Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до АТ «ІДЕЯ БАНК», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з Єдиного реєстру боржників вона дізналася про відкрите провадження відносно неї. Потім нею отримано інформацію про те, що старшим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) Сторчак А.С. було відкрито виконавче провадження ВП 66999743 щодо стягнення з неї боргу у розмірі 68585, 96 грн. на користь АТ «ІДЕЯ БАНК», про що 05 жовтня 2021 року винесено постанову «Про відкриття виконавчого провадження». Зазначає, що не погоджується з сумою заборгованості, що стягується з неї за виконавчим написом нотаріуса, вважає її спірною, також вона ніяких вимог та письмових повідомлень щодо сплати нею заборгованості (з доказами існування цієї заборгованості) не отримувала від АТ «ІДЕЯ БАНК». Нотаріусом про наміри вчинення щодо неї нотаріального напису нотаріуса не повідомлялася, чим було порушено її права. Тому вважає стягнення з неї даної заборгованості є безпідставним та спірним. Кредитний договір на отримання споживчого кредиту було укладено між нею та АТ «ІДЕЯ БАНК». Але вчинивши виконавчий напис нотаріуса, банк змінив строк повернення кредитних коштів, та порушив Закон України «Про захист прав споживачів», не повідомивши її письмово про Вимогу дострокового повернення кредитних коштів, не надав часу для виконання цієї Вимоги. Разом з тим, 28 березня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду було розглянуто справу №444/9519/12 та прийнято ряд правових висновків, які кардинально відрізняються від правових позицій колишнього Верховного Суду України у кредитних правовідносинах, в тому числі, стосовно нарахування процентів, неустойки та застосування статті 625 ЦК України. Суд назначив, що «згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики» (п. 50 постанови). Тобто, нарахування заборгованості по відсотках за виконавчим написом після виставлення Вимоги про дострокове повернення кредиту є неправомірним, так як Банком було змінено строк повернення кредиту шляхом пред`явлення вимоги. Зазначає, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано нотаріально не посвідчену копію кредитного договору, укладеного між нею та АТ «ІДЕЯ БАНК», на користь якого стягується борг за виконавчим написом, тобто нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі нотаріально не посвідченого Кредитного договору, що є підставою для скасування цього виконавчого напису. Вказує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 про визнання нечинним і скасування п.1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Тобто, виконавчий напис було вчинено нотаріусом 19 серпня 2021 року, в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі нотаріально не посвідченого кредитного договору. Посилаючись на вказані обставини, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4538, вчинений 19 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з неї на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» грошових коштів в сумі 68585 грн. 96 коп. та судові витрати. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 01 лютого 2022 року о 13 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м Суми від 26 жовтня 2021 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 4538 вчиненого 19 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. 01 грудня 2021 року від представника відповідача АТ «ІДЕЯ БАНК» надійшов відзив, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень зазначає, що між сторонами було укладено кредитний договір Z06.00503.005595938 від 15 серпня 2019 року (далі - Кредитний договір). Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 Кредитного договору банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби у сумі 34 000,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник одержав кредит та зобов`язався повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Щодо твердження позивача, що ним не було отримано вимогу про усунення порушень, зазначає, що 10 липня 2021 року АТ «Ідея Банк» надіслало позивачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 06 липня 2021 року на адресу зазначену в Кредитному договорі, за допомогою якої Позивач був повідомлений про те, що в нього наявна заборгованість згідно Кредитного договору, вказано розмір заборгованості, а також з чого вона складається. Попереджено також про можливість стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір Відповідача у випадку її непогашення в тридцятиденний строк з дня направлення відповідної вимоги. Вищезгадувана вимога АТ «Ідея Банк» була направлена за адресою проживання позивача, що зазначена ним у Кредитному договорі, вірність котрої підтверджується також копією паспорта [PERSON] . Про зміну місця свого проживання позивач АТ «Ідея Банк» не повідомляв. З метою вчинення Виконавчого напису АТ «Ідея Банк» було подано нотаріусу наступні документи: 1. Заяву про вчинення виконавчого напису №12.4.2/57184 від 16.08.2021, 2. Вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань 06 липня 2021 року вих.№12.4.2/Z06.00503.005595938, 3. Довідку про ненадходження коштів №12.4.2/57703 від 16 серпня 2021 року, 4. Довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Z06.00503.005595938 від 15 серпня 2019 року, станом на 06 липня 2021 року, 5. Виписку по рахунку позивача [NUMBER] ІВАN UA [NUMBER], 6. Кредитний договір №Z06.00503.005595938 від 15 cерпня 2019 року, 7. Заяву № Z62.21654.004374315 про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору на використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку ПАТ «Ідея Банк» від 26 вересня 2018 року, 8. Опис вкладення у цінний лист, 9. Список №10 ф.103, 10. Квитанцію ПАТ «Укрпошта», 11. Список ПАТ «Укрпошта», 12. Детальний розрахунок заборгованості Позивача за Кредитним договором. Отже, для вчинення нотаріусом виконавчого напису відповідачем було подано повний пакет документів, що свідчив про наявність безспірної грошової заборгованості [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за Кредитним договором. Позивач у позовній заяві не зазначив обставини, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Щодо нарахування процентів після направлення вимоги АТ «Ідея Банк» повідомляє, що сума заборгованості, що стягнута за виконавчим написом нарахована на момент направлення вимоги відповідачу, а отже у даній сумі відсутні нарахування процентів після направлення вимоги. Щодо дійсності та чинності положень Постанови Кабінету Міністрів України від №662 вказує про те, що у своїй позовній заяві позивач ставить під сумнів чинність положень Постанови Кабінету і Міністрів України від №662. З наведеним твердженням позивача неможливо погодитись з огляду на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 не визначено моменту з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, внаслідок чого така втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів. Зважаючи на те, що спірний виконавчий напис вчинено до втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 (пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, І затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172), оскільки така залишається чинною по сьогоднішній час, то вважає, що виконавчий напис вчинений з додержанням вимог чинного законодавства, а стягнута заборгованість є безспірною. Враховуючи викладене, просить суд в задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити у повному обсязі (а.с.55-63). В зазначене судове засідання учасники справи не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від позивачки надійшла заява, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача АТ «ІДЕЯ БАНК» у відзиві просить суд провести розгляд справи за відсутності представника банку. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке. Під час судового розгляду встановлено, що 19 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 4538, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» заборгованості за кредитним договором № Z06.00503.005595938 від 15 серпня 2019 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 15 лютого 2020 року по 06 липня 2021 року. Сума заборгованості складається з: 21172,71 грн. - строковий основний борг, 12292,38 грн. - прострочений основний борг, 11499,25 грн. - прострочені проценти, 422,75 грн. - строкові проценти, 637,02 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту, 18563,38 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, 198,47 грн. - пеня, 1900,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 66 685,96 грн. (а.с. 71). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З наданих суду документів вбачається, що 19 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М був вчинений оспорюваний виконавчий напис № 4538 про стягнення заборгованості за договором кредиту та страхування № Z06.00503.005595938 від 15 серпня 2019 року з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» за період з 15 лютого 2020 року по 06 липня 2021 року на загальну суму 66 685, 96 грн. Позивачка не погоджується з розміром вказаної заборгованості, посилаючись на те, що вказана сума не є безспірною, здійсненню виконавчого напису не перебувало звернення відповідача до позивача з вимогою про добровільну сплату заборгованості. Таким чином відсутні підстави вважати, що заявлена стягувачем сума заборгованості, стосовно якої він порушив питання про вчинення нотаріусом виконавчого напису, є безспірною. З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 (надалі - Постанова № 662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, в абзаці першому пункту 1 після слів «заставлене майно» доповнено словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1 цього Переліку)». Крім того, розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» доповнено пунктом 11 такого змісту: «Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу». Також Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, пункти 1 і 2 Постанови №662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22 лютого 2017 року судом застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 постанови № 662 були оприлюднені в Офіційному вісник України 21 березня 2017 року. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 19 серпня 2021 року, після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Тобто, станом на 19 серпня 2021 року (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, укладеного з позивачем у простій письмовій формі. З огляду на зазначене, викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн. 00 коп., а також у зв`язку із задоволенням вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved