Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

В грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно та визначення частки в спільному сумісному майні, посилаючись на те, рішенням Новоселицького районного суду від 10 квітня 2007 року йому та його батькові [PERSON] було виділено у власність частину домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . Додатковим рішенням Новоселицького районного суду від 04 грудня 2007 року за іншими співвласниками вказаного домоволодіння було визнано право власності та визначено їх частку в майні спільної сумісної власності, а саме 51/100 частин вказаного домоволодіння. Тим самим, його частка та частка батька [PERSON] у вказаному домоволодінні складало 49/100 частин. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 49/200 частин вказаного домоволодіння. Спадщину за заповітом він прийняв своєчасно. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, а позивачу не визначено його власну частку в майні спільної сумісної власності, він не може оформити на себе право власності на вказане майно. Просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння в порядку спадкування та визначити йому частку в майні спільної сумісної власності. Представник позивача подав до суду заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги. Представник відповідача Ванчиковецької сільської ради в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Третя особа [PERSON] , подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення, справу просив розглянути у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Новоселицького районного суду від 10 квітня 2007 року було виділено у власність [PERSON] та [PERSON] частину домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] та складається з коридору 7.10 кв.м., кімнати 14.60 кв.м., кімнати 21.70 кв.м. в житловому будинку літера «А», сараїв літера «Є», «И», «З», навісу літера «Ж», 1/2 частини паркану. Додатковим рішенням Новоселицького районного суду від 04 грудня 2007 року, за іншими співвласниками вказаного домоволодіння було визнано право власності та визначено їх частку в майні спільної сумісної власності, яка становить 51/100 частини. Разом з тим, вищевказаними рішеннями суду [PERSON] та [PERSON] не було визначено їх власні частки в майні спільної сумісної власності. В той же час, із вирахуванням 51/100 частин інших власників, їх частка у вказаному домоволодінні складає 49/100 частин, яка належало їм на праві спільної сумісної власності, оскільки частки кожного з них не були визначені. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 49/200 частин вказаного домоволодіння. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до заповіту, який був складений 17 травня 2010 року та посвідчений секретарем виконкому Костичанівської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповів позивачу все своє майно. Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняв своєчасно як спадкоємець за заповітом, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також звернувся із відповідною заявою до нотаріальної контори протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] .. Однак, у зв`язку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та своєчасно прийняв спадщину, інших спадкоємців не має, то право власності на 49/200 частини домоволодіння слід визнати за ним в порядку спадкування. Окрім цього, [PERSON] не визначено його власну частку в майні спільної сумісної власності, що також унеможливлює отримання ним свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно. При вирішенні даної позовної вимоги суд виходить з того, що згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визначення за [PERSON] 49/200 частин у вказаному домоволодінні, як його власну частку в майні спільної сумісної власності. На підставі ст.ст. 328, 1218, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved