Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] , просить ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідачів усунути та не чинити перешкоди у користуванні її власністю - будинковолодінням за адресою [ADDRESS] , звільнити приміщення в житловому будинку за цією адресою, а саме: 1- коридор, площею 3,1 кв.м.; 2- кухню, площею 6,7 кв.м.; 3- прихожу, площею 8,6 кв.м.; 4 -житлову кімнату, площею 12,9 кв. м.; 8-житлову кімнату, площею 22,6 кв.м.; 9- кухню, площею 17,2 кв.м.; 10- комору, площею 6,8 кв.м., а всього приміщень в будинку площею 77,9 кв.м., з господарських будівель та споруд: 1- гараж літ. Б, площею 21,8 кв.м.; 2- погріб літ Б1, площею 20,8 кв.м. та передати їй екземпляр змінених дверних ключів від будинковолодіння, погребу та гаражу. Свої вимоги мотивує тим, що згідно до свідоцтва про спадщину за законом виданого 25.03.2020 внаслідок смерті [PERSON] , вона успадкувала 3/4 частки житлового будинку з відповідними господарськими будівлями по [ADDRESS] , і з цього часу вона стала співвласником ѕ будинковолодіння. Інша 1/4 частка зазначеного будинковолодіння належала [PERSON] . В 2020 вона звернулась з позовом до Долинського районного суду про реальний розподіл спільної часткової власності. 13.07.2021 Долинський районний суд виніс рішення у справі №343/1022/20 за її позовом про реальний поділ майна, яким їй було виділено в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належні їй 3/4 ідеальні частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] Дане судове рішення на підставі постанови Івано-Франківського апеляційною суду від 04.10.2021 р набрало законної сили. В жовтні 2021 року вона двічі намагалась потрапити у власне помешкання по [ADDRESS] . [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] в будинок, та на територію будинковолодіння її не пустила, не звільнила від власних речей приміщення виділені їй в натурі, не зняла навісний замок з гаражу. Факти вчинення перешкод у користуванні майном підтверджується її зверненням до поліції. Тому в неї, як особі, якій виділено майно в натурі, виникають проблеми в користуванні належним їй майном. В судовому засіданні позивачка [PERSON] , позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини. Просила позов задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судові засідання на неодноразові виклики не з`явились, причини своєї неявки не повідомили,хоч про дату, час та місце слухання справи були повідомлені у встановленому Законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.22-23,28-29), оголошення про виклик в судове засідання (а.с.27). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кажук В.Б. ( ордер серія ІФ 010603 а.с.30) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що незважаючи на рішення судів, відповідачка [PERSON] продовжує являтись власником 1/2 частки( а не 1/4 частки, як вказує позивачка в позовній заяві) будинковолодіння по [ADDRESS] , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № витягу 185438779 від 21.10.2019 , яке він долучив до матеріалів справи. В останнє судове засідання представник відповідача не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом , подав заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності його довірителя. Позовні вимоги не визнають та заперечують проти їх задоволення. Просять відмовити в позові повністю (а.с.62). Суд вислухавши пояснення учасників процесу,які з`явились в судове засідання, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ст. 4 ЦПК України та ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно з вимогами ст.ст. 13, 77, 81 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Ст. 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ст. 328 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом. Ст.ст. 316 та 317 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджується: копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу:205235997 від 25.03.2020 (а.с.11), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу:294170359 від 11.01.2022 (а.с.59-61)позивачці по справі, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 3/4 частки житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2021 року в справі №343/1022/21 первісний позов [PERSON] задоволено. Виділено в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належні [PERSON] 3/4 ідеальні частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , виділивши їй в натурі згідно варіанту поділу № 2 висновку № 001/01-2021 судової будівельно-технічної експертизи від 02.02.2021 року з розрахунку виділення одному співвласнику 3/4, а іншому 1/4 його частки, такі приміщення: в житловому будинку (додаток № 11 синій колір): - 1 коридор, площею 3,1 кв.м., вартістю 25 401,40 грн., - 2 кухню, площею 6,7 кв.м., вартістю 54 899,80 грн., - 3 прихожу, площею 8,6 кв.м., вартістю 70 468,40 грн., - 4 житлову кімнату, площею 12,9 кв.м., вартістю 105 702,60 грн., - 8 житлову кімнату, площею 22,6 кв.м., вартістю 185 184,40 грн., - 9 кухню, площею 17,2 кв.м., вартістю 140 936,80 грн., - 10 комору, площею 6,8 кв.м., вартістю 55 719,20 грн. а всього приміщень в будинку площею 77,9 кв.м. вартістю 638 312,00 грн.; з господарських будівель та споруд: - 1 гараж літ. Б, площею 21,8 кв.м., вартістю 52 799,00 грн., - 2 погріб літ. Б1, площею 20,8 кв.м., вартістю 103 262,00 грн., - 3 Ѕ частину огорожі №2, площею 38,8 кв.м., вартістю 5 379,50 грн., а всього загальною вартістю господарських будівель і споруд 161 440,00 грн., загальною вартістю реальної частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами 799 752,00 грн., що становить 71,63 % від загальної вартості будинковолодіння. Виділено в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належну [PERSON] 1/4 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , виділивши їй в натурі згідно варіанту поділу № 2 висновку № 001/01-2021 судової будівельно-технічної експертизи від 02.02.2021 року з розрахунку виділення одному співвласнику 3/4, а іншому 1/4 його частки, такі приміщення: в житловому будинку (додаток № 11 червоний колір): - 5 житлову кімнату, площею 17,3 кв.м., вартістю 141 756,20 грн., - 6 коридор, площею 9,1 кв.м., вартістю 74 565,40 грн., - 7 веранду, площею 3,0 кв.м., вартістю 24 582,00 грн.. а всього приміщень в будинку, площею 29,4 кв.м., вартістю 240 903,00 грн.; з господарських будівель та споруд: - 1 комору літ. В, площею 10,5 кв.м., вартістю 22 521,00 грн., - 2 хлів літ. В1, площею 14,4 кв.м., вартістю 30 130,00 грн., - 3 шопу літ. Г, площею 7,5 кв.м., вартістю 4 685,00 грн., - 4 вбиральню літ. Д, площею 1,6 кв.м., вартістю 4 316,00 грн., - 5 Ѕ частину огорожі №2, площею 38,8 кв.м., вартістю 5 379,00 грн., - 6 огорожу №3, площею 86,7 кв.м., вартістю 8 813,00 грн., а всього загальною вартістю господарських будівель і споруд 75 844,00 грн., загальною вартістю реальної частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами 316 747,00 грн., що становить 28,37 % від загальної вартості будинковолодіння. В спільному користуванні обидвох співвласників залишено ворота № 1 вартістю 7 292,00 грн. Зобов`язано [PERSON] та [PERSON] ліквідувати (закласти) дверні отвори між приміщеннями «8» - «6» та «5» - «4». Кожному із співвласників влаштувати індивідуальне електропостачання та опалення своїх приміщень. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 37 626,00 грн. грошової компенсації за перевищення вартості виділеної їй реальної частки над ідеальною (3,37 %). Припинено право спільної часткової власності на будинковолодіння [ADDRESS] . В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про реальний розподіл спільного майна відмовлено в зв`язку з безпідставністю позовних вимог. Вищезазначеним рішенням встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , в рівних частках належав [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.11.1995 (а.с. 9), після смерті [PERSON] спадщину на належну йому Ѕ частку вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами прийняли його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] в рівних частках. Про те, що [PERSON] померла [INFO] , свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 28.01.2016 року, видане відділом ДРАЦС Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с. 42). Як вбачається з виданого приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу Ананевич О.М. свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.03.2020 року (а.с. 10), [PERSON] після смерті [PERSON] згідно заповіту останньої від 17.11.1995 року успадкувала ѕ частки житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.03.2020 року індексний номер: 205235997, підтверджує, що [PERSON] належать на праві спільної часткової власності ѕ частки вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Таким чином, належними та допустимими доказами, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, безсумнівно встановлено, що позивачці-відповідачці [PERSON] належать на праві власності ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , які вона успадкувала після смерті [PERSON] згідно заповіту останньої від 17.11.1995 року, а відповідачці-позивачці [PERSON] належить 1/4 частка цього ж будинковолодіння, успадкована нею після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.11-16). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04.10.2021 рішення Долинського районного суду від 08 липня 2021 року залишено без змін (а.с.39-43). Ухвалою Верховного Суду від 20.12.2021 в справі №343/1022/20 касаційну скаргу [PERSON] на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про реальний розподіл спільного майна та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про реальний розподіл спільного майна ухвалено вважати неподаною та повернуто заявнику(а.с.50-53). Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, тобто обставини, встановлені у вказаному рішенні суду у справі з участю тих самих сторін додатковому доказуванню не підлягають, що відповідає положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Як визначено ч. 1 ст. 312 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. У відповідності до вимог ст. 391 ЦК України , власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №296/4500/16-ц. Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У своєму позові [PERSON] зазначила, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні її власністю. [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] в будинок та на територію будинковолодіння її не пускають, не звільнили від власних речей приміщення виділені їй в натурі, не зняли навісний замок з гаражу. Тому в неї виникають проблеми в користуванні належним їй майном. Зазначене твердження позивачки знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, зокрема: Відповідно до інформації наданої Долинським відділенням поліції Калуського ВП від 27.10.2021 №8614 (а.с.12) та від 08.11.2021 №10046 (а.с.13) - відділення поліції повідомляє [PERSON] , що її звернення з приводу того, що [PERSON] , житель [ADDRESS] , який повісив навісний замок на двері, чим унеможливлює її користуватись 3/4 частини будинку за вищевказаною адресою зареєстроване в журналі ЄО за №5515 від 12.10.2021 . У зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, підстав для внесення інформації до ЄРДР немає. [PERSON] роз`яснено, що з даного приводу, вона може звернутись в суд в порядку цивільного судочинства. Крім цього факт вчинення відповідачами перешкод позивачці в користуванні 3/4 частинами будинку та частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , не заперечив в судовому засіданні і представник відповідача. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 11.03.2020 року ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» (а.с.4-7), до складу будинковолодіння [ADDRESS] входить житловий будинок, загальною площею 107,3 кв. м., житловою - 52,8 кв. м., гараж, погріб, комора, хлів, шопа, вбиральня, ворота та огорожа. Оскільки судом встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить 3/4 частини житлового будинку з частиною господарських будівель та споруд ( гараж, погріб) по [ADDRESS] , а саме: коридор, площею 3,1 кв.м.; кухня, площею 6,7 кв.м.; прихожа, площею 8,6 кв.м.; житлова кімната, площею 12,9 кв.м.; житлова кімната, площею 22,6 кв.м.; кухня, площею 17,2 кв.м.; комора, площею 6,8 кв.м. та з господарських будівель та споруд: гараж літ. Б, площею 21,8 кв.м.; погріб літ. Б1, площею 20,8 кв.м.; Ѕ частина огорожі №2, площею 38,8 кв.м.,тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України вона має право використовувати його для власного проживання і проживання членів своєї сім`ї. Таке право позивача в силу ч. 4 ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним, і вона не може бути протиправно його позбавлена або обмежена у його здійсненні. Твердження представника відповідача, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №витягу 185438779 від 21.10.2019 , відповідачці [PERSON] належить 1/2 частина вказаного будинковолодіння (а.с.35), суд не приймає до уваги, оскільки він(витяг) виданий ще в жовтні 2019 року, рішенням Долинського районного суду від 08.07.2021 по справі №343/1022/20, яке набрало законної сили, поділено між співвласниками [PERSON] та [PERSON] вказане будинколоволідіння відповідно по 3/4 та 1/4 частині з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Крім цього витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу:294170359 від 11.01.2022 (а.с.59-61)свідчить, що позивачці по справі, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 3/4 частки житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, право позивачки, з приводу якого вона звернувся в суд порушено і воно підлягає захисту, а тому позов необхідно задоволити. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 1 Першого протоколу від 20.03.1952 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.41, 55 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України, ст. 150 ЖК України та

Outcome: approved