Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа Станично-Луганська селищна військова-цивільна адміністрація Щастинського районну Луганської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 31.01.1992 року, реєстр № 905. У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] цей факт підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Станично-Луганської селищної ради. Проте відповідач з 2005 року проживає у м. Луганськ. Позивачка зазначила, що з моменту початку збройного конфлікту у Луганській області, вона не має постійного зв`язку із відповідачем, актуальні контакти його на цей момент їй, також не відомі. Позивачка просила відповідача приїхати щоб вона могла зняти його з реєстрації, проте останньою відповіддю було те, що він не плануює сюди взагалі повертатись навіть на нетривалий час. Позивачка зауважила, що син зареєстрований у її будинку, але не проживає, чим перешкоджає її праву отримувати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Також за таких обставин вона не може повним чином реалізовувати своє право власності. Тому, за викладених вище обставин єдиним шляхом її права як власника є звернення до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, у позовній заяві просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове\~засідання повторно\~не з`явився,\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання повідомлявся\~належним чином,\~причин \~неявки суду\~не повідомляв,\~заяви про\~розгляд справи\~за його\~відсутності до\~суду не\~надходили.\~Відповідач своїм\~правом на\~подачу відзиву\~не скористався. Позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзиву не подавав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Представник третьої особи Станично-Луганської селищної військова-цивільної адміністрації Щастинського районну Луганської області направив заяву про розгляд справи без участі представника, вирішення спору залишає на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 31.01.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 905, посвідченого начальником бюро А.І. Ігіновим, [PERSON] належить будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності також підтверджується копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, інвентаризаційна справа № 387, реєстровий № 6/905. В зазначеному\~будинку зареєстровані: [PERSON] , 1958\~року народження,\~ [PERSON] ,\~ 1957 року народження, [PERSON] , 1980 року народження, [PERSON] , 1981 року народження, що підтверджується довідкою № 696 від 04.06.2021 року, виданою заступником селищного голови Станично-Луганської селищної ради Луганської області В.М. Макєєвим, однак відповідач [PERSON] у будинку позивача не проживає з 2005 року, що підтверджується актом від 04.06.2021 року, складеним та підписаним сусідами [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права користування житловим приміщенням. Стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 47\~Конституції\~України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника\~житлового будинку,\~квартири визначені\~ст.\~383\~ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає понад рік, житловим будинком не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на його утримання не сплачуює, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої його реєстрації у житловому будинку позивачки наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивачка, звертаючись до суду з позовом, не заявляла вимог про стягнення з відповідача на її користь судового збору, а тому вважає судові витрати залишити за рахунок позивачки. На підставі викладеного і

Outcome: approved