Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви У листопаді 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому зазначає, що 07.05.2008 року між ним та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 29000,00 грн. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого станом на 18.08.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 138307,07 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту 64601,44 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 23218,64 грн., заборгованість по пені за період з 07.05.2008 року по 31.01.2019 року. Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 18 серпня 2020 року у розмірі 138307,07 грн. та судові витрати. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02 лютого 2021 року позовні вимоги\~АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА\~КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК\~«ПРИВАТБАНК» до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~р.н.о.к.п.п.\~ [NUMBER] ,\~на користь\~АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА\~КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК\~«ПРИВАТБАНК» заборгованість\~за кредитним\~договором б/н\~від 07.05.2008\~року в\~розмірі 64601,40 гривень (шістдесят чотири тисячі шістсот одна гривня сорок копійок). Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , р.н.о.к.п.п. [NUMBER] , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» суму судового збору в розмірі 981,63 (дев`ятсот вісімдесят одна гривня шістдесят три копійки) гривні. Ухвалою Дзержинського районного\~суду м.\~Кривого Рогу\~від 28\~липня 2021\~рокузаочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 02.02.2021 року по цивільній справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 02 лютого 2022 року від представника позивача надійшла до суду заява про зменшення розміру позовних вимог. Аргументи учасників справи Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором від 07.05.2008 року в розмірі 87820,08 грн., з яких 64601,44 грн. заборгованість за тілом кредиту, 23218,64 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також судові витрати. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місце проживання (перебування), надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач не навів належних та допустимих доказів, що Відповідач при складанні анкети заяви ознайомився саме з тими Умовами і правилами, які викладені на сайті банку та надані до матеріалів справи. Умови та правила надання банківських послуг, що є в матеріалах справи не містять підпису відповідача. Крім того, позивачем до суду надана Анкета-заява, яка була підписана представником Позивача, проте не доведено повноваження особи, якою підписано Анкету-заяву від 07.05.2008 року. Саме встановлення кредитного ліміту не свідчить про отримання та використання користувачем картки будь-яких коштів. Довідки про зміну умов кредитування підписані особою без зазначення прізвища, ім`я та по-батькові, відсутня дата складання довідки, позивачем не надано жодного підтвердження щодо отримання відповідачем будь-якої з перелічених в довідці карток. Крім того, наданий позивачем документ під назвою «Розрахунок заборгованості» є таблицею нарахувань невідомого походження, а відтак не є неналежним та допустимим доказом ні рухом коштів по картковому рахунку, ні розрахунком суми боргу, ні доказом існування самого боргу, якби навіть існував кредитний договір. Розрахунок заборгованості не може вважатися обґрунтованим з тих підстав, що він не містить обчислення, порядок нарахування суми тіла кредиту, оскільки позивачем у тіло кредиту включалися відсотки, погашені за рахунок кредиту. Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідач сплатив на користь позивача 523328,57 грн., однак позивачем у своєму позові зазначено, що ним ніби було встановлено кредитний ліміт у розмірі 29000,00 грн. Тому, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В свою чергу, представник позивача [PERSON] 02 лютого 2022 року подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що позивачем надано до суду копію анкети-зави відповідача від 07.05.2008 року, з якої вбачається, що Відповідачу встановлено процентну ставку у розмірі 36% на рік, вказано розмірі комісії і штрафів, яка була особисто підписана відповідачем, тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами. З розрахунку заборгованості читко видно, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 13 років, однак позичальник не звертався до банку за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та погодився з ними. Банком надано\~до суду\~виписку по\~картрахунку,\~яка є\~підтвердженням,\~що Відповідачу\~було видано\~платіжну картку\~та відкрито\~картрахунок,\~на який\~встановлено кредитний\~ліміт та\~чітко прослідковується,\~що відповідач\~користувався грошима,\~отримував кошти\~через банкомат,\~здійснював розрахунки\~через термінали\~в касах\~магазинів,\~а отже\~й отримав\~кредитну картку\~Універсальна,\~оскільки проведення\~вказаних операцій\~є неможливим\~без наявності\~картки.\~Крім того,\~Відповідачем не\~доведено відсутність\~заборгованості,\~та відповідно\~виконання умов\~договору належним\~чином,\~а тому\~вимоги позовної\~заяви підлягають\~задоволенню в\~повному обсязі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Фактичні обставини справи, встановлені судами 07 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (Т. 1 а.с. 45). За уточненим розрахунком Банку станом на 18 січня 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 87820,08 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в тому числі за простроченим тілом кредиту 64601,44 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 23218,64 грн. (Т.2 а.с.37-58). Також, з наданого Банком розрахунку заборгованості видно, що при нарахуванні суми боргу за відсотками використовувалась процентна ставка 3,6 % (місячна), що дорівнює 43,2% річних (3,6х12=43,2). Окрім того, з розрахунку заборгованості встановлено, що позичальник активно користувався наданими Банком кредитними коштами, а також активно здійснював погашення боргу, вносячи різні суми. Згідно наданих\~позивачем доказів,\~ [PERSON] отримав банківські картки: [NUMBER] , дата відкриття 07.05.2008 року, термін дії до 05/12 року, [NUMBER] , дата відкриття 05.03.2011 року, термін дії до 09/14 року, [NUMBER] , дата відкриття 18.11.2013 року, термін дії до 10/17 року, [NUMBER] , дата відкриття 18.11.2013 року, термін дії до 11/17 року, [NUMBER] , дата відкриття 31.10.2014 року, термін дії до 10/18 року, [NUMBER] , дата відкриття 07.08.2015 року, термін дії до 08/19 року, [NUMBER] , дата відкриття 09.08.2015 року, термін дії до 08/19 року, [NUMBER] , дата відкриття 09.09.2015 року, термін дії до 08/19 року, [NUMBER] , дата відкриття 11.11.2015 року, термін дії до 08/19 року, [NUMBER] , дата відкриття 25.03.2016 року, термін дії до 03/20 року, [NUMBER] , дата відкриття 02.08.2017 року, термін дії до 07/21 року, [NUMBER] , дата відкриття 02.08.2017 року, термін дії до 07/21 року, [NUMBER] , дата відкриття 11.08.2017 року, термін дії до 07/21 року, [NUMBER] , дата відкриття 08.09.2017 року, термін дії до 07/21 року, [NUMBER] , дата відкриття 19.09.2017 року, термін дії до 07/21 року, [NUMBER] , дата відкриття 09.07.2018 року, термін дії до 07/21 року, [NUMBER] , дата відкриття 13.08.2017 року, термін дії до 08/21 року та [NUMBER] , дата відкриття 02.05.2018 року, термін дії до 02/22 року (Т. 1 а.с. 44). Разом з тим, банком не надано доказів про отриманні відповідачем зазначені кредитні картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] . З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] вбачається, що на картку № [NUMBER] Відповідачу 29.05.2008 року було встановлено кредитний ліміт 500,00 грн., який, збільшився 08.07.2012 року до 4000,00 грн., 24.09.2014 року збільшився до 5000,00 грн., 12.12.2014 року збільшився до 5900,00 грн., 05.07.2017 року збільшився до 25000,00 грн., 18.09.2017 року збільшився до 27000,00 грн., 01.12.2017 року збільшився до 29000,00 грн., 09.09.2018 року зменшився до 0,00 грн. (Т. 1 а.с.43). Суми кредитних лімітів, зазначені в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ім`я відповідача не співпадають із сумами, які зазначені в розрахунку заборгованості, а саме: - відповідно до вказаної довідки 29.05.2008 року кредитний ліміт було встановлено 500,00 грн., а відповідно до розрахунку заборгованості тіло кредиту невідоме на звітну дату, починаючи з 30.06.2008 року зазначено у розмірі 82,4 грн.; - 08.07.2012 року кредитний ліміт було збільшено до 4000,00 грн., а відповідно до розрахунку заборгованості тіло кредиту на звітну дату зазначено у розмірі 355,23 грн.; - 24.09.2014 року кредитний ліміт було збільшено до 5000,00 грн., а відповідно до розрахунку заборгованості тіло кредиту на звітну дату зазначено у розмірі 1692,64 грн., - 12.12.2014 року кредитний ліміт було збільшено до 5900,00 грн., а відповідно до розрахунку заборгованості тіло зазначено у розмірі 4599,63 грн., - 05.07.2017 року кредитний ліміт було збільшено до 25000,00 грн., а відповідно до розрахунку заборгованості тіло кредиту невідоме на звітну дату, починаючи з 17.07.2017 року зазначено у розмірі 12442,15 грн., - 18.09.2017 року кредитний ліміт було збільшено до 27000,00 грн., а відповідно до розрахунку заборгованості тіло кредиту зазначено у розмірі 22871,85 грн., - 01.12.2017 року кредитний ліміт було збільшено до 29000,00 грн., а відповідно до розрахунку заборгованості тіло кредиту невідоме на звітну дату, починаючи з 16.12.2017 року зазначено у розмірі 23266,25 грн. Змін умов кредитування та обслуговування кредитної картки № 4149605375785979 оформленої на [PERSON] суду не представлено. З розрахунку заборгованості наданого позивачем та виписки за договором № б/н станом на 23.10.2020 року вбачається, що Відповідач по картці здійснював операції, як купівля товарів, зняття готівки так і поповнення рахунку (Т. 1 а.с.207-250, Т. 2 а.с.1-32). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави, стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави, стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі). У Заяві позичальника від 07 травня 2008 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала у борг позичальниця), стягнути складові його повної вартості, зокрема, відсотки за несвоєчасну сплату кредиту. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків на прострочений кредит банк посилався на вимоги статті 625 ЦПК України, згідно частини другої якої, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, БАНК посилається на редакцію Умов та Правил, що почали діяти з 01 березня 2019 року, жодним чином не обгрунтувавши та недовівши, що ці умови доведені до відома споживача - відповідача. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Банк, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.05.2008 року, послався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору (Т. 1 а.с.46-54). Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови. Разом з тим, суд вважає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг, саме у вказаній редакції, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» є неналежним доказом, оскільки не містить жодної інформації щодо предмета доказування у даній справі, зокрема, щодо типу кредитної картки, наданої позичальнику у межах підписаної ним Заяви від 07.05.2008 року, а містить лише виклад умов використання всіх кредитних карт, які випускаються та обслуговуються АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не має правового значення для вирішення даного спору. Надані ж позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Так, витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/ розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент виникнення правовідносин сторін взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, нарахованих на прострочений кредит та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, 07.05.2008 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 02.11.2020 року, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про відсотки за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. При цьому, згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 129\~Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача [PERSON] або ж застереження про те, що саме ці Умови було надано останньому для ознайомлення, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у відсотків за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку, що відсутності підстав вважати, що, при укладенні договору з відповідачем по справі [PERSON] , ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. На підставі наведеного вище, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками. Разом з тим, [PERSON] фактично отримав кредитні кошти та використовував їх, що підтверджується матеріалами справи, тому суд дійшов висновку, що надані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач [PERSON] , відповідно до наданого позивачем розрахунку, який узгоджується із випискою за картковим рахунком, користувався кредитними коштами, наданими йому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором б/н від 07.05.2008 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальницею кредитних коштів, які не повернуто, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом. Як слідує з матеріалів справи, до заборгованості за тілом кредиту у розмірі 64601,44 грн. позивачем включено заборгованість за відсотками, які погашалися банком за рахунок кредитних коштів, що не було узгоджено з [PERSON] та не можна вважати фактично використаними грошовими коштами. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку\~господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. Між тим, згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, належним чином дослідити подані стороною докази (в даному випадку - розрахунок заборгованості та виписку за договором б/н від 07.05.2008 року), перевірити їх, оцінивши в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Звертаючись до суду з цим позовом банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості, виписку по кредитному договору за період з 29.05.2008 року по 18.01.2022 року. Перерахунком заборгованості встановлено, що Відповідачем [PERSON] : - фактично витрачено кредитних коштів у розмірі 142282,77 грн.; - разом з тим сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості за весь період користування коштами становить 617481,65 грн., що в три рази перевищює витрати за кредитом. Крім того, позивачем здійснювалося погашення відсотків за рахунок кредитних кошті, а нарахування пені взагалі не передбачено анкетою-заяво. За таких обставин, оскільки судом раніше встановлено, що банком погашалось заборгованість за відсотками за рахунок кредитних коштів, що не було узгоджено з [PERSON] та не можна вважати фактично використаними грошовими коштами, суд дійшов висновку, враховуючи суму коштів, які [PERSON] отримав та повернув, а також розмір заборгованості по тілу кредиту, суд вважає, що у позичальника перед банком відсутня заборгованість за тілом кредиту, оскільки відсотки та штрафні санкції банком не підтвердженні, а тому такі не підлягають до перерахунку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed