Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно позову, 17.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір №GP-6476200, на підставі якого останній видано кредит у розмірі 14740,06 грн. Із позовної заяви вбачається, що 19.07.2016 року ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" припинило свою діяльність шляхом приєднання до ПАТ "ПУМБ"; ПАТ "ПУМБ" став правонаступником ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" та на баланс ПАТ "ПУМБ" передана заборгованість за кредитним договором. Відповідач заперечує позовні вимоги у повному обсязі. Суд вважає слушними доводи [PERSON] про необґрунтованість та безпідставність позову. Так, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що зобов`язання відповідача перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» перейшли до АТ «ПУМБ»; що перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» у відповідача існувала заборгованість на час припинення товариства і який саме її розмір; що відповідач взагалі має заборгованість за кредитним договором №GP-6476200 від 17 червня 2014 року у заявленому позивачем розмірі. 14.06.2017 року АТ "ПУМБ" направив [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) про те, що він є правонаступником ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" і [PERSON] має заборгованість перед АТ "ПУМБ" за кредитним договором №GP-6476200 від 18.06.2014 року в загальному розмірі 23746,97 грн. Пред`явили вимоги про негайне погашення заборгованості в строк до 21.06.2017 року (а.с.11). Однак, суду не подано доказів на підтвердження отримання [PERSON] зазначеної вимоги АТ "ПУМБ". Згідно з поданого документу з назвою «Виписка з рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором №GP-6476200 станом на 10.12.2019 року (включно)», складеної представником АТ "ПУМБ" Фацул М.В., заборгованість перед Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» за Кредитним договором №GP-6476200 складає 65026,37, в тому числі:прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 13314,52 гривень; прострочена заборгованість за комісією в розмірі становить 6131,98 гривень; прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 1712,17 гривень;; неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі становить 43867,7 гривень та суми плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису (а.с.14). При цьому, суду не подано документу на підтвердження наявності спеціальних знань у представника АТ "ПУМБ" за довіреністю Фацул М.В. для проведення розрахунків заборгованості за кредитним договором. Дана виписка, підписана представником АТ «ПУМБ» Фацул М.В., не містить ні печатки, ні будь яких інших реквізитів банку. Крім того, розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором до позову не доданий взагалі, а тому неможливо встановити відповідність порядку нарахування заборгованості (зокрема, процентів і неустойки) та проведення відповідних розрахунків, умовам договору, укладеного між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] . Інших розрахунків чи експертиз на підтвердження розміру заборгованості за договором кредиту суду не було подано. Таким чином, суд не може прийняти до уваги виписку з рахунку відповідача, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки дана виписка не містить підтвердження руху коштів по рахунку із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, і, до того ж, не є відповідним розрахунком заборгованості та фінансовим документом на підтвердження розрахунків між банками та відповідачем. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.1 ст.638та ч.1 ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2ст.207 ЦК України). Відповідно до положень ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В ст. 654 ЦК України встановлено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється. За змістом частин першої-другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України). В статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Так, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] кредитного договору №GP-6476200 від 17 червня 2014 року, АТ «ПУМБ», який є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», надав письмові документи, зокрема, копію анкети, пропозиції укласти договори (оферта), загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків від 27.08.2012 року. Також позивачем надано до суду меморіальний ордер №10382945 від 18.06.2014 року, призначення платежу: видача кредиту на суму 14740,06 гривень згідно договору №GP-6476200 від 18.06.2014 року, отримувач [PERSON] , банк платника : філія ПАТ «ПУМБ» м.Київ (а.с.10). Факт укладення кредитного договору та отримання грошових коштів заперечується відповідачем. Представник позивача не подав суду розрахунку заборгованості відповідача перед банком. Таким чином, за відсутності розрахунку заборгованості за договором кредиту від 18.06.2014 року, суд позбавлений можливості встановити розмір заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом, штрафні санкції, період їх виникнення та нарахування в позові, що унеможливлює встановлення обґрунтованості вимог банку про стягнення кредитних коштів в розмірі, що перевищує встановлений ліміт кредитування, процентів та штрафних санкцій станом на 10.12.2019 року (фактично після спливу максимального строку кредитування, встановленого договором кредиту, тобто після 18.06.2017 року). Строк кредитного договору встановлений сторонами на 36 місяців. Разом з тим за Умовами договору сума кредиту повинна погашатися 15 календарного числа кожного місяця мінімальним платежем 5% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. Тому встановити строк виконання зобов`язання можливо лише після достовірного встановлення часу і розміру отримання кредитних коштів. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Такі правові висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, комісію за обслуговування кредиту, пеню та штраф однозначно припинилося зі спливом максимального строку кредитування, встановленого в договорі, 18.06.2017 року. А тому починаючи із дати спливу строку кредитування АТ «ПУМБ» не мало права нараховувати проценти за користування кредитом та неустойку (пеню та штрафи). Позивач не звертався до суду з вимогою про стягнення з позичальника коштів в розмірі, встановленому в ст.625 ЦК України, в разі несвоєчасного виконання грошового зобов`язання. Таким чином суд дійшов висновку про відсутність у матеріалах справи належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності у [PERSON] заборгованості за кредитним договором у заявленому банком розмірі. Також, взагалі в матеріалах відсутні дані про отримання [PERSON] в Публічному акціонерному товаристві «Банк Ренесанс Капітал» кредиту у розмірі 14740,06 грн., оскільки меморіальний ордер видано філією ПАТ «ПУМБ» м.Київ 18.06.2014 року, тоді як згідно позову лише 19.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». З огляду на викладене суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову АТ «ПУМБ» з підстав його необґрунтованості. Щодо строків позовної давності слід зазначити наступне. За змістом статей 256,261 і 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18). Враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність відмовити в позові АТ «ПУМБ» з підстав його необґрунтованості, тому суд не знаходить підстав застосування строків позовної давності на які посилався відповідач та його представник. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору у розмірі 1921 гривні 00 коп. залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed