Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначає, що у 2006 році він почав проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] та її сином [PERSON] . З початку відносин вони проживали у орендованому житловому приміщенні у м. Дніпродзержинську, в подальшому переїхали до м. Дніпропетровська, де орендували квартиру по [ADDRESS] . [INFO] відповідач народила дитину - [PERSON] . 05 липня 2007 року вони купили земельну ділянку площею 493,00 кв.м. та домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно було придбано на ім`я відповідача [PERSON] , однак капітальний ремонт домоволодіння та внутрішні ремонті роботи були виконанні за їх спільні кошти. У грудні 2007 року вони переїхали жити до будинку, де він проживав до грудня 2010 року, після чого між ним та відповідачем було припинено сімейні відносини. [PERSON] у позовній заяві про стягнення аліментів та додаткових витрат, який нею подано до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська визнано обставини проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ним та ведення спільного господарства з 2006 по 2010 рік. У травні 2016 року відповідач [PERSON] повідомила йому, що її та малолітню дитину [PERSON] висиляють з домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , оскільки вона має невиконані кредитні зобов`язання. [PERSON] використала домоволодіння та земельну ділянку, придбану під час спільного проживання з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на свій розсуд проти волі [PERSON] , не в інтересах сім`ї та не на її потреби, чим порушила права та інтереси останнього. [PERSON] просив суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу його та [PERSON] , [INFO] , в період з 2006 по 2010 рік та визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя домоволодіння, загальною площею 243,0 кв.м, житловою площею 93,6 кв.м та земельну ділянку, загальною площею 493 кв.м, кадастровий номер: 1210100000:04:145:0017, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] 925 840 грн. в рахунок грошової компенсації загальної заставної вартості нерухомого майна: домоволодіння, загальною площею 243,0 кв.м, житловою площею 93,6 кв.м. та земельної ділянки, загальною площею 493 кв.м., кадастровий номер: 1210100000:04:145:0017, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Представник [PERSON] надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що [PERSON] та [PERSON] не перебували у сімейних відносинах, не вели спільного побуту, не мали взаємних прав та обов`язків щодо ведення спільного домашнього господарства, не мали спільного бюджету, тобто вони не мали усталених відносин, що притаманні подружжю. Наголошував, що посилання позивача на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21.03.2019 року у справі № 208/1392/18, в описовій частині якої зазначено про те, що вона з відповідачем з 2006 року по 2010 рік проживали разом, будували сімейні відносини, вели спільне господарство є недоцільним, оскільки в описовій частині рішення не встановлюються фактичні обставини справи. Звертає увагу суду, що [PERSON] придбавала 05.07.2007 року будинок [ADDRESS] та земельну ділянку у приватну власність за особисті кошти. Домоволодіння [ADDRESS] та земельна ділянка площею 493 кв. м не є об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , так як останні не мали усталених шлюбних відносин, вказана нерухомість була придбана за особисті кошти [PERSON] без будь-якої спільної праці позивача та відповідача та без мети спільного проживання у домоволодінні, ведення господарства, побуту. Позивач вважає, що вказані об`єкти нерухомості є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , однак жодних належних, допустимих, достовірних доказів цього не надає. Позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки є незаконними та необґрунтованими. [PERSON] надав відповідь на відзив в якій зазначив, що посилання відповідача стосовно придбання спірного нерухомого майна за власні кошти не відповідають дійсності, оскільки вони проживали однією сім`єю, та все майно набуте в цій період є спільною сумісною власністю. Представник [PERSON] надав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Звертав увагу суду, що в червні 2016 року [PERSON] було відомо, що [PERSON] уклала договір іпотеки від 12.12.2011 року, за яким предметом іпотеки є житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. [PERSON] зазначав, що з 2006 року до грудня 2010 року він проживав однією сім`єю з [PERSON] , а домоволодіння та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , були придбані ними 05.07.2007 року за спільні кошти. Представник [PERSON] заперечував щодо задоволення позовних вимог та зазначав, що нерухомість була придбана за особисті кошти [PERSON] , а між сторонами були відсутні усталені сімейні відносини. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , який був сусідом та повідомив суду, що [PERSON] та [PERSON] з 2006 року по 2008 рік проживали разом однією сім`єю в сусідній квартирі у м. Дніпроджержинську, що розташована поруч з його. Про зазначене може стверджувати оскільки бачив часто [PERSON] , який заходив та виходив з вказаної квартири. Свідок [PERSON] працював водієм у відповідача. Повідомив, що [PERSON] та [PERSON] , які мають спільну дитину, проживали разом з 2006 року по 2010 рік. Однак переважно [PERSON] надавала грошові кошти на продукти харчування та інші потреби сім`ї. Свідок [PERSON] повідомив суду також, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом з 2006 року по 2010 рік. Свідок [PERSON] повідомив суду, що 5 років тому він приїздив до будинку за адресою: [ADDRESS] для налагодження телекомунікації. Розрахунок за обладнання та послуги проводив [PERSON] . Свідок [PERSON] , який є сином [PERSON] повідомив, що позивач ніколи не проживав з його матір`ю. [PERSON] інколи приходив до її матері, приблизно два рази на тиждень. Позивач участі в оплаті комунальних послуг не приймав, усі витрати сплачувала його мати. Будинок придбала його мати за власні кошти. Участі у ремонті будинку за адресою: [ADDRESS] позивач не приймав, грошові кошти на ремонт не надавав. Свідок [PERSON] повідомила суду, що знайома з сторонами з 2007 року працює нянею та доглядає дітей [PERSON] . Позивача [PERSON] бачила приблизно два рази на тиждень, він приходив на ніч до [PERSON] . Речі та продукти харчування купувала [PERSON] . Також повідомляла суду, що [PERSON] за особисті кошти придбала будинок за адресою: [ADDRESS] для свого сина - [PERSON] , за власні кошти які були у неї після продажу квартири. Свідок [PERSON] , яка працювала у [PERSON] , знає позивача та відповідача, та їй відомо, що у них є спільний син - [PERSON] . Однак, повідомляла, що [PERSON] та [PERSON] не проживали постійно разом, а інколи бачилися. Позивач приходив до [PERSON] декілька разів на тиждень. Всі розрахунку за комунальні послуги, харчування та ремонт будинку за адресою: [ADDRESS] здійснювала тільки [PERSON] . Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно свідоцтва про народження, виданого 12.06.2007 року Заводським відділом реєстрації атів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, [PERSON] та [PERSON] є батьками - [PERSON] , [INFO] . 05 липня 2007 року [PERSON] купила земельну ділянку площею 493,00 кв.м. та домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченими приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В. за реєстровими № 2470, 2473. 12 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладений договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., реєстровий № 5409. Згідно з п. 2.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: домоволодіння загальною площею 241,6 кв. м., розташоване на земельній ділянці площею 493 кв. метри у [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 43 від 07.03.2018 року, яка видана головою квартального комітету № 2, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . З 2007 року без реєстрації за адресою: [ADDRESS] проживає син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту. Відомостей, що позивач [PERSON] фактично мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] матеріали справи не містять. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з положеннями частини шостої статті 294, пункту 5 частини першої, частини другої статті 315 ЦПК України суд може розглядати у позовному провадженні справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки від цього факту залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав фізичних осіб щодо майна, набутого під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За містом статі 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. До таких доказів належать, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Такий висновок стосовно доказів, які є належним підтвердженням спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 17 жовтня 2019 року у справі №523/18440/13, від 15 січня 2020 року у справі №504/2945/16, від 09 жовтня 2019 року у справі №509/5351/15. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Згідно з частиною другою статті 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу . Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 , 69 СК України , частина третя статті 368 ЦК України ), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України . Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України. Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Заявляючи позов, [PERSON] просив встановити факт його проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з метою вирішення майнового спору щодо земельної ділянки кадастровий номер: 1210100000:04:145:0017 та домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не довів наявність між ним та [PERSON] відносин, притаманних подружжю, у період з 2006 року по 2010 рік та не надав належних та допустимих доказів спільного проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету, спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків та відповідно не надано доказів придбання спірного майна: земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:145:0017 та домоволодіння за адресою: [ADDRESS] за спільні кошти внаслідок спільної праці. Покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не можуть беззаперечно свідчити про факт сумісного проживання без реєстрації шлюбу, оскільки інших доказів не було надано. При цьому, інші допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зазначали протилежні обставини, а наявність спільної дитини у [PERSON] до [PERSON] не свідчить про, що вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, у них були відносини притаманні подружжю, вони мали спільний бюджет в період придбання спірного майна. Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ слід відмовити. У зв`язку з відмовою у позові, судовий збір на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладається на позивача.

Outcome: dismissed