Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Чернігівська міська рада звернулась до суду з позовом до відповідачів та просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що житлове приміщення [ADDRESS] належить до державного житлового фонду, який перебуває у віданні Чернігівської міської ради. В зазначеній квартирі станом на 10.11.2020 зареєстровані відповідачі, які в спірному житловому приміщенні постійно не проживають більше семи років. На підтвердження зазначеного працівниками дільниці з обслуговування житлового фонду № 1 Комунального підприємства «Деснянське» Чернігівської міської ради було складено акти від 15.09.2020 та 24.02.2021 за участі свідків. Місце проживання відповідачів позивачу встановити не вдалось. Відповідачі добровільно залишили спірне житло, жодної участі у його утриманні не приймають. За зовнішніми ознаками спірне житлове приміщення має занедбаний стан. Таким чином, позивач посилається на те, що, оскільки фактично відповідачі вже давно не проживають у спірному житловому приміщенні, даний факт створює позивачу, як власнику, певні перешкоди та незручності, при цьому позивач також позбавляється можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Позивач вважає факт відсутності відповідачів по справі понад встановлені строки в житловому приміщення [ADDRESS] , доведений належними доказами, поважних причин не проживання відповідачів в спірному житловому приміщенні понад встановлені законом строки Чернігівською міською радою не встановлено, у зв`язку з чим позовна заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідачі [PERSON] та представник відповідачів позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, враховуючи неможливість постійного проживання у спірному житловому приміщенні через його аварійний стан. Просили суд врахувати те, що відповідачем [PERSON] не втрачено юридичного зв`язку з цим житлом, відсутність заборгованості за комунальні послуги, а також відсутність доказів належності відповідачам іншого житла. Заслухавши пояснення, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Житлове приміщення [ADDRESS] належить до державного житлового фонду. Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.10.2009 визнано житловий будинок [ADDRESS] аварійним. Заява та пакет документів, наданих [PERSON] 28 вересня 2020 року на приватизацію, повернуто до Центру надання адміністративних послуг відповідно до вимог пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки квартири (будинки), що перебувають в аварійному стані не підлягають приватизації. Рішенням виконавчого комітету міської ради від 14 листопада 2019 року № 457 надано дозвіл комунальному підприємству «Деснянське» міської ради провести списання з балансового обліку житлових будинків та житлових приміщень, зазначених в додатках, у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року № 301 «Про затвердження Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків», в тому числі і будинок [ADDRESS] , який згідно з розпорядженням міського голови від 15 жовтня 2019 року № 148-р було постановлено на позабалансовий облік підприємства як майно, передане в управління. З пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що він періодично відвідує спірне житлове приміщення та сплачує комунальні послуги, заборгованості з утримання житла немає (а.с. 66-84, 191). За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок саме на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ре тельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц. Суд не бере до уваги акти від 15.09.2020 та від 24.02.2021 КП «Деснянське» ЧМР, на якій посилається позивач, оскільки такі складені не уповноваженими на те особами, беручи до уваги, що дію договору на надання послуг з управління багатоквартирним будинком № 32 від 20.02.2019 припинено з 01.03.2020 (лист КП «Деснянське» від 16.12.2020 (а.с. 58)), та, зважаючи на суперечливі показання свідків з боку позивача [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, виходячи з недоведеності позивачем факту відсутності відповідачів у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, та, встановивши, що відповідачі позбавлені можливості постійно проживати за місцем реєстрації, враховуючи аварійний стан спірного приміщення, але не втрачали юридичний інтерес до цього житла, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання відповідачів такими, що в силу положень статей 71, 72 ЖК Української РСР втратили право користування спірним житловим приміщенням, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed