Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником вищевказаного будинку. Відповідачі зареєстровані в будинку, проте понад рік там не проживають та з реєстраційного обліку не знімаються,чим створюють їй перешкоди як власнику в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. Представник позивача [PERSON] адвокат Порхун О.П. у підготовче засідання не прибула, до суду надала заяву в якому просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не прибула, до суду надала заяву про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не прибула, до суду надала заяву про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому засіданні. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. У підготовчому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 24.12.2011 року (а.с.7), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8). В даному будинку зареєстровані двоюрідна сестра позивача [PERSON] , [INFO] , та племінниця позивача [PERSON] , [INFO] , які є відповідачами по справі, проте більше одного року в ньому не проживають та спільним побутом з позивачем не пов`язані, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 957 від 18.08.2021 року (а.с.9), довідками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 23.10.2021 року (а.с.19-20). Статтею 41 Конституції України та ст. 319 ч. 1 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положенням ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для особистого проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і мають право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в будинку по [ADDRESS] понад рік не проживають, але зареєстровані в ньому і тим самим чинять перешкоди позивачеві у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки позивач бажає їх залишити за собою, а відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи за зверненням особи в межах заявлених нею позовних вимог.

Outcome: approved