Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.01.2015 року, однак станом на цей час, подружні стосунки припинені та сторони проживають окремо. Позивач зазначає, що у сторін від шлюбу народилась дитина [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на утриманні позивача у справі. Відповідач працездатний, отримує дохід, має нерухомість, на його утриманні не перебувають інші особи, а відтак може сплачувати визначений позивачем розмір аліментів. На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі: Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в судове засідання. Сторонам направлено копію ухвали суду та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовними вимогами, 16.12.2021 року (вх. 37065) відповідач [PERSON] , подав відзив на позовну заяву та 22.12.2021 року (вх. № 37799) подав заяву про виправлення описки у відзиві на позовну заяву. Згідно відзиву на позовну заяву зазначив, що позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі:1/2 частини з усіх видів заробітку є необґрунтованими та недоведеними, зазначив, що він дійсно офіційно працевлаштований, його заробітна плата на місяць становить: 9\~000 гривен. Та, у разі задоволення позовних вимог в такому розмірі, буде порушено баланс між інтересами дитини сторін та інтересами його вже повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Також, просив врахувати, що на його утримання є мати, яка є інвалідом ІІ групи, та якій він, як сина допомагає матеріально. Крім іншого, відповідач зазначив, що в силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а відтак, обов`язок по утримання малолітньої доньки є спільним обов`язком, як його, так і позивача у справі. На підставі викладеного зазичив, що позовні вимоги визнає в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.21-41). В судове засідання позивач не з`явилась, разом з цим, на адресу суду 17.02.2022 року (вх. № 4483) надійшла заява представника позивача адвоката Споришева М.О., про розгляд справи у відсутність сторони позивача, в якій представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та, просить не приймати до уваги докази надані відповідачем щодо непогодження з позовними вимогами, зокрема, квитанції про оплату навчання (а.с.42). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, при цьому, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву. Про час та місце слухання справи відповідач повідомлений, про причини не явки суд не повідомив, заяв про відкладення слухання справи не надав. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку щодо можливості слухання справи у відсутності сторін, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за відсутності позивача та відзивну на позовну заяву. Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилались позивач та відповідач по справі, інших суду доказів не представлено, про їх витребування перед судом питання не порушувалося. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] , свідоцтво про народження видане 03.02.2018 року, серія [NUMBER] (а.с.10). Згідно довідки Комунальної установи «Кривоозерський заклад дошкільної освіти № 4 «Казка» Кривоозерської селищної ради від 01.10.2021 року вих.№ 27/29, яка видана в тому, що [PERSON] , [INFO] , відвідує Кривоозерський ЗДО № 4 «Казка» з 27.09.2021 року (а.с.12). Таким чином, позивачем доведено, що сторони у справі мають спільну малолітню дитину, яка проживає розом з позивачем та відвідує дошкільний навчальний заклад «Казка». Згідно довідки про заробітну плату № 34/2021-172 від 06.12.2021 року, вбачається, що [PERSON] з 14.08.1995 року працює на посаді машиніста технологічних насосів на підприємстві АТ «ЕКСІМНАФТОПРОДУКТ» заробітна плата в період з 01.01.2021 року по 30.11.2021 року за 11 місяців склала: 98\~937 грн. 56 коп. (а.с.25). Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.26). Згідно довідки до акту медико-соціальної експертної комісії серії 10ААВ № 732402 [PERSON] , [INFO] , є інвалідом ІІ групи, загального захворювання (а.с.27). Так, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками останньої зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.28). Судом досліджується заява [PERSON] , від 06.12.2021 року, згідно якої остання зазначає, що [PERSON] , сплачує аліменти на утримання дитини, після досягнення дитиною повноліття (а.с.34). Згідно договору про навчання у закладі вищої освіти від 15.09.2020 року, [PERSON] є студенткою денної форми навчання, та проходить навчання за спеціальністю: 035 Філологія (а.с.32-33). Відповідно до квитанції, [PERSON] , та [PERSON] , здійснюють оплату навчання у розмірі: 10\~750 грн., та 11\~287 грн. 00 коп. (а.с.29-31). Таким чином, судом встановлено, що відповідач у справі має повнолітню дитину, яка є студенткою Державного закладу Південноукраїнський національний педагогічний університет ім. К.Д.Ушинського денної форми навчання, та згідно заяви [PERSON] - [PERSON] продовжує сплачувати аліменти на утримання дитини, після досягненню нею 18-ти річного віку. Також, судом встановлено, що мати відповідача у справі є інвалідом ІІ групи. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає до стягнення на користь позивача на утримання малолітньої дитини суд виходить з такого. Як передбачено ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, законодавець передбачив право особи з якою проживає дитина визначатись у якій формі отримувати аліменти: у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі. Матеріалами справи встановлено, що представник позивача позовні вимоги, викладені в заяві від 06.10.2021 року про стягнення аліментів у розмірі: Ѕ частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, підтримав у повному обсязі, та наполягала на їх задоволенні. Відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме, частині ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати, має на утриманні повнолітню дочку, яка являється студенткою першого курсу, денної форми навчання, та з заяви вбачається, що відповідач здійснює фінансову допомогу матері, яка є інвалідом ІІ групи загального захворювання. Щодо посилання відповідача на утримання матері, суд критично оцінює дані твердження, оскільки, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів щодо надання такої підтримки, а саме: рішення суду щодо стягнення аліментів на утримання батьків тощо. Крім іншого, дані обставини не звільняють відповідача від обов`язку щодо утримання власної дитини. Суд, зауважує, що мати відповідача, яка є пенсіонером та відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» отримує пенсію від держави. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. Щодо забезпечення матеріальної підтримки на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , суд виходить з того, що згідно заяви [PERSON] , остання стверджує щодо сплати відповідачем аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. Так, за приписами статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача але й відповідача. Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін у справі становить: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Тобто, виходячи з норм Закону, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років, встановлено на рівні 2\~100 гривень, станом на час розгляду справи. Виходячи з середньої заробітної плати відповідача, останній отримує в середньому 10\~000 гривень на місяць. Судом приймається до уваги той факт, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач жодним чином не обґрунтувала потребу у стягненні з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі: Ѕ частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Разом з цим, судом приймається до уваги факт того, що Ѕ частина доходу/заробітку відповідача буде становить половину його заробітної плати. При цьому суд виходить також із захисту інтересів двох дітей відповідача у справі, а саме, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька для забезпечення гармонійного розвитку. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі: ј частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, а також, встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, відсутність доказів на підтвердження стягнення аліментів у розмірі: Ѕ частини, а тому, суд вважає, що належним розміром аліментів на дитину, є стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частини з усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2021 року (день подачі позову до суду) та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] , що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача. При цьому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд надає оцінку тому, що поняття «мінімум» визначає крайню межу, а частина друга статті 182 СК України зобов`язує встановити розмір аліментів необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень, 00 коп.

Outcome: partial