Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] та просить суд визнати недійсним рішення Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 24.12.2010р. № 24-ІУ в частині надання [PERSON] земельної ділянки площею 0,024 га за адресою: [ADDRESS] та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 25.07.2011р. [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0647 га в частині надання [PERSON] земельної ділянки площею 0,024 га за адресою: [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням ХУІІ сесії Крижанівської сільської ради XXI скликання № 64 від 05.07.1996 року було закріплено земельні ділянки за громадянами, зокрема, за [PERSON] . Відповідно до Акту обміру і відведення земельної ділянки в натурі, складеного землевпорядником Крижанівської сільської ради на основі поданої заяви та рішення ХУІІ сесії Крижанівської сільської ради XXI скликання № 64 від 05.07.1996р., було зроблено поділ в натурі земельної ділянки, розташованої у [ADDRESS] , на дві: ділянки одна з яких виділялась [PERSON] (загальною площею 1268,8 кв.м) інша [PERSON] (загальною площею 25,9 кв.м). Маючи намір оформити своє право власності на земельну ділянку у 2016 р. [PERSON] звернулась до Крижанівської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою з метою отримання права власності на земельну ділянку, яка знаходиться у неї у фактичному користуванні, але Крижанівська сільська рада листом № 02-13/1235 від 01.09.2016 року повідомила, що для визначення чітких меж земельної ділянки, яка передана у користування згідно рішення ХУІІ сесії Крижанівської сільської ради XXI скликання № 64 від 05.07.1996р., позивачу необхідно звернутися до землевпорядної організації, яка має відповідну ліцензію на проведення землевпорядних робіт, та замовити геодезичну зйомку фактично існуючих в натурі меж земельної ділянки. ФОП [PERSON] у 2016 році на замовлення [PERSON] виготовив Технічний звіт про виконаний комплекс топографо-геодезичних робіт по кадастровому зніманню земельної [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 14.05.2018 р. до Крижанівської сільської ради [PERSON] подано заяву з проханням надати витяг з рішення про дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, до якої додала Технічний звіт про виконаний комплекс топографо-геодезичних робіт по кадастровому зніманню земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Проте рішенням 36 сесії Крижанівської сільської ради УІІ скликання від 08.08.2018р. № 800-УІІ у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] було відмовлено з підстави: невідповідності ст.118 Земельного кодексу України, а саме - місце розташування земельної ділянки не відповідає Генеральному плану села Крижанівка, поєднаному з детальним планом території села Крижанівка. У подальшому з метою захисту свого права на земельну ділянку, позивачка [PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовом про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю та рішенням Комінтернівського районного суду від 01.07.2019р. у справі № 504/2554/18 такий її позов було задоволено. Проте постановою Одеського апеляційного суду від 12.11.2020р. рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 липня 2019 року в частині визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на земельну ділянку - скасовано. Ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог. Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що на даний час виділена позивачці у 1996 року земельна ділянка наразі перебуває у власності [PERSON] .. Державний акт [PERSON] було видно на підставі рішення Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 24.12.2010р. № 24-ІУ. Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 25.07.2011року [PERSON] та рішення Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 24.12.2010р. № 24-ІУ в частині передачі йому у власність виділеної позивачу земельної ділянки 0,0026 га [PERSON] вважає незаконними та просить визнати їх недійсними. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась надавши до суду заяву якою просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі, з підстав, зазначених у ньому, просить його задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату та час судових сасідань повідомлявся шляхом надсилання судових повісток за останнім відомим місцем його реєстрації. Будь яких клопотань заяв чи заперечень по суті заявлених позовних вимог до суду не надав.. Представник третьої особи Крижанівської сільської ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності. Представник Головного управління Держгеокадастру у Одеській області у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час його проведення. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №501557, виданого на підставі рішення ІІІ сесії VI скликання Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 24.12.2010 року №24- VI, належить земельна ділянка площею 0,0647 га розташована за адресою [ADDRESS] . Згідно з Договором купівлі-продажу від 21.07.2010р., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купив житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці загальною площею 681,4 кв.м.. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] суд виходить з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. В обґрунтування позову позивач посилається на виділення їй рішенням ХVІІ сесії Крижанівської сільської ради XXI скликання № 64 від 05.07.1996 року земельної ділянки площею 25,9 кв.м. проте копії вказаного рішення до суду не надано. Акт обміру та відведення земельної ділянки в натурі наданий позивачем не є правовстановлюючим документом та не свідчить про надання земельної ділянки позивачу у власність. Позовна заява [PERSON] містить посилання на звернення позивачем 14.05.2018 р. до Крижанівської сільської ради із заявою з проханням надати витяг з рішення про дозвіл на виготовлення проекту землеустрою та рішення 36 сесії Крижанівської сільської ради УІІ скликання від 08.08.2018р. № 800-УІІ про наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] . Проте Позивачем до позову не надано ані копії свого звернення від 14.05.2018 року ані рішення 36 сесії Крижанівської сільської ради УІІ скликання від 08.08.2018р. № 800-УІІ. Позивач також посилається на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю від 01.07.2019р. у справі № 504/2554/18 та постанову Одеського апеляційного суду від 12.11.2020р. якою рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 липня 2019 року скасовано. Проте копій вказаних рішень до позову не додано. Клопотань про витребування доказів позивачем не заявлялось. Крім того, заявляючи вимогу про визнання частково недійсним рішення Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 24.12.2010р. № 24-ІУ, [PERSON] не залучила орган місцевого самоврядування у якості відповідача у справі. Якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку, то визнання незаконними таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів. Належними відповідачами у таких справах є особа, прав чи інтересів якої щодо відповідної земельної ділянки стосується оскаржене рішення органу місцевого самоврядування, а також цей орган. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018, 713/1817/16-ц. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією ( стаття 129 Конституції України). За змістом статті 12 Ц1ІК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Виходячи з наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Суд не вбачає підстав для визнання частково недійсними рішення Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 24.12.2010р. № 24-ІУ та Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 25.07.2011р. [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0647 га за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримаватися правил добросусідства. Згідно положень ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Outcome: dismissed