Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

27 вересня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 28 грудня 2021 року між фізичною особою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладений договір позики, згідно якого [PERSON] передано відповідачу 82\~795,00 грн. На підтвердження укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідчена розписка про факт отримання коштів відповідачем. Згідно пункту 3.4.2 укладеного договору від 28 грудня 2020 року, відповідач зобов`язався повернути суму коштів не пізніше 31 березня 2021 року. 02 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого [PERSON] відступив [PERSON] право вимоги по договору позики до відповідача. 14 липня 2021 року [PERSON] надсилав повідомлення відповідачу про укладення договору відступлення з реквізитами до оплати боргу на рахунок позивача. 18 серпня 2021 року позивачем надіслана досудова вимога відповідачу про погашення боргу в десятиденний термін, однак станом на дату звернення до суду досудова вимога відповідачем проігнорована. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 82795,00 грн та витрати по оплаті судового збору. Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху. 11 жовтня 2021 року позивачем усунуто недоліки. Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, проте до суду подав заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, відповідач викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Від відповідача не надходив відзив на позов, не надходило в установлений судом строк заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, згідно частини четвертої статті 277 Цивільного процесуального кодексу України. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи.\~ Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 28 грудня 2020 року між [PERSON] , Позикодавцем, та [PERSON] , Позичальником, був укладений договір позики, відповідно до якого Позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти у сумі 82795,00 грн, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 82795,00 грн, що на момент укладення договору складає еквівалент 2900 доларів США 00 центів за курсом продажу доларів США АТ «Ощадбанк» та зобов`язується повернути Позикодавцю їх в гривневому еквіваленті за курсом продажу доларів США АТ «Ощадбанк» в термін до 31 березня 2021 року (а.с.2). Факт отримання позичальником [PERSON] коштів у сумі 82795,00 грн від позикодавця [PERSON] підтверджується розпискою Позичальника, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально (а.с.3). 02 червня 2021 року між [PERSON] , Первісним кредитором, та [PERSON] , Новим кредитором, укладений договір відступлення права вимоги, на підставі якого Первісний кредитор відступає Новому кредитору, а Новий кредитор набуває право вимоги, належне Первісному кредитору і стає кредитором за договором позики від 28 грудня 2020 року між Первісним кредитором і [PERSON] . За відступлення права вимоги Новий кредитор сплачує Первісному кредитору плату в розмірі 52795,00 грн, яка підлягає сплаті протягом трьох банківських днів від дня підписання цього договору (а.с.8). 02 червня 2021 року [PERSON] було складено та надіслано поштовим зв`язком повідомлення [PERSON] про відступлення права вимоги, відповідно до якого повідомляє, що ним відступлено право вимоги за договором позики від 28 грудня 2020 року новому кредитору [PERSON] (а.с.4-5). 17 серпня 2021 року [PERSON] звертався з досудовою вимогою до [PERSON] про повернення коштів у розмірі 82795,00 грн (а.с.6-7). У відповідності\~зі статтею\~15\~Цивільного кодексу\~України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~ Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої-другої\~статті 207 Цивільного кодексу України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Стаття 1046 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок позичальника повернути позику. Так, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У відповідності з положеннями частини першої статті 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Судом встановлено, що 28 грудня 2020 року між [PERSON] , Позикодавцем, та [PERSON] , Позичальником, був укладений письмовий договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти у сумі 82795,00 грн. 02 червня 2021 року між [PERSON] , Первісним кредитором, та [PERSON] , Новим кредитором, укладений письмовий договір відступлення права вимоги, про наявність якого повідомлена відповідача. Позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про повернення боргу, що залишилася без відповіді. У\~частині першій статті 526 Цивільного кодексу України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша\~статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першої статті 611 Цивільного кодексу України,\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України,\~особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач не повернув позивачу кошти у розмірі 82795,00 грн. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання обов`язків перед позивачем, не надано доказів виплати заборгованості за укладеним договором, а також доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення грошової суми. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається копії квитанції позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 908,00 грн (а.с. 4). Позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 3, 11, 15, 23, 207, 513, 526, 530, 614, 629, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved