Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] , за яким просить стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу за договором позики у розмірі 353080 гривень; штраф за невиконання зобов`язань у розмірі 10621,42 гривня; проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 167161,4 гривня; судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5308,63 гривень, обґрунтовуючи свої вимоги таким. [PERSON] 25.03.2015 року було надано [PERSON] позику: грошові кошти в розмірі 13000 доларів США (тринадцять тисяч доларів США) на строк до 25.03.2016 року. Зазначені обставини підтверджуються складеною та підписаною Відповідачем власноруч розпискою від 25.03.2015 року, згідно якої, [PERSON] зобов`язувався повернути Позивачу позичену суму коштів в розмірі 13000 доларів США до 25.03.2016 року. Протягом певного часу існування боргових зобов`язань Відповідач лише висловлював наміри та обіцянки щодо повернення суми боргу, проте жодних коштів фактично сплачено не було. Будь-які спроби Позивача встановити зв`язок з Відповідачем для врегулювання спору в досудовому порядку, [PERSON] ігнорує, таким чином грошові кошти повернути відмовляється. До сьогоднішнього часу Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання. 30.01.2019 року позивачем на адресу реєстрації Відповідача направлено претензію з вимогою сплати суму позики в повному обсязі протягом 30 календарних днів, з моменту отримання претензії. Проте, вручити претензію Відповідачу так і не вдалось. Термін виконання зобов`язань, передбачений розпискою прострочено, боржник грошові кошти не повернув, претензію вручити не видається можливим, внаслідок чого [PERSON] вимушена звернутися за захистом своїх прав до суду. Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позов, посилаючись на таке. В обґрунтування позову вказано, що 25.03.2015 року [PERSON] отримав від Позивача 13000 доларів США, про що свідчить складена власноруч та підписана Відповідачем розписка, та зобов`язався повернути Позивачу суму коштів до 25.03.2016 року. Заперечуючи щодо поданої позовної вимоги, Відповідач наголошує на тому, що ніколи не отримував від Позивача гроші у борг у сумі 13000 доларів США, не складав та не підписував вказану розписку. Більш того, 25 березня 2015 року не зустрічався з [PERSON] на підставі того, що вже деякій час між Позивачем та Відповідачем були перервані всі відносини через відмову Відповідача продовжувати в подальшому сімейні стосунки (Позивач і Відповідач проживали деякий час в цивільному шлюбі). Як вбачається з копії розписки, вона була складена у м. Одесі, але в цей час Відповідач знаходився в іншому місці, що можуть підтвердити свідки. Розписка сфальсифікована Позивачем, щоб помститися Відповідачу, мабуть за порушені сімейних планів у майбутньому. Щодо цього факту фальсифікації, Відповідач не звертався до поліції про порушення кримінальної справи щодо підробки документів, сподіваючись на розум Позивача і мирного врегулювання цього питання. Щодо позовних вимог в розмірі, частині стягнення штрафу користування чужими грошовими коштами. У позовній заяві Позивач посилається на ст. 533 ЦК України та переводить суму боргу, яка визначена у фальсифікованої розписки в гривні та розраховує заборгованість виходячи з курсу НБУ станом на 21.03.2019 року. Слід зазначити, що як Верховний Суд України так і нині діючий Верховний Суд неодноразово формували правові позиції у подібних справа. Так, у постанові від 02 липня 2014 року (справа № 6-79цс14) Верховний Суд України зробив висновок, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. У постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року в справі № 6-1672цс16 також зазначалось, - якщо особа, яка отримала позику в іноземній валюті, не виконала своїх зобов`язань, то з неї стягується сума, визначена в гривневому еквіваленті. Подібний висновок було зроблено ї у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц, де вказано, що, рішення суду про стягнення з відповідача суми боргу в іноземній валюті за відсутності у позивача індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій є неправомірним й недопустимим способом захисту цивільних прав, оскільки іноземна валюта у спірних правовідносинах між названими сторонами спору може бути виключно валютою боргу, втім не валютою платежу. Велика Палата Верховного Суду з метою забезпечення розвитку права та для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень дійшла висновку про необхідність формування єдиної правозастосовної практики у спорах про стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Так Велика Палата Верховного Суду, Постановою від 16.01.19 по справі № 373/2054/16-ц змінила, виключивши із судових рішень попередніх інстанцій вказівку про здійснення перерахунку суми, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом долара США на день платежу. Таким чином Велика Палата Верховного Суду, Постановляючи рішення у даній справі, відступила від наведених вище правових висновків. Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З огляду на те, що в підробленої розписки проценти від суми позики, не встановлені, то визначається розмір процентів, на рівні облікової ставки Національного банку України, починаючи з 25.03.15 року по 25.03.16 року, так як після спливу визначеного розпискою строку надання позики, право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси кредитодавця в правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Але не зважаючи на приписи ЦК України, Позивач нараховує проценти за користування грошовими коштами посилаючись на ч. 1 ст. 1048 ЦК України з 21.03.2016 по 21.03.2019, відповідно до ст. 625 ЦК України з 21.03.2016 по 21.03.2019 тобто, одночасно застосовуючи дві статті 625 та 1048 ЦК України, та нарахування штрафу, якій не передбачений договором. Вимоги Позивача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не підлягають задоволенню за їх недоведеністю та безпідставністю. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягала встановленню обставина чи підписував відповідач договір поруки, а без встановлення цих обставин, рішення не може вважатися законним та обґрунтованим. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Просив суд відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. [PERSON] звернувся до суду із клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи, перед якою просив поставити такі питання: 1) Чи виконано рукописний текст у розписки від 25.03.2015 [PERSON] ? 2) Чи виконані рукописні тексти у розписки від 25.03.2015 однією особою? 3) Особою якої статі виконано рукописний текст? Проведення експертизи доручити Одеському науково - дослідному інституту судових експертиз при Міністерстві юстиції України (65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 21) та оплату за проведення судової почеркознавчої експертизи покласти на [PERSON] . Витребувати для проведення даної експертизи у позивача оригінал розписки. На час проведення судової експертизи провадження у справі № 521/4838/19 зупинити, з метою повного та всебічного розгляду справи, посилаючись на те, що позивач вказує, що 25.03.2015 року [PERSON] отримав від неї 13000,0 доларів США, про що свідчить складена власноруч та підписана [PERSON] розписка. Заперечуючи проти позову, відповідач наголошує на тому, що він ніколи не отримував від позивача гроші у борг у сумі 13000,0 доларів США, не складав та не підписував вказану розписку. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2019 року була призначена по цій справі судова почеркознавча експертиза, виконання якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Одеса, вул. Ланжеронівська, буд. 21). На вирішення експерта поставлені такі питання: 1. Чи виконано рукописний текст у розписці від 25.03.2015 р. [PERSON] ? 2. Чи виконані рукописні тексти у розписці від 25.03.2015 р. однією особою? 3. Особою якої статі виконано рукописний текст у розписці від 25.03.2015 р.? Оплату витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, покладено на [PERSON] . Зобов`язано [PERSON] за вимогою судового експерта надати оригінал розписки від 25.03.2015 р. Надано для проведення експертизи матеріали цивільної справи №521/4838/19, експериментальний зразок почерку за розпискою від 25.03.2015 р., відібраний у [PERSON] в судовому засіданні 05 листопада 2019 року. До суду 03.04.2020 року надійшов лист із судової установи з повідомленням про не можливість виконання експертизи з посиланням на те, що 27.11.2019 року до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшла ухвала від 05.11.2019 року за матеріалами справи №521/4838/19 (№2/521/2572/19) про призначення судово-почеркознавчої експертизи, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою. 17.12.2019 року до суду направлені лист на погодження строків виконання експертизи, клопотання про необхідність надання оригіналу досліджуваної розписки від 25.03.2015, вільних зразків почерку [PERSON] , які не відносяться до даної справи за 2013 - березень 2015 рр., експериментальних зразків його почерку та рахунок вартості робіт №19-8111/41 на суму 7536,00 грн. Враховуючи те, що станом на 30.03.2020 року клопотання експерта не було виконано та рахунок вартості проведення експертизи не сплачений, відповідно до п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, Ухвала суду від 05.11.2019 залишена без виконання. Ухвалою суду від 08 квітня 2020 року було поновлено провадження у справі. До суду представником відповідача надано клопотання про повторне направлення ухвали для виконання експертизи. В судовому засіданні, яке відбулося 29 вересня 2020 року, у відповідача [PERSON] додатково відібрані експериментальні зразки його почерку за розпискою (4 екземпляри, однин екземпляр експериментального зразку почерку, відібраний в судовому засіданні 05.11.2019 року, перебуває в матеріалах справи (а. с. 106), експериментальні зразки підпису на восьми аркушах. Позивачем [PERSON] надано суду оригінал розписки від 25.03.2015 р. Відповідачем [PERSON] в якості вільних зразків почерку [PERSON] , які не відносяться до даної справи за 2013 - березень 2015 рр., надано: Договір позики від 02 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] ; Договір підряду (матеріали підрядника) від 12 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] . Інших документів відповідач не надав, посилаючись на їх відсутність. Представник позивача та позивач заперечували проти використання наданих документів в якості вільних зразків почерку [PERSON] , які не відносяться до даної справи за 2013 - березень 2015 рр., оскільки судовий експерт за клопотанням від 12 грудня 2019 року, просив надати «вільні зразки почерку [PERSON] (співставні за буквеним та цифровим складом з досліджуваним текстом) достовірно виконані ним самим у оригіналах різних документів, які не відносяться до даної справи за 2013 - березень 2015 рр., бажано не менше 10 документів». Надані договори не містять нотаріального посвідчення. А тому не можуть вважатися таким, що виконані «достовірно» самим [PERSON] . Представник відповідача заперечувала проти позиції сторони позивача, вказуючи на те, що визначати «достовірність» документів має експерт, а не сторона по справі. Ухвалою суду від 29 вересня 2020 року направлено матеріали цивільної справи № 521/4838/19 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз при Міністерстві юстиції України для виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси (м. Одеса, вул. Успенська, 83/85) від 05 листопада 2019 року про призначення судової почеркознавчої експертизи. До суду 14.01.2021 року надійшов лист із експертної установи з повідомленням про не можливість виконання експертизи з посиланням на те, що 29.10.2020 року до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшла ухвала від 29.09.2020 про призначення судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи №521/4838/19 (провадження №2/521/362/20), за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою. 10.11.2020 року до суду направлені клопотання про необхідність надання вільних зразків підписів [PERSON] , які не відносяться до даної справи та рахунок вартості робіт №20-6434/41 на суму 7845 грн.12 коп. Враховуючи те, що станом на 11.01.2021 клопотання експерта не було виконано та рахунок вартості проведення експертизи не сплачений, відповідно до п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, Ухвала суду від 29.09.2020 залишена без виконання. Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року було поновлено провадження у справі. В судовому засіданні, яке відбулося 11 лютого 2021 року, представника відповідача [PERSON] [PERSON] повідомлено про необхідність надання для проведення експертизи вільних зразків почерку [PERSON] (співставні за буквеним та цифровим складом з досліджуваним текстом) достовірно виконані ним самим у оригіналах різних документів, які не відносяться до даної справи за 2013 - березень 2015 рр. Стороні відповідача надано час для надання документів, які вимагає експерт до 25 лютого 2021 року. В судовому засіданні, яке відбулося 25 лютого 2021 року, представником відповідача до суду на вимогу експерта в якості вільних зразків почерку [PERSON] , які не відносяться до даної справи за 2013 - березень 2015 рр., надано: Договір оренди нежитлового приміщення від 2013 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] , Договір № 72113 від 07 лютого 2013 р. між ПП «Старлет» та [PERSON] , Договір найму обладнання від 10 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , Договір підряду № 21-09/15 від 21 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] . Інших документів представник відповідача не надав, посилаючись на їх відсутність. Стороною відповідача до суду надано оригінал квитанції № ПН1699 від 10 лютого 2021 року про оплату вартості судової експертизи на суму 7845,20 грн. Представник позивача та позивач заперечували проти використання наданих документів в якості вільних зразків почерку [PERSON] , які не відносяться до даної справи за 2013 - березень 2015 рр., оскільки судовий експерт за клопотанням просив надати «вільні зразки почерку [PERSON] (співставні за буквеним та цифровим складом з досліджуваним текстом) достовірно виконані ним самим у оригіналах різних документів, які не відносяться до даної справи за 2013 - березень 2015 рр.». Надані договори не містять нотаріального посвідчення. А тому не можуть вважатися таким, що виконані «достовірно» самим [PERSON] . Ухвалою суду від 25 лютого 2021 року направлено матеріали цивільної справи № 521/4838/19 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз при Міністерстві юстиції України для виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси (м. Одеса, вул. Успенська, 83/85) від 05 листопада 2019 року про призначення судової почеркознавчої експертизи. 08.04.2021 року до суду направлено клопотання експерта про необхідність надання вільних зразків почерку [PERSON] , співставних із досліджуваним об`єктом за буквеним та цифровим складом, виконані ним самим у оригіналах документів різного характеру (бажано з офіційних джерел), максимально наближені за часом виконання до досліджуваного об`єкту, 10-15 зразків. Такі зразки можуть знаходиться у заявах, листах, договорах, довіреностях, особистих щоденниках тощо. 19.05.2021 року справа направлена до експертної установи для проведення експертизи. Повідомлено про необхідність проведення експертизи за матеріалами справи. До суду 17.09.2021 року надійшло повідомлення з експертної установи № 21-1945 від 16 липня 2021 року про не можливість виконання експертизи з посиланням на те, що оскільки на виконання клопотання експерта інші зразки почерку [PERSON] до судово-експертної установи не представлені, а наявних в розпорядженні експерта зразків почерку Бородіна С.А. вкрай недостатньо для вирішення питань Ухвали, на підставі ст. 72 ЦПК України, пп. 2.2 та 4.10 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮ України від 08.10.1998 № 53/5 (зі змінами та доповненнями), повідомлено про неможливість надання висновку. Представник відповідача адвокат Стеблинська О.А. 12 січня 2022 року звернулася до суду із клопотанням про призначення у справі повторної судової почеркознавчої експертизи Ухвалою суду від 12 січня 2022 року у задоволенні заяви представника відповідача про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою - відмовлено. Суд розцінив поведінку відповідача, як ухилення від проведення експертизи, оскільки сторона відповідача є ініціатором проведення судової почеркознавчої експертизи, відповідних документів на вимогу судового експерта на підставі ст. 72 ЦПК України, пп. 2.2 та 4.10 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮ України від 08.10.1998 № 53/5 (зі змінами та доповненнями), тривалий час не надає, посилаючись на їх відсутність. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі. В судовому засідання представник відповідача заперечував проти позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що [PERSON] 25.03.2015 року було надано [PERSON] позику: грошові кошти в розмірі 13000 доларів США (тринадцять тисяч доларів США) на строк до 25.03.2016 року. Зазначені обставини підтверджуються складеною та підписаною Відповідачем власноруч розпискою від 25.03.2015 року, згідно якої, [PERSON] зобов`язувався повернути Позивачу позичену суму коштів в розмірі 13000 доларів США до 25.03.2016 року. Протягом певного часу існування боргових зобов`язань Відповідач не повернув суми боргу. Посилання представника Відповідача в судовому засіданні на те, що ці кошти фактично є спільним майном подружжя, оскільки сторони проживали разом без реєстрації шлюбу, не можуть бути прийняті судом, оскільки до суду не надано жодного доказу на підтвердження цих доводів. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно зі ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Приписами ч. 2 ст. 640 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Борговий документ (розписка) позичальника є підтвердженням передання йому позикодавцем коштів у зазначеній сумі в борг. Стаття 1049 ЦК України зобов`язує позичальника повернути позикодавцеві позику. Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14: «Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно курсу НБУ станом на 21.03.2019 року 1 долар США = 27,16 гривень. Отже, борг в гривнях становить: 13 000 ? 27,16 = 353080 гривень. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Правомірність нарахування та виникнення права вимоги щодо сплати процентів, передбачених ч. 1 ст. 1048 ЦК України підтверджена постановою Великої Палати Верховного Суду № 12-14гс18 від 10.04.2018 року, відповідно до якої термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої статті 1054 ЦК та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 ЦК. Правовідносини щодо повернення грошових коштів за борговою розпискою є договірними правовідносинами, а отже, до них застосовуються положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Розрахунок процентів за користування грошовими коштами Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку 353 080гривня21.03.201621.03.2019 Формула розрахунку процентів: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Ставка %] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів] Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% на рік)Сума 21.03.201621.04.201632353 08022,0%22,0%6810 22.04.201626.05.201635353 08019,0%19,0%6432,8 27.05.201623.06.201628353 08018,0%18,0%4875,4 24.06.201628.07.201635353 08016,5%16,5%5586,4 29.07.201615.09.201649353 08015,5%15,5%7347 16.09.201627.10.201642353 08015,0%15,0%6094,2 28.10.201613.04.2017168353 08014,0%14,0%22751,8 14.04.201725.05.201742353 08013,0%13,0%5281,7 26.05.201726.10.2017154353 08012,5%12,5%18621,3 27.10.201714.12.201749353 08013,5%13,5%6399 15.12.201725.01.201842353 08014,5%14,5%5891,1 26.01.201801.03.201835353 08016,0%16,0%5417,1 02.03.201812.07.2018133353 08017,0%17,0%21871,6 13.07.201806.09.201856353 08017,5%17,5%9480 06.09.201821.03.2019197353 08018,0%18,0%34302 Всього:167161,4 Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (ст. 536 ЦКУ), це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо розрахунок штрафу. Періоди нарахування штрафу невиконаного грошового зобов`язання з урахуванням позовної давності в 1 рiк: Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку 353 080гривня21.03.201821.03.2016 Формула розрахунку пені: [Пеня] = [Сума боргу] ? [Ставка штрафу (%)] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів] Вказаний відсоток: 3% на рік Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% на рік)Сума 21.03.201812.07.2018114353 080.001733 308.31 13.07.201806.09.201856353 080.0017.531 625.14 07.09.201821.03.2019196353 080.001835 687.97 Всього:10 621.42 Штраф за невиконання зобов`язань за вказані періоди складає 10 621.42 грн. Таким чином, борг [PERSON] за зобов`язанням складає: -сума боргу передбаченого розпискою 13000,0 доларів США, що складає 353080 гривень; -сума процентів за користування грошовими коштам 167161,4 гривень; -сума штрафу за невиконання зобов`язання 10621,42 гривня. Верховний Суд у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначив, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. При визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення суд зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 5308,63 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved