Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кропивницької Міської ради, [PERSON] про визнання недійсним рішення, скасування права спільної часткової власності на земельну ділянку, просив: визнати недійсним та скасувати рішення Кіровоградської міської ради, восьма сесія сьомого скликання від 07 квітня 2017 року №878, в частині передачі у спільну часткову власність [PERSON] (23/50ч.) та [PERSON] (27/50 ч.) земельної ділянки (кадастровий номер: 3510100000:39:334:0034) площею 0,1095 га., по [ADDRESS] , як наслідок скасувати право власності [PERSON] на 23/50 частки земельної ділянки, яку зареєстровано 28 квітня 2017 року, номер запису про право власності: 20263319, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35054579, право власності [PERSON] на 27/50 частки земельної ділянки, яку зареєстровано 26 червня 2017 року, номер запису про право власності: 21101925, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35862394; визнати за [PERSON] право користування 2/3 частки земельної ділянки по [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право користування 1/3 частки земельної ділянки по [ADDRESS] . Також, просив суд стягнути з відповідача [PERSON] понесені судові витрати, у тому числі на правову допомогу. В обґрунтування поданого позову зазначено, що позивач є власником 23/50 частини житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 26 травня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Прохор Л.Є., зареєстровано в реєстрі за номером 1696. Відповідач є співвласником та їй належить 27/50 частини житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS] , на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому № 1160 від 22 лютого 1995 року. Вказано, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1095 га, кадастровий номер 3510100000:39:334:0034 належить на праві власності: [PERSON] - 23/50 ч. та [PERSON] - 27/50 ч., на підставі рішення Кіровоградської міської ради № 878 від 07 квітня 2017 року. Право власності позивача на 23/50 ч. земельної ділянки зареєстровано 28 квітня 2017 року, номер запису про право власності: 20263319, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35054579. Право власності відповідача на 27/50 ч. земельної ділянки зареєстровано 26 червня 2017 року, номер запису про право власності: 21101925, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35862394. Позивач зазначає, що між ним та відповідачем [PERSON] виник спір з приводу встановлення порядку користування земельною ділянкою. Відповідач вимагає передання їй у користування земельної ділянки в розмірі 27/50ч., так як вказана частка зареєстрована за нею на праві власності. Вважає, що відповідач має право на користування земельною ділянкою у розмірі 1/3 частини, так як право користування земельною ділянкою у відповідача виникло на підставі договору дарування 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, як розташовані на земельній ділянці розміром 1090,20 кв.м. Зазначено, що відповідачем Міською радою м. Кропивницького при прийнятті рішення № 878 від 07 квітня 2017 року порушено право користування земельною ділянкою у тому розмірі який був у попередніх власників, а саме позивач має користуватися на 2/3 частини земельної ділянки. Порушення його прав полягає у безпідставному та незаконному переданні земельної ділянки по [ADDRESS] у спільну часткову власність, без згоди між співвласниками, чи рішення суду про поділ чи зміну встановленого порядку користування земельною ділянкою. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 січня 2020 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 25 травня 2020 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. Вказано, що позивачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог та відсутнє обґрунтування підстав порушення невизнаних, оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача, зокрема оспорюваним рішенням Кіровоградської міської ради, восьмої сесії сьомого скликання від 07 квітня 2017 року № 878. [PERSON] є власником 27/50 часток в приватній спільній частковій власності на підставі свідоцтва про право власності від 12 грудня 1997 року, що видано на основі рішення Кіровоградського міськвиконкому № 116 від 22 лютого 1995 року, взамін договору дарування від 28 квітня 1989 року № 2-1400. Позивач [PERSON] є власником 23/50 часток в приватній спільній частковій власності на підставі договору купівлі-продажу від 26 травня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Прохор Л.Є., зареєстровано в реєстрі за номером 1696. Згідно архівних відомостей, наявних в архіві ОКП «Кіровоградське ООБТІ» виконано перерахунок ідеальних часток, зокрема: 12 грудня 1997 року 27/50 часток за [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності від 12 грудня 1997 року (першопочаткова 1/3 частка) та 07 вересня 1998 року 23/50 часток за [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 27 травня 1998 року (першопочаткова 2/3 частки). Позивач [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 27 травня 1998 року купив 23/50 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходився в [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) у громадян [PERSON] та [PERSON] . Позивач у позові вказує на порушення його права у безпідставному та незаконному переданні земельної ділянки по [ADDRESS] у спільну часткову власність, без угоди між співвласниками, чи рішення суду про поділ чи зміну встановленого порядку користування земельною ділянкою. Вважає, що вказані доводи позивача не знаходять свого підтвердження в поданих ним доказах. Зазначено, що позивач маючи у власності 23/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходився в [ADDRESS] ( [ADDRESS] ), згідно договору купівлі-продажу від 27 травня 1998 року, безпідставно просить визнати за ним право користування на 2/3 частки земельної ділянки по [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право користування на 1/3 частку земельної ділянки за вказаною адресою. Вважає, що позивачем при зверненні з даним позовом до суду не доведені обставини на які він посилається в змісті позовної заяви та не доведено наявність порушеного права позивача при ухваленні рішення Кіровоградської міської ради № 878 від 07 квітня 2017 року та відсутність доведеності позивачем підстав в праві користування 2/3 частки спірної земельної ділянки, відсутні докази в обґрунтування понесених позивачем судових витрат та витрат на правову допомогу, які він просить стягнути тільки з одного відповідача - [PERSON] . За вказаних підстав, просила відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 вересня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник заперечили проти позовних вимоги та просили у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Кропивницької міської ради заперечив проти задоволення позову. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи і наявні у ній докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 23/50 частини житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] , (колишня адреса [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 26 травня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, Прохор Л.Є., зареєстровано в реєстрі за номером 1696. Відповідач [PERSON] є співвласником, та їй належить 27/50 частини житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] , (колишня адреса [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 12 грудня 1997 року, виданого на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому № 1160 від 22 лютого 1995 року. Земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1095 га, кадастровий номер 3510100000:39:334:0034 належить на праві власності: [PERSON] - 23/50 частини та [PERSON] - 27/50 частини, на підставі рішення Кіровоградської міської ради № 878 від 07 квітня 2017 року. Право власності позивача на 23/50 ч. земельної ділянки зареєстровано 28 квітня 2017 року, номер запису про право власності: 20263319, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35054579. Право власності відповідача на 27/50 ч. земельної ділянки зареєстровано 26 червня 2017 року, номер запису про право власності: 21101925, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35862394, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 114760680 від 21 лютого 2018 року. Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначає, що між сторонами, як між співвласниками земельної ділянки виник спір, щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою. Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 21 серпня 2019 року № 531/113-19, та відповіді начальника управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища міської ради м. Кропивницький № 19-1213 від 04 жовтня 2019 року підтверджено, що органу місцевого самоврядування не надавалось жодних документів якими визначались частки співвласників на земельну ділянку, чи змінювався встановлений порядок користування. Стаття 87 ЗК України визначає підстави виникнення права спільної часткової власності на земельну ділянку, зазначений перелік є вичерпним. Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду. Згідно ст. 89 ЗК України передбачено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. За правилами частини другої статті 120 ЗК України, (в редакції що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення): якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У попередніх землекористувачів земельна ділянка перебувала у спільному користуванні. Право користування на земельну ділянку по [ADDRESS] , (колишня адреса [ADDRESS] , виникло на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради депутатів трудящих № 1207 від 25 листопада 1953 року, згідно якого зареєстровано земельну ділянку в розмірі 1491,9 кв.м., по [ADDRESS] за громадянами [PERSON] 2/3 домоволодіння [PERSON] та [PERSON] 1/3 частина домоволодіння. На підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради депутатів трудящих № 860 від 28 вересня 1959 року частину земельної ділянки площею 401,8 кв.м., з земельної ділянки по [ADDRESS] було виділено в окрему адресу по [ADDRESS] , та надано під забудову позивачу [PERSON] на підставі договору забудови від 20 листопада 1959 року Р№ 2-6239, що підтверджується генеральним планом на земельну ділянку по [ADDRESS] , листом архівної інвентарної справи № 29 від 24 грудня 1953 року, актом визначення меж земельної ділянки по [ADDRESS] від 05 жовтня 1959 року, актом введення в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] від 1 листопада 1983 року № 209. Згідно архівних відомостей, викладених в архівній довідці № 52636 від 19 квітня 2019 року, в архіві ОКП КООБТІ, за станом до 01 січня 2013 року наявна інформація про зареєстровані права власності на житловий будинок по [ADDRESS] : 10 травня 1950 року 1/2 ч. за [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності 10 травня 1950 року; 22 грудня 1951 року 1/2 ч. за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину від 26 січня 1951 року №1951/11, по 1/6 кожному. 04 лютого 1954 року 1/6 ч. за [PERSON] , згідно договору дарування від 02 лютого 1954 року, попередній власник [PERSON] ; 17 грудня 1957 року 1/2 ч. за [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину від 12 грудня 1957 року, попередній власник [PERSON] ; 15 листопада 1978 року 1/9 ч. за [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину від 17 березня 1978 р. № 1-439, попередній власник [PERSON] ; 25 січня 1982 р. 2/9 ч. за [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину від 25 січня 1998 № 1-166, попередній власник [PERSON] ; 25 січня 1982 р. 4/9 ч. за [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину від 25 січня 1998 р.№ 1-166, попередній власник [PERSON] ; 04 серпня 1988 р. 2/9 ч. за [PERSON] , [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину від 03 серпня 1988 р. № 1-3085, попередній власник [PERSON] ; 04 серпня 1988 р. 1/9 ч. за [PERSON] , [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину від 03 серпня 1988 р. № 1-3087, попередній власник [PERSON] ; 27 вересня 1988 року 1/3 ч. за [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 23 серпня 1988 р. № 1-3876, попередній власник [PERSON] , [PERSON] ; 03 травня 1988 року 1/3 ч. за [PERSON] , згідно договору дарування від 28 квітня 1989 р. № 2-1400, попередній власник [PERSON] ; 25 березня 1997 р. 2/9 ч. за [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину від 19 березня 1997 р. № 2-59, попередній власник [PERSON] . Виконано перерахунок ідеальних часток, 12 грудня 1997 р. 27/50 ч. (першопочаткова 1/3 ч.) за [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності від 12 грудня 1997 p.; 12 грудня 1997 р. 23/150 ч. (першопочаткова 2/9 ч.) за [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності від 12 грудня 1997 p.; 12 грудня 1997 p. 23/75 ч. (першопочаткова 4/9 ч.) за [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності від 12 грудня 1997 р.; 07 вересня 1998 р. 23/50 ч. (першопочаткова 2/3 ч.) за [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 27 травня 1998 р. № 1696, попередні власники [PERSON] , [PERSON] . Статтею 30 ЗК УРСР 1970 р., визначалось: при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Відповідно до статті 91 ЗК УРСР 1970 року, який діяв на час виникнення спільної часткової власності на житловий будинок, а також згідно із статтею 42 ЗК України 1990 року, який введено в дію з 15 березня 1991 року, тобто на час, коли тривали правовідносини, передбачено спільне користування землею співвласників житлового будинку; порядок користування землею визначається співвласниками будинку залежно від (пропорційно) розміру часток у спільній власності на будинок; наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою; угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов`язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі; за відсутності згоди щодо спільного користування землею спір вирішується судом. Відповідно до ст. 5 Цивільного Кодексу України акти цивільного законодавства не мають зворотної дії у часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. Цей принцип закріплено на конституційному рівні (ст. 58 Конституції України), що є гарантією стабільності суспільних відносин у тому числі між державою і громадянином. Він гарантує впевненість громадян у тому, що їх теперішнє становище не буде погіршено прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта. Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то наслідком прийняття зазначеними органами, їх посадовими особами рішень із порушенням установленої законом процедури, або всупереч нормі закону, або з перевищенням своїх повноважень є визнання таких рішень недійсними (ст. 112 ЗК 1990 року, п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч. 2 ст. 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування , якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч.1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Статтею 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органа місцевого самоврядування. Здійснення права спільної часткової власності визначено в статі 358 ЦК України відповідно до якої: Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За приписами ст. 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно роз`яснень викладених в пп. «г» п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» гідно якої, громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розд. X «Перехідні положення» ЗК (2768-14), одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством; при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статтею 30 ЗК Української РСР (1991 року) в імперативній формі передбачався автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження, при переході права власності на частину будинку земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Саме зазначені положення законодавства регулюють правовідносини у даній справі. У даній справі підлягають застосуванню також роз`яснення, які надано в Пункті 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» в якому визначено, якщо до вирішення спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався, або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Порушення прав позивача полягає у безпідставному та не законному переданні земельної ділянки по [ADDRESS] у спільну часткову власність, без угоди між співвласниками, чи рішення суду про поділ чи зміну встановленого порядку користування земельною ділянкою, що суперечить вимогам земельного та цивільного законодавства України. За наведених вище мотивів, позовні вимоги щодо визнання недійним та скасування рішення Кіровоградської міської ради від 07 квітня 2017 року № 878, в частині передачі у спільну часткову власність сторонам земельної ділянки (кадастровий номер 3510100000:39:334:0034) площею 0,1095 га. по [ADDRESS] та скасування права власності сторін на частки земельної ділянки, підлягають до задоволення. Відповідачем доказів, які б спростовували вказані обставини суду не надано, до матеріалів справи не долучено. Вимога позивача про визнання за ним та відповідачем права користування земельної ділянки є необґрунтованою та такою, що заявлена передчасно, так як рішення суду про скасування державного акту є підставою для цього, а тому не підлягає до задоволення. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial