Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову зазначивши, що відповідно до укладеного договору №DNC0GI0000006680 від 28.03.2008 [PERSON] 28.03.2008 отримав кредит у розмірі 291 600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.03.2015. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту виникла заборгованість, яка станом на 22.06.2021 становить 5\~073 573,28 грн., яка складається наступного: -276 251,91 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); -1\~151 660,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -3\~645 660,69 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами 28.03.2008 було укладено договір іпотеки № DNC0GІ0000006680, згідно з умовами якого Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме - квартиру загальною площею 46,20, житлова площа 29,80, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 388 850 грн. 00 коп. На підставі викладеного, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №DNC0GI0000006680 від 28.03.2008 в розмірі 5\~073 573,28 грн. (276 251,91 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 1\~151 660,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3\~645 660,69 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором) звернути стягнення на квартиру загальною площею 46,20, житлова площа 29,80, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах, виселити Відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі будинку (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS] , вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 30 липня 2021 року відкрито провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. 16 лютого 2022 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у позовній заяві зазначено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Представинк відповідача [PERSON] адвокат Ільєнко Ю.В надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності сторони відповідача та з урахуванням відзиву на позов, відмовити у задоволенні позову. До суду відповідачем [PERSON] надано відзив на позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову та застосувати позовну давність до позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» з огляду на таке. Так, ПАТ КБ «Приватбанк» реалізував право кредитора та 19.01.2009 висунув вимогу щодо дострокового повернення усієї суми кредиту, а саме листом від 19.01.2009 вих.№2226917217 звернувся до відповідача на підставі ч.2 ст.1050 ЦК із письмовою вимогою про дострокове повернення усієї суми кредиту за договором про іпотечний кредит №DNC0GI0000006680. Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» 01.03.2012 звертався до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення та виселення. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12.11.2012 позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» залишена без розгляду. Також, як встановлено пунктом 1.3 договору про іпотечний кредит №DNC0GI0000006680 від 28.03.2008 встановлено строк погашення кредиту не пізніше 28.03.2015. Таким чином, з моменту реалізації кредитором ПАТ КБ «Приватбанк» свого права на дострокове повернення суми кредиту до моменту подання цього позову 05.07.2021 минуло: з моменту письмової вимоги про дострокове стягнення суми кредиту, з 19.01.2009 до 05.07.2021 - більше дванадцяти років; з моменту подання позову ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки для повернення усієї суми кредиту, з 01.03.2012 до 05.07.2021, з підстав дострокового стягнення суми кредиту минуло більше дев`яти років, з моменту спливу визначеного договором про іпотечний кредит №DNC0GI0000006680 строку погашення усієї суми кредиту до моменту подання цього позову, з 28.03.2015 до 05.07.2021 - більше шести років. За таких обставин, відповідач вважає, що позивач - АТ КБ «Приватбанк» пропустив визначений законом строк для подання позову. Крім того, у позові наведений недостовірний розрахунок заборгованості за договором про іпотечний кредит №DNC0GI0000006680 від 28.03.2008. Так, рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.01.2014 у цивільній справі №403/13178/12 - визнано недійсною додаткову угоду від 01.08.2008 до договору про іпотечний кредит №DNC0GI0000006680, визнано протиправними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо ненадання [PERSON] інформації про валютні ризики та методики визначення валютного курсу при укладенні додаткової угоди від 01.08.2008, визнано протиправними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо надання [PERSON] недостовірної інформації про відсутність можливості рефінансувати іпотечний кредит за договором №DNC0GI0000006680 з боку Державної іпотечної установи. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2014 року в частині стягнення моральної шкоди скасовано, в іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015 касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 та рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.01.2014 в незміненій частині залишено без змін. Доданий до позову розрахунок заборгованості за договором про іпотечний кредит №DNC0GI0000006680, на підставі якого ґрунтуються майнові вимоги до відповідача зроблено на підставі недостовірної інформації щодо розміру процентної ставки за кредитом та протиправних дій Кредитора. У відповідності до п.1.1 договору про іпотечний кредит №DNC0GI0000006680 відсотки за користування кредитом встановлені в розмірі 15% річних. В свою чергу, в доданому до позову розрахунку заборгованості відсотки за користування кредитом було визначено в розмірі 25,08% річних, починаючи з 28.05.2009. Процедура та підстави збільшення відсоткової ставки з 15% до 25,08% за договором про іпотечний кредит №DNC0GI0000006680 вже були предметом судового розгляду. Так, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2014 у цивільній справі №403/13178/12 було встановлено, що «Умови кредитного договору позивачем виконувались на протязі всього часу в повному обсязі. Однак незважаючи на те, що пунктом 2.3.1 зазначеного Договору банку надано право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом в разі зміни курсу долара США до гривні, зазначена умова договору є недійсною, оскільки суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 за № 1023-ХІІ, відповідно до якої продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Зазначена відповідачем у договорі умова про право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом в разі зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору істотно обмежує права позивача, як споживача. Крім того, в своєму листі від 26.06.2008 № 20.1.3.2/6-7061 відповідач посилався на ті обставини, що збільшення відсотку за користування кредитними коштами до 2,09% на місяць зумовлено відсутністю рефінансування з боку Державної іпотечної установи. З листів наданих Державною іпотечною установою вбачається, що письмові угоди між ПАТ КБ «Приватбанк» та Державною іпотечною установою про рефінансування договорів іпотечного кредиту № DNC0GI0000006680 від 28 березня 2008 року, укладеного між [PERSON] та КБ «Приватбанк», не укладалися. Таким чином вищевикладені обставини дають підстави вважати, що підвищення відсотків до 2,09% є безпідставними...», тобто обставини безпідставного підвищення кредитором процентної ставки з 15% річних до 25,08% річних за договором про іпотечний кредит №DNC0GI0000006680, встановлені рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.01.2014 у цивільній справі №403/13178/12, та не доказуються згідно до ч.5 ст.82 ЦПК України. Кредитор АТ КБ «Приватбанк» листом від 19.01.2009 вих.№ 2226917217 звернувся до відповідача на підставі ч.2 ст.1050 ЦК із письмовою вимогою про дострокове повернення усієї суми кредиту за договором про іпотечний кредит №DNC0GI0000006680, тобто реалізувавши своє право на дострокове повернення суми кредиту. Водночас, у наданому до позову розрахунку позивач здійснював нарахування відсотків після висунення письмової вимоги щодо дострокового повернення суми кредиту, що суперечить судовій практиці Верховного Суду. Так, у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.01.2021, яке набрало чинності 22.02.2021, у цивільній справі №199/5222/20 за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №7953 від 14.08.2017 щодо стягнення суми заборгованості 2 953 000,00 грн. за договором про іпотечний кредит №DNC0GI0000006680 від 28.03.2008. Рішенням суду встановлені обставини небезспірності заборгованості за договором про іпотечний кредит №DNC0GI0000006680 від 28.03.2008. Таким чином, позовні вимоги позивача є безпідставними, поданими поза межами строку позовної давності, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 28 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №DNC0GI0000006680, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 291 600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.03.2015. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором сторони 28.03.2008 уклали договір іпотеки № DNC0GІ0000006680, згідно з умовами якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме - квартиру загальною площею 46,20, житлова площа 29,80, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 388 850 грн. 00 коп. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, що сторони визнають. 19 січня 2009 року за вихідним номером № [NUMBER] на адресу [PERSON] АТ КБ «Приватбанк» скеровано лист, в якому запропоновано [PERSON] повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції в тижневий строк з дати одержавння повідомлення. Крім того, попереджено про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року у цивільній справі №401/4878/12 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання іпотечного договору припиненим залишено без розгляду. Ухвала суду не оскаржувалася та набрала чинності 30.12.2014. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2014 року у цивільній справі №403/13178/12 позовну заяву [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», де третя особа Державна іпотечна установа, про визнання недійсним додаткової угоди до договору про іпотечний кредит та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано недійсним додаткову угоду від 01.08.2008 до договору про іпотечний кредит №DNC0GI0000006680 від 28.03.2008, що укладена між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», визнано протиправними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо ненадання [PERSON] інформації про валютні ризики та методики визначення валютного курсу при укладенні додаткової угоди від 01.08.2008 до договору про іпотечний кредит №DNC0GI0000006680 від 28.03.2008, визнано протиправними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо надання [PERSON] недостовірної інформації у листах №20.1.32/6-8847 та №20.1.3.2/6-7061 від 26.06.2008 про відсутність можливості у Державної іпотечної установи рефінансувати іпотечний кредит №DNC0GI0000006680 від 28.03.2008 та невиконання зобов`язань Державної іпотечної установи перед ПАТ КБ «Приватбанк», стягнено з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 2000 грн, вирішено питання сдуових витрат. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2014 року в частині стягнення моральної шкоди скасовано, в іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015 касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 та рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.01.2014 в незміненій частині залишено без змін. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпрропетровська від 11 січня 2021 року позов [PERSON] задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №7953 вчинений 14 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованості за кредитним договором №DNC0GI0000006680 від 28 березня 2008 року в сумі 2\~953 000,00 грн., що складається із: залишку заборгованості за тілом кредиту - 276261,91 грн., заборгованості за відсотками - 914164,74 грн., пені 1759573,35 грн., а також з витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису - 3000,00 грн. Вирішено питання судових витрат. Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на частину першу статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. З огляду на статтю 1 Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель, тобто банк, вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням за договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом підпункту 5.2.4. пункту 5.2. Договору про іпотечний кредит передбачено, що кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за цим Договором або за Іпотечним договором шляхом направлення повідомлення з зазначенням дати про дострокове розірвання Договору. При цьому, згідно з статтями 212, 611, 651 ЦК України щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. Листом 20.1.0.1 №662 від 28.07.2008 ПАТ КБ «Приватбанк» повідомив [PERSON] проте, що на 28.07.2008 залишок за кредитним договором №DNC0GI0000006680 від 28.03.2008 складає 283\~628,15 грн., кредит погашаеться своєчасно і у повному обсязі. 19 січня 2009 року на вихідним номером № [NUMBER] на адресу [PERSON] АТ КБ «Приватбанк» скеровано лист, в якому запропоновано [PERSON] повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції в тижневий строк з дати одержавння повідомлення. Крім того, попереджено про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. У березні 2012 року у зв`язку з невиконанням боржником умов договору в частині неповернення кредиту та сплати відсотків за його користування, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про дострокове стягнення кредиту у повному обсязі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, який ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.12.2014 залишено без розгляду. Ухвала суду не оскаржувалася та набрала чинності 30.12.2014. Отже унаслідок порушення боржником виконання зобов`язань за кредитним договором\~ПАТ КБ «Приватбанк»\~пред`явило вимогу до боржника про дострокове повернення заборгованості, що відповідає вимогам частини другої\~статті 1050 ЦК України\~та умовам кредитного договору. Ураховуючи наведене, суд доходить висновку, що при пред`явленні у 2012 році позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення усієї суми кредиту у зв`язку із наявністю прострочення чергових платежів (ст. 1050 ЦК України) ПАТ КБ «Приватбанк» змінив строк виконання основного зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Водночас, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідачем [PERSON] надано заяву про застосування позовної давності до вимог банку з огляду також і на те, що строк кредитного договору сплив 28.03.2015, тоді як банк звернувся до суду у липні 2021 року. Таким чином, судом встановлено, що унаслідок порушення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» у січні 2009 року направив лист щодо повернення кредиту в повному обсязі протягом тижня з дня отримання листа, а також у березні 2012 року пред`явило вимогу до боржника про дострокове повернення заборгованості усієї суми кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто змінило строк виконання основного зобов`язання Проте із цим позовом банк звернувся до суду лише у липні 2021 року, тобто з пропуском позовної давності, клопотань про поновлення пропущеного строку позивач не заявляв, що є самостійною підставою для відмови у позові. У зв`язку з вище викладеним, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed