Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , є власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності па нерухоме майно. Вказаний житловий будинок був придбаний позивачем на підставі договору купівлі-продажу 02.06.2011 року, який посвідчений органами нотаріату Бершадського району Вінницької області. В 2009 році позивач разом зі своєю дружиною вирішили створити дитячий будинок сімейного типу родини [PERSON] . Такий будинок було створено 15.06.2009 на підставі розпорядження Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області згідно розпорядження №280 від 15.06.2009. Після створення дитячого будинку сімейного типу на підставі відповідних розпорядчих документів вони з дружиною влаштовували в сім`ю дітей вихованців. Вказаний будинок сімейного типу продовжує діяти і по даний час. Відповідно до розпорядження голови Бершадської районної державної адміністрації №280 від 15.06.2009 року вони прийняли в дитячий будинок сімейного типу [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Всі вони проживали в дитячому будинку до досягнення повноліття. Також, на прохання органів опіки та піклування позивач разом зі своєю дружиною вирішили також прописати відповідачів по справі у буднику за адресою [ADDRESS] , який належить позивачеві на праві власності. Після досягнення повноліття, відповідачі по справі вибули з прийомної сім`ї - дитячого будинку сімейного типу і фактично з того часу в дитячому будинку не проживають. Так, згідно розпорядження голови Бершадської райдержадміпістрації від 10.04.2017 №172 в зв`язку із досягненням повноліття та відповідно закінченням навчального закладу виведено з дитячого будинку сімейного типу [PERSON] . Аналогічно, згідно розпоряджень від 06.11.2017 року №525 та від 26.07.2019 року № 183 в зв`язку із досягненням повноліття та закінченням навчального закладу виведено із дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, починаючи із часу виведення вище зазначених осіб із дитячого будинку сімейного типу за адресою реєстрації місця проживання - [ADDRESS] вони не проживають. Позивачеві відомо, що після того, як відповідачі по справі припинили проживання в дитячому будинку сімейного типу, вони проживали та працювали в Дніпропетровській області. Деякий час позивач спілкувався з ними по телефону. Позивач та його дружина неодноразово просили та пропонували відповідачам, щоб вони знялися з реєстрації місця проживання за адресою в [ADDRESS] . Однак, не бажаючи цього робити, із незрозумілих для позивача причин, відповідачі перестали спілкуватися з позивачем та на даний час їх місце проживання протягом уже більше як двох років позивачеві не відомо. Будь-яких речей відповідачів по справі в будинку за місцем реєстрації не зберігається, ніякої участі в утриманні житлового будинку, оплаті комунальних послуг вони не приймають і будь-якого відношення до житлового будинку вони не мають. Реєстрація відповідачів за вище зазначеною адресою без проживання порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Представник позивача адвокат Куцяк Ф.Г. надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу просив слухати у його відсутність. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не явилися, причини неявки не повідомили. Відзиву, жодних клопотань від них до суду не надходило. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Вказаний житловий будинок був придбаний позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2011, який посвідчений органами нотаріату Бершадського району Вінницької області. В 2009 році позивач разом зі своєю дружиною вирішили створити дитячий будинок сімейного типу родини [PERSON] . Такий будинок було створено 15.06.2009 на підставі розпорядження Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області згідно розпорядження №280 від 15.06.2009 року. Після створення дитячого будинку сімейного типу на підставі відповідних розпорядчих документів вони з дружиною влаштовували в сім`ю дітей вихованців. Відповідно до розпорядження голови Бершадської районної державної адміністрації №280 від 15.06.2009 року вони прийняли в дитячий будинок сімейного типу [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Всі вони проживали в дитячому будинку до досягнення повноліття. Також, на прохання органів опіки та піклування позивач разом зі своєю дружиною вирішили також прописати відповідачів по справі у буднику за адресою [ADDRESS] , який належить позивачеві на праві власності. Після досягнення повноліття, відповідачі по справі вибули з прийомної сім`ї - дитячого будинку сімейного типу і фактично з того часу в дитячому будинку не проживають. Так, згідно розпорядження голови Бершадської райдержадміпістрації від 10.04.2017 року №172 в зв`язку із досягненням повноліття та відповідно закінченням навчального закладу виведено з дитячого будинку сімейного типу [PERSON] . Аналогічно, згідно розпоряджень від 06.11.2017 року №525 та від 26.07.2019 року № 183 в зв`язку із досягненням повноліття та закінченням навчального закладу виведено із дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, починаючи із часу виведення вище зазначених осіб із дитячого будинку сімейного типу за адресою реєстрації місця проживання- [ADDRESS] вони не проживають, а саме - [PERSON] не проживає за адресою місця реєстрації - з жовтня 2017 року, [PERSON] - з жовтня 2017 року та [PERSON] - з липня 2019 року, що також підтверджується відповідними довідками виконкому Джулинської сільської ради. Позивачеві відомо, що після того, як відповідачі по справі припинили проживання в дитячому будинку сімейного типу, вони проживали та працювали в Дніпропетровській області. Деякий час позивач спілкувався з ними по телефону. Позивач та його дружина неодноразово просили та пропонували відповідачам, щоб вони знялися з реєстрації місця проживання за адресою в [ADDRESS] . Однак, відповідачі не виконали дане прохання. Будь-яких речей відповідачів по справі в будинку за місцем реєстрації не зберігається, ніякої участі в утриманні житлового будинку, оплаті комунальних послуг вони не приймають. Реєстрація відповідачів за вище зазначеною адресою без проживання порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією. Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.» Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до абз. 2 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом заняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичною особою померлою». Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що оскільки факт відсутності відповідачки за місцем її реєстрації понад 1 рік встановлено, а визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням має для позивачів, як власників житла, важливе юридичне значення, позов слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved