Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

15.12.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Дитячо - юнацька спортивна школа (ДЮСШ) про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та поновлення на роботі, а також про зобов`язання виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи. На обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона працює тренером-викладачем у Дитячо- юнацькій спортивній школі міста Миргород. У листопаді 2021 року стикнулася із грубим порушення її конституційного права на працю з боку відповідача, яке полягало в тому, що у неї постійно незаконно вимагали на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 31 листопада 2021 року їй було вручено наказ про відсторонення від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Наказ мотивований тим, що оскільки у позивача відсутнє відповідне щеплення, тому відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України, відповідач відсторонює позивача від виконання його роботи. При цьому, ні в трудовому контракті, ні в посадовій інструкції, ні в будь-якому іншому документі, що підписані між позивачем та відповідачем такого зобов`язання з боку позивача немає, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення позивача відроботи з підстав відсутності вищезгаданого щеплення. Позивач вважає даний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню судом, оскільки він суперечить вимогам ст.43 Конституції України, Загальної декларації прав людини, Європейської соціальної хартії та вимогам Кодексу законів про працю України. Крім того безпідставним в наказі відповідача посилання на положення ЗУ Про захист населення від інфекційних хвороб, оскільки положення закону не передбачають обов`язкового щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, законом не встановлено окремого порядку відсторонення працівників від роботи в разі відсутності у них щеплення від COVID-19. Тому з метою відновлення порушеного права на працю просить поновити на роботі та зобов`язати відповідача виплатити заробітну плату за час відсторонення від роботи. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями 15.12.201 року справа передана на розгляд судді Городівському О. А. (а.с.9). 17.12.2021 року ухвалою судді позовна заява залишена без руху, оскільки оформлена з порушеннями вимог ст. 177 ЦПК України, так як до заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору (а.с.10). 29.12.2021 року позивачем усунені недоліки позовної заяви. 30.12.2021 року ухвалою судді Городівського О. А. відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.14.16). 12.01.2022 року задоволено заяву судді Городівського О. А. про самовідвід (а.с.20-21). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями 12.01.2022 року справа передана на розгляд судді Куцин В. М. (а.с.22). Відповідно до ухвали судді Куцин В. М. постановлено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного провадження ( а.с.23). 20.01.2022 року на адресу суду надійшов відзив відповідача. Представник відповідача у відзиві вказує, що вимоги заявлені позивачем є необґрунтованими, безпідставними і не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно п. 1.1.-1.2 Розділу І Статуту Дитячо-юнацька спортивна школа (ДЮСШ) є юридичною особою публічного права, створюється, реорганізується, ліквідується розпорядчим документом (рішенням) сесії Миргородської міської ради. ДЮСШ - позашкільний навчальний заклад в системі позашкільної освіти, основною діяльністю якого є забезпечення розвитку фізичних здібностей дітей і підлітків та їх спортивна підготовка. У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти Інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби. Постановою КМУ № 1096 від 20 жовтня 2021 року було внесено зміни та доповнення до Постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до п. 41-6 якої керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій необхідно забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 р. № 2153 (далі Перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Наказом МОЗ від 04.10.2021 року №2153 Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (який набрав чинності 8.11.2021) визначено, що на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники: центральних органів виконавчої влади та їхніх територіальних органів;місцевих державних адміністрацій та їхніх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної),загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. 01 листопада 2021 року ДЮСШ, повідомлено усіх працівників, як працівників позашкільної освітипро необхідність здійснення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, зокрема і тренера-викладача ДЮСШ - [PERSON] , що підтверджується її підписом у повідомленні №212 від 01.11.2021. Де [PERSON] чітко та послідовно було роз`яснено про правові підстави такого обов`язку, виняткові випадки його невиконання (надання довідки про абсолютні протипоказання), строки для здійснення відповідних дій, а також про відповідальність у вигляді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати у разі нездійснення такого обов`язкового профілактичного щеплення. Після ознайомлення зі змістом вказаного повідомлення [PERSON] у період із 04.11.2021 по 23.11.2021 перебувала на лікарняному. Згідно Наказу ДЮСШ від 24.11.2021 №63В, постановленого на підставі письмової заяви [PERSON] від 24.11.2021, остання у період із 24.11.2021 по 27.11.2021 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати 28.11.2021(вихідний день,) - [PERSON] мала вихідний день- неділя. 29 листопада 2021 року [PERSON] перебувала у відпустці без збереження заробітної плати. 30 листопада 2021 року згідно Наказу ДЮСШ «Про відсторонення від роботи [PERSON] » №37-К, позивача відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19. Відсторонення здійснено відповідно до вимог 46 КЗпП України, положень статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», оскільки гостра респіраторна хвороба COVID- 19, спричинена коронавірусом SARS-CoV-2, від якої із грудня 2019 року у всьому світі загинуло близько 5,55 мільйонів людей, беззаперечно відноситься до поняття «інших відповідних інфекційних хвороб». Вважає безпідставним посилання на порушення прав позивача передбачених ст. 43 Конституції України, оскільки її право на працю не порушено: за [PERSON] зберігається робоче місце і єдиною умовою для її поновлення на роботі є здійснення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Як і посилання позивача на положення ст. 147 КЗпП України, якою передбачено перелік стягнень за порушення трудової дисципліни. Оскільки відсторонення працівника від роботи це один із випадків передбачених законодавством призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасове увільнення роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове їх припинення, оскільки на період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю та стягнути із позивача на користь ДЮСШ судові витрати на професійну правничу допомогу(а.с.29-43). За заявою позивача відкладено розгляд справи до 16 лютого 2022 року(а.с.73). В судове засідання позивач не з`явилася направила на адресу суду заяви де просила розгляд справи провести за її відсутності ,позовні вимоги підтримала (а.с. 90). Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Наголошував що оскаржуваний наказ виданий згідно норм діючого законодавства та з метою захисту епідеміологічного благополуччя громадян, зокрема дітей та працівників навчального закладу. Заявив про намір в установлені законом строки звернутися з заявою про стягнення судових витрат. Суд,заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до наказу №17 Миргородської ДЮСШ від 28.08.2003 року [PERSON] прийнята на посаду тренера - викладача з баскетболу Миргородської ДЮСШ, що підтверджується витягом з трудової книжки [NUMBER] виданій [PERSON] 24.12.1990 року (а.с.8). Правонаступником Миргородської ДЮСШ є відповідач Дитячо-юнацька спортивна школа, відповідно до Статуту Дитячо-юнацької спортивної школи, затвердженого рішенням 3 сесії Миргородської міської ради 8 скликання №93 від 24.12.2020 року (а.с.46-51). 01 листопада 2021 року ДЮСШ, повідомлено тренера-викладача ДЮСШ - [PERSON] ,як працівника позашкільної освіти, про необхідність здійснення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та надання відповідного документа, що підтверджує вакцинацію чи довідки про наявність абсолютних медичних протипоказань та застережень проведення профілактичних щеплень та роз`яснено наслідки невиконання вимог Повідомлення (а.с.53-54). Із вказаним повідомленням позивач була ознайомлена під розписку, що підтверджується її підписом у повідомленні №212 від 01.11.2021(а.с.54). З 04.11.2021 по 23.11.2021 [PERSON] перебувала на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності №1312685-2002345830-1 від 04.11.2021, №1312685-2002578952-1 від 09.11.2021, №1312685-2002752898-1 від 13.11.2021, №1312685-2002934360-1 від 17,11.2021, №1312685-3079124-1 від 20.11.2021 (а.с.55-59). В період з 24.11.2021 по 27.11.2021 відповідно до поданих заяв [PERSON] на підставі наказу ДЮСШ №63В від 24.11.2021 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати (а.с.60-61). 28.11.2021 [PERSON] мала день відпочинку (неділя). 29 листопада 2021 року [PERSON] перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, на підставі наказу ДЮСШ від 29.11.2021 №64В, виданого за заявою [PERSON] від 29.11.2021(а.с. 62-63). Відповідно до наказу директора ДЮСШ від 30 листопада 2021 року № 37-К «Про відсторонення від роботи [PERSON] » з 30.11.2021 [PERSON] , тренера-викладача ДЮСШ, відсторонено від роботи на час відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати. Вказаний наказ виданий на підставі статті 46 КЗпП, частини 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 № 1645-ІІІ, наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153, пункту 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236. Із вказаним наказом позивач була ознайомлена під розписку 30.11.2021 року (а.с.64). Статтею 46 КЗпП України визначено, що відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших випадків, передбачених законодавством належить, зокрема відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Згідно з частинами 1 та 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», на яку відповідач посилається в наказі як на підставу відсторонення позивачки від роботи, профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Частинами 3 та 4 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлено, що в разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу (далі - Постанова КМУ), передбачено відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до ст. 46 Кодексу законів про працю України, частини 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини 3 ст. 5 ЗУ «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 (далі - Наказ МОЗ). Пунктом 3 Наказу МОЗ до переліку осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 віднесено працівників закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України. Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність йогоКонституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та гендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.(п.4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 № 731) Відповідно до постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року (в редакції чинній нас винесення оскаржуваного наказу), керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до ст. 46 Кодексу законів про працю України,частини 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини 3 ст. 5 ЗУ «Про державну службу»,крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Судом встановлено, що позивач є працівником навчального закладу позашкільної освіти, не пройшла обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, керівник відповідача зобов`язаний був, відсторонити позивача від роботи у зв`язку із ненаданням тренером-викладачем Федченко М.Г. документів про отримання повного курсу вакцинації чи однієї дози вакцини від COVID-19, включеної ВООЗ до переліку дозволених, або довідки про абсолютні протипоказання (форми №028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2), яка затверджена Наказом МОЗ №2394 від 02 листопада 2021 року. Окрім цього, суд зазначає, що тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу, а оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується. Також, Європейський суд дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві. У рішенні від 28 квітня 2021 року (CASE OF VAVШIИKA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC) Європейський суд з прав людини підкреслив, що, на загальну думку, вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних з точки зору витрат заходів у сфері охорони здоров`я і що кожна держава має намагатися досягати максимально можливого рівня вакцинації серед свого населення. Конвенція та інші міжнародні документи покладають позитивне зобов`язання на Договірні Держави зі вжиття належних заходів із захисту життя і здоров`я осіб, які перебувають під їхньою юрисдикцією. У світлі цих аргументів ЄСПЛ дійшов висновку, що обов`язок проходження вакцинації в Чехії є відповіддю національних органів влади на нагальну соціальну потребу в захисті здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від відповідних хвороб та недопущенні будь-якої тенденції зменшення рівня вакцинації дітей. Суд дійшов висновку, що оскаржувані заходи можуть вважатись такими, що були «необхідними у демократичному суспільстві», а тому не вбачав порушення статті 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини дійшов висновків, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання. Обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 (захворювання, яке згідно наказу МОЗ України від 19.07.95 № 133 належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби) задля попередження його поширення серед населення є виправданим та таким, що не порушує ст. 8 Конвенції. Також, суд не вбачає втручання в приватне життя позивача чи дискримінацію останньої вимогу роботодавця про надання сертифікату про профілактичне щеплення проти COVID-19 або медичного висновку про абсолютне протипоказання до такої вакцинації, оскільки така вимога не суперечить Конвенціі про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенціі «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини. Право на медичну таємницю закріплене в Основах законодавства України про охорону здоров`я. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. Право на таємницю про стан здоров`я, закріплене у ст. 286 ЦК України. Разом з тим, інформації про COVID-сертифікат та щеплення в переліку документів, що підпадають під медичну таємницю, в українському законодавстві немає. Відтак, COVID-сертифікат не є медичною таємницею. Таким чином суд вважає, що керівник позашкільного навчального закладу , на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивача від роботи, а тому вимога позивача про визнання незаконним та скасування наказу №37-К від 30.11.2021 року про відсторонення від роботи не підлягає до задоволенню. Що стосується вимоги позивача про поновлення на роботі слід зазначити наступне. В законодавстві відсутнє визначення поняття «відсторонення від роботи», на практиці відсторонення від роботи означає призупинення трудових правовідносин (тимчасове увільнення працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і, в свою чергу, тимчасове увільнення роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання та відповідно, сплачувати заробітну плату. Тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Відсторонення від роботи оформляється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому мають бути наведені підстава та строки відсторонення. Працівник має ознайомитись з таким наказом негайно під розпис, оскільки йдеться про реалізацію права працівника на працю. Суд наголошує що позивач, після усунення причин, що зумовило її відсторонення від роботи, може відразу приступити до виконання своїх посадових обов`язків. Отже, враховуючи те, що відсторонення від роботи є своєрідне призупинення трудових правовідносин, та є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків та на період відсторонення робоче місце за працівником зберігається, а тому суд приходить до переконання, що не підлягає до задоволенню вимога позивача про поновлення його на роботі тренера -викладача ДЮСШ. Крім того, суд звертає увагу, що вимога позивача про поновлення на роботі є неналежним способом захисту прав відстороненого від роботи працівника, оскільки поновленню на роботі підлягають лише звільнені працівники. Звільнення працівника, на відміну від відсторонення, веде до повного припинення трудових відносин із працівником. Також, оскільки вимога позивача про визнання незаконним та скасування наказу директора ДЮСШ № 37-К від 30.11.2021 року судом не задоволена , то і не підлягає до задоволенню вимога позивача про зобов`язання відповідача виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи позивача щодо незаконності оскаржуваного наказу, в тому числі викладені в заявах поданих суду 16.02.2022 (а.с.78-97), оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, оскільки позивачу в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст.141ЦПК України, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed