Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач вказав, що 04 грудня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України (кримінальне провадження № 12017240000000245). 05 червня 2018 року близько 13 год. 30 хв. група невідомих осіб підбігла до нього біля його автомобіля у дворі будинку по [ADDRESS] та повалили його на землю. Після цього одягнули його в кайданки та розпочали зачитувати ухвалу про обшук. Жодних повідомлень про затримання йому не надавалося (ні усно, ні письмово). Після закінчення обшуку автомобіля старший оперуповноважений [PERSON] повідомив, що він затримується на підставі ст. 208 КПК України, 4 людей у формі які не представилися примусово помістили його у автомобіль та доправили в кабінет слідчого по вул. Зарічанська, 7 ГУНП в Хмельницькій області, де старший слідчий Лещик В.В. мовчки складав протокол про його затримання, не повідомивши при цьому причину затримання (обмежився лише посиланням на ст. 208 КПК України). У протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 05 червня 2018 року, вказано, що підставами затримання відповідно до пп. 1-2 ч. 1 ст. 208 КПК України є те, що сукупність очевидних ознак вказує на вчинення кримінального правопорушення. На час його затримання (близько 13.30 год. 05 червня 2018 року), підстави, передбачені п. 1,2 ч. 1 ст. 208 КПК України були відсутні. У протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 05 червня 2018 року, вказано, що його затримання здійснив старший слідчий ВРОТЗ СУ ГУНП в Хмельницькій області Лещик В.В.. Вказані обставини не відповідають дійсності. Так, особи, які брали участь у проведенні процесуальної дії обшук у транспортному засобі його дружини, а саме старший оперуповноважений у ОВС УКР ГУНП у Хмельницькій області Гуцалюк А.А., повідомив його про те, що він здійснює його затримання на підставі статті 208 КПК України. Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 05 червня 2018 року, не відповідає вимогам, що передбачені ст. 104 КПК України. Зокрема, у ньому не зазначено дата час та місце його затримання, не зазначено конкретні підстави його затримання. З аналізу протоколу вбачається, що о 14.38 год. було повідомлено черговому РЦ з надання БВПД про затримання [PERSON] .. Достовірність зазначених обставин може бути підтверджена відеоматеріалами зробленими в день затримання та документами складеними за наслідками такого. 06 червня 2018 року ним була подана скарга про визнання його затримання незаконним, яка ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2018 року залишена без розгляду. При цьому, суд виходив з того, що в ході розгляду клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу слідчим суддею встановлено, що підстав, передбачених ст.208 КПК України, для затримання [PERSON] 05 червня 2018 року в органу досудового розслідування не було. Незаконними діями органу досудового розслідування йому завдано моральну шкоду, яка оцінена ним у грошовому виражені у розмірі 100000 грн. Внаслідок незаконного затримання він був позбавлений реалізовувати свої гарантовані конституційні права на свободу та особисту недоторканість та на свободу пересування, чим беззаперечно йому була заподіяна моральна шкода. Окрім того, психо-емоційне напруження від неочікуваного та незаконного затримання призвели до погіршення стану здоров`я позивача, що призвели до появи негативних психоматичних та психоемоційних змін, нестійкого настрою, порушення сну, неприємних сновидінь, емоційної напруги, дратівливості, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття тривога. З врахуванням наведеного позивач просить: стягнути з Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн., шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Представник Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, суду пояснив, що позивач не посилається на статтю Закону України «Про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Не зазначено ним і які моральні страждання він поніс, яким учасником кримінального провадження являється, тому вимоги необґрунтовані і просить відмовити в їх задоволенні. Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, підтримала пояснення представника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, суду також пояснила, що позов необґрунтований і немає належних доказів. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 червня 2018 року старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції Лещиком В.В. складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, а саме [PERSON] 05.06.2018 року о 14год. 32хв. в [ADDRESS] , підставами затримання відповідно до п.п.1-2 ч.1 ст.208 КПК України є те, що сукупність очевидних ознак вказує на вчинення кримінального правопорушення [PERSON] .. 06.06.2018 року [PERSON] подано скаргу на незаконне затримання до Хмельницького міськрайонного суду, в якій просив визнати його затримання 05.06.2018 року незаконним та негайно звільнити його з-під варти. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.06.2018 року, застосовано відносно [PERSON] , [INFO] підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України у кримінальному провадженні №12017240000000245, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк по 01 серпня 2018 року включно. Згідно вказаної ухвали суду, в ході розгляду клопотання слідчим суддею встановлено фактичний час затримання [PERSON] , що є 14 год. 06 хв. 05.06.2018 року, однак підстав, передбачених ст.208 КПК України, для такого затримання у органу досудового розслідування не було та й фактично їх не зазначено й в самому протоколі затримання. При цьому слідчим суддею зазначено, що за таких обставин по справі приходить до висновку про наявність визначених\~ст.177 КПК України\~ризиків: переховування від органів досудового розслідування та суду, знищення, сховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконний вплив на свідків, потерпілих та інших підозрюваних в даному кримінальному провадженні, продовження зайняття злочинною діяльністю, у якому особа підозрюється. Враховуючи наведені ризики, усі, визначенні\~ст.178 КПК України, обставини в їх сукупності, приходить до висновку, що [PERSON] , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2\~ст.189 КК України, слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, адже лише такий найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Більш м`які запобіжні заходи забезпечити виконання цієї функції не зможуть. Вказані обставини підтверджуються: протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.06.2018р.; копією скарги від 06.06.2018р.; ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.06.2018 року; відеозаписом з місця затримання позивача. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР (далі Закон № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно зі статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно зі статтею 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР). Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до\~пунктів 1-2\~ч.1\~ст.208\~КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представниками відповідачів суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 05.06.2018 року були наявні підстави передбачені ст.208 КПК України для затримання позивача без ухвали слідчого судді. Позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок незаконного затримання позивача 05.06.2018 року відбулось погіршення стану його здоров`я, що призвело до появи негативних психоматичних та психоемоційних змін, а також на підтвердження розміру моральної шкоди, яку позивач визначив в сумі 100000грн. З врахуванням\~наведеного вище,\~встановлених обставин\~у справі,\~а також\~вимог розумності\~і справедливості,\~враховуючи ступінь\~страждань позивача\~та їх\~тривалість,\~а також\~те,\~що вже\~07.06.2018\~року йому\~було обрано\~запобіжний захід\~у виді\~тримання під\~вартоюу кримінальному провадженні №12017240000000245,\~у зв`язку\~із наявністю\~ризиківвизначених\~ст.ст.177, 178 КПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] 3000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти вимог, слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial