Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача: заборгованості за кредитним договором № СL-156760 від 19.12.2018 в розмірі 91258,33 грн., яка складається з: 55418,71 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 35839,62 грн. - заборгованості за відсотками, а також 11395,83 грн. - понесені банком судові витрати: судовий збір у розмірі 2270,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9125,83 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № СL-156760, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 60000,00 грн., зі сплатою процентної ставки у розмірі 47,69 % річних на строк до 18.12.2023. [PERSON] зобов`язався повернути банку кредит у повному обсязі, в порядку і терміни передбачені кредитним договором. Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. 13 травня 2021 року представник позивача звернувся із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором до [PERSON] . Проте, 01 червня 2021 року відбулося повернення досудової вимоги за зворотною адресою: за закінченням терміну зберігання. Ухвалою суду від 16.11.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Разом з позовною заявою від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача. На задоволення позовних вимог наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 19 грудня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» назву якого змінено на Акціонерне товариство «Кредобанк», (далі - позивач, банк) та [PERSON] (далі - відповідач, позичальник) було укладено Кредитний договір № СL-156760, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 60000,00 (шістдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок, що підтверджується меморіальними ордерами №71840684 від 19.12.2018 та №71840711 від 19 грудня 2018 року та випискою руху коштів по рахунку з 19.12.2018 по 10.06.2021. Відповідно до п. 2.1. Договору Банк видає Позичальнику Кредит у розмірі 60 000,00 грн. на строк до 18 грудня 2023 року. Відповідно до п.2.4 Договору, Позичальник доручає Банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 11448,50 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості Позичальника перед ПАТ «КРЕДОБАНК» в сумі 48551,50 грн. Згідно п.2.5 Договору, для обліку виданих кредитних коштів Банк відкриває позичковий рахунок № [NUMBER] . Пунктом 4.1 Договору, передбачено, що за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 47,69 % річних. Пункт 6.6 договору визначає черговість погашення заборгованості по кредитному договору, а саме: у першу чергу: прострочені платежі по сплаті процентів за користування кредитом, прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу); у другу чергу: поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом, поточні платежі по поверненню кредиту (основного боргу); у третю чергу: прострочені платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором, поточні платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором, пеня, штрафи та інші види неустойки. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Договором відповідно до Графіку платежів (Додаток № 1 до цього Договору). Згідно з п. 7.1 договору за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальником. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту договору не може перевищувати 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказані вище договори породили певні права та зобов`язання сторін. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Взятих на себе зобов`язань відповідач не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № CL-156760 від 19 грудня 2018 року в розмірі 91258,33 гривень, що складається з: 55418,71 гривень заборгованості за тілом кредиту, 35839,62 гривень заборгованості за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості по кредиту, який складений у відповідності до умов кредитного договору та вимог ЦК України та випискою про рух коштів по рахунку. 12 травня 2021 року за вих. № 245/2021, позивач звернувся до відповідача з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором. 01 червня 2021 року на адресу позивача повернулася досудова вимога у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що підтверджується скриншотом з сайту «Уркпошта», відтак залишилась без відповідного реагування зі сторони відповідача. Доказів погашення боргу суду не надано. Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов кредитного договору № CL-156760 від 19 грудня 2018 року, що призвело до неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що надані позивачем по справі докази у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач отримав кредитні грошові кошти від позичальника, своєчасно їх не повернув, у зв`язку з чим має грошове зобов`язання перед позивачем з їх повернення у сукупному розмірі 91258,33 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 9125,83 грн., суд приходить до наступного. Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». На підтвердження судових витрат, суду надані: ордер серії КС № 573217 від 16.06.2020; договір про надання правової допомоги від 11.02.2019; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000531 та посвідчення адвоката. Однак, в порушення вимог ст. 137 ЦПК України, представником позивача не надано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, квитанції про сплату за послуги адвоката, тощо, а тому позовна вимога про стягнення з відповідачів витрати на правничу допомогу не підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved