Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Виклад позиції позивача та відповідачів. У жовтні 2021 року представник [PERSON] адвокат Тумка В.А. звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.12.2021 по проспекту Курському у м.Суми [PERSON] , керуючи автомобілем РУТА, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під час руху при повороті ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю Renault Megane II, реєстраційний номер [NUMBER] , за кермом якого перебував позивач. Внаслідок таких дій [PERSON] сталося зіткнення автомобілів і відповідно вони отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.10.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.01.2021 та постановою Сумського апеляційного суду від 15.04.2021 по справі № 592/70/21 він був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і на нього було накладене адміністративне стягнення. Власником автомобіля РУТА, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець. Із судових постанов, пояснень [PERSON] слідує, що останній на момент ДТП перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] - працював водієм. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу, крім матеріальної, заподіяна також і моральна шкода: Знаходження в салоні автомобіля під час зіткнення з іншим транспортним засобом - це для будь-якої людини значний стрес, і позивач не є виключенням. Він переніс велике нервове потрясіння. Також в салоні автомобіля позивача під час ДТП знаходились його батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Внаслідок ДТП батьку позивача стало погано, довелося викликати екстрену медичну допомогу. Весь той час, до приїзду бригади швидкої допомоги і надання [PERSON] медичної допомоги, позивач не міг знайти собі місця, оскільки дуже хвилювався за життя і здоров`я батька. Це була дуже велика нервова напруга для позивача. Крім того, позивачу була завдана психологічна травма внаслідок миттєвої втрати речі, яку він намагався зберегти у гарному стані як можна довше. При цьому хочу зазначити, що усунення наслідків ДТП пов`язано з великою нервовою напругою і фізичними навантаженнями. Все це відбилося на здоров`ї та життєдіяльності позивача. Враховуючи глибину, тривалість, характер та обсяг страждань, стан здоров`я, вимушених змін у житті, зусиль, які необхідно прикласти для хоча б часткового, оскільки повне неможливо, відновлення попереднього стану, заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у 30000 гривень. Просив суд стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 30000 грн. моральної шкоди. 05.01.2022 від представника відповідача ФОП [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що проти позовних вимог заперечують у повному обсязі. Події дорожньо-транспортної\~пригоди,\~на які\~посилається позивач\~в позовній\~заяві не\~відповідають фактичним\~обставинам справи,\~оскільки відбулися\~не 28.12.2021,\~як вказано\~в позові,\~а 28.12.2020.\~ [PERSON] \~не є\~належним відповідачем.\~В заявленій\~позовній заяві\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~немає жодного\~посилання на\~судове рішення,\~яке б\~підтверджувало вину\~останнього у\~спричиненні позивачу\~моральної чи\~матеріальної шкоди.\~Позивач вказує,\~що від\~вказаної ДТП\~йому були\~спричинені моральні\~збитки які\~він оцінює\~солідарно у\~30000\~грн.\~Однак,\~позивачем не\~надано розрахунку\~розміру шкоди\~з яких\~міркувань він\~виходив визначаючи\~його,\~не надано\~жодного доказу\~підтверджуючого факт\~завдання йому\~моральної шкоди.\~05.04.2021\~позивач за\~страховим полісом\~вже отримав\~відшкодування від\~СК «Омега»\~більше 28\~000\~грн.\~та 2\~000\~грн.\~франшизи від\~водія [PERSON] \~при свідках\~під розписку\~одразу ж\~на місці\~ДТП. Посилання\~позивача на\~перенесений стрес\~та значне\~погіршення самопочуття\~його рідних,\~які під\~час ДТП\~знаходились в\~салоні автомобіля\~не відповідає\~дійсності,\~оскільки в\~картці виїзду\~екстреної медичної\~допомоги №\~419\~від 28.12.2020\~в графі\~(Надана\~медична допомога),\~вказано:\~«Проведена бесіда.\~Надані рекомендації». Всі посилання позивача на перенесені великі нервові потрясіння є безпідставними та нічим не обґрунтовані. Жодних курсів лікування чи проведення в подальшому медичних реабілітаційних заходів відновлення, саме спричинених дорожньо-транспортною пригодою 28.12.2020 в позові не вказано. Із заявленого цивільного позову вбачається, що вимоги позивача в частині нанесення моральної шкоди викладено виключно на самооцінці подій без відповідних розрахунків і належних доказів та як такі, що не відповідають чинному законодавству України. 10.01.2022 надійшла відповідь на відзив представника позивача, відповідно до якого, вважає наведені у відзиві доводи необґрунтованими, з посиланням на ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст.1167, ч. 1 ст. 1172 ЦК України оскільки станом на 28.12.2020 [PERSON] був працівником фізичної особи-підприємця [PERSON] і шкоду позивачу він завдав під час виконання трудових обов`язків, то відповідно [PERSON] є відповідальним за відшкодування моральної шкоди. 13.01.2022 ознайомившись з відповіддю на відзив, представник відповідача вважає наведені в ній доводи необґрунтованими та як такі, що не стосуються [PERSON] . Відповідь на відзив побудована на провині водія [PERSON] , за дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 28.12.2020. Проте, цей факт ніхто і не заперечує, оскільки є судове рішення з цього приводу по справі №592/70/21 від 11.01.2021, яке набрало законної сили. Окрім того, [PERSON] дійсно колись працював водієм маршрутного автобусу у ФОП [PERSON] та звільнився за згодою сторін, у відповідності до ст. 36 КЗпП України 19.02.2021. Цей факт не заперечується. Проте, в трудовому договорі № 22-П-20 від 25.09.2020 між працівником та фізичною особою-підприємцем в п. 2 Договору, чітко зазначено, що саме водій «несе відповідальність за скоєння ДТП з вини працівника». Посилання сторони позивача на ч. 1 ст.1172 ЦК України в цьому випадку є не досить коректною щодо моральної відповідальності з боку підприємця [PERSON] перед [PERSON] ДТП за участі водія [PERSON] відбулася не за маршрутом № 17-А «Роменська - Хіммістечко», який згідно договору № 89/26-17 від 10.03.2017 обслуговується підприємцем та в якому зазначено автобус [NUMBER] . Водій [PERSON] після автопригоди в своєму поясненні від 28.12.2020 зазначив працівникам поліції, що рухався по вулиці Курській в бік газової АЗС. Проте, це вибір водія [PERSON] , а не відповідальність підприємця [PERSON] . Автобусний парк ФОП [PERSON] знаходиться за адресою [ADDRESS] . А кілька газових заправочних станцій в м. Суми знаходяться значно ближче, чим та, на яку рухався водій [PERSON] за власної ініціативи, а не виконуючи службовий обов`язок. В «Посадовій інструкції водіїв ФОП [PERSON] » з якою водій [PERSON] ознайомився під час прийому на роботу п.3.4 (Інструкції) заправка транспортного засобу та п. 5.2 (Інструкції) відповідальність за ДТП з вини водія покладено саме на працівників-водіїв. За результатами розгляду засідання комісії з питань безпеки дорожнього руху від 29.01.2021 саме водій [PERSON] визнаний винуватцем ДТП від 28.12.2020. В даному конкретному випадку, складова щодо моральної відповідальності та солідарного відшкодування [PERSON] за вчинене іншою особою правопорушення є як така, що йде в розріз з принципом моральної справедливості. Просить позовні вимоги залишити без задоволення. Процесуальні дії у справі. 27.10.2021 ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду на 09.12.2021. Ухвалою суду від 09.12.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА", відкладено судовий розгляд на 10.01.2022. Позиції учасників судового провадження. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав частково, в зв`язку з встановленим фактом, що ДТП 28.12.2020 відбулось за участі [PERSON] та [PERSON] під час виконання останнім трудових обов`язків з ФОП [PERSON] , просив стягнути саме з відповідача ФОП [PERSON] 30000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Представник відповідача ФОП [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що вина [PERSON] в порушенні Правил дорожнього руху в наслідок чого відбулась ДТП 28.12.2020 під час виконання трудових обов`язків у ФОП [PERSON] не заперечується та позовні вимоги позивача визнаються у сумі 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, через недостатність обґрунтування розміру завданої моральної шкоди у сумі 30000 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надано, за інформацією сина [PERSON] [PERSON] , викладеної в письмовій заяві від 08.12.2021, [PERSON] отримав 25.11.2021 першу (1) Б групу інвалідності. Представник третьої особи - Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" в судове засідання не з`явився, пояснень щодо позову або відзиву суду не надано. Фактичні обставини, встановлені судом. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу автомобілю Renault Megane II, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 9). 28.12.2020 по проспекту Курському у м.Суми [PERSON] , керуючи автомобілем РУТА, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під час руху при повороті ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю Renault Megane II, реєстраційний номер [NUMBER] , за кермом якого перебував [PERSON] . Внаслідок таких дій [PERSON] сталося зіткнення автомобілів і відповідно вони отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.10.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.01.2021 та постановою Сумського апеляційного суду від 15.04.2021 по справі № 592/70/21 він був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і на нього було накладене адміністративне стягнення. У судових рішеннях зазначено, що внаслідок ДТП травмованих немає (а.с.5,-7). Відповідно до відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Сумській області від 10.08.2021 № 31/18-Т-53 (а.с. 8) власником автомобіля РУТА, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] [PERSON] є фізичною особою-підприємцем (а.с.11). Згідно Постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.01.2021 та Постанови Сумського апеляційного суду Сумської області від 15.04.2021 [PERSON] працював водієм у ФОП [PERSON] (а.с. 5-7). Виконання трудових функцій [PERSON] у ФОП [PERSON] 28.12.2020 під час настання ДТП визнано у судовому засіданні представником [PERSON] та не оспорюється. Крім того, дана обставина підтверджується трудовим договором № 22-П-20 від 25.09.2020; Договором № 29/26-17 від 10.03.2017 про організацію перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування в м. Суми, укладеного між Виконавчим комітетом СМР та ФОП [PERSON] по організації перевезення пасажирів і багажу на об`єкті конкурсу № 26: маршрут № 17А «Роменська-Хіммістечко» транспортним засобом РУТА [NUMBER] ; Протоколом № 1 засідання комісії з питань безпеки дорожнього руху від 29.01.2021 по факту ДТП 28.12.2020 за участі водія ФОП [PERSON] [PERSON] ; Посадовою інструкцією водія автобуса, затвердженого ФОП [PERSON] 10.09.2019 з якою ознайомлено водія [PERSON] . Відповідно до розписки [PERSON] від 28.12.2020, він отримав від [PERSON] 28.12.2020 в якості франшизи 2000 грн., зазначеній у страховому полісі, в рахунок відшкодування шкоди за ДТП, також позивачем отримано від Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" 28143 грн. в якості страхового відшкодування ФОП [PERSON] за договором АР/4931848, акт 712-16046 - дана обставина визнана у судовому засіданні представником позивача [PERSON] та підтверджено платіжним дорученням № 816 від 05.04.2021. Згідно вимог частин 6 і 7 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить із такого. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12 та 81 ЦПК України. Ураховуючи, що внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, що спричинило моральні страждання позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем ФОП [PERSON] за шкоду завдану його працівником [PERSON] під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з характеру правопорушення, глибини і ступеня моральних страждань позивача, обсягу змін, які відбулись у його житті у зв`язку з пошкодженням належного йому майна, отриманим позивачем повним відшкодуванням завданої матеріальної шкоди без звернення до суду, а також з дотриманням вимог розумності і справедливості, справедливого балансу між порушеними правами позивача та інтересами відповідача, вважає, що з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у сумі 5000 грн. Отже, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Судові витрати. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною другою вказаної вище статті розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, а саме: на 16.7%, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 151 грн. 64 коп. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial