Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м.Запоріжжя, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району м.Запоріжжя у якому просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] за місцем його постійного проживання: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що 30.12.2007 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 804. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2019 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу, донька проживала по-черзi один тиждень разом з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а наступний тиждень разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Також позивач зазначив про те, що у відповідача та доньки виникали непорозуміння та часті сварки, що негативно пливало на психоемоційний стан дитини. Після чергової сварки з матір`ю у листопаді 2020 року донька переїхала проживати до нього. З того часу донька, [PERSON] , [INFO] , а саме: з листопаду 2020 року і по сьогодні, проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що вони з донькою проживають у комфортабельній квартирі з ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Для виховання та розвитку доньки ним створено такі умови: є окрема кімната, облаштована місцем для навчання, відпочинку та сну, в наявності одяг, взуття та засоби гігієни, для дитини створені умови для виховання та розвитку. Він займається підприємницькою діяльністю, має стабільний дохід, увесь час фінансово та матеріально забезпечує дитину всім необхідним. Зазначає, що він повністю займається вихованням дитини, займається її освітою, вкладає усі можливі матеріалі та моральні ресурси у її духовний та фізичний розвиток, проводить з дитиною увесь вільний час. Донька також хоче жити з ним та виявляє до нього більшу прихильність. При цьому він не обмежує та не перешкоджає донці у спілкуванні з матір`ю, проте вважає, що дитині буде краще проживати саме з ним. Так, вона залишиться проживати у звичному для неї середовищі, продовжить відвідувати школу, спілкуватися зі своїми однокласниками, друзями. Вважає, що оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання спільної дитини є необхідним визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з ним у судовому порядку, що цілком відповідатиме інтересам дитини, оскільки він має можливість забезпечити їй належні умови проживання та повною мірою займатися її вихованням. Ухвалою суду від 18 березня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про призначення судової психологічної експертизи. Ухвалою суду від 13.07.2021 року було задоволено клопотання відповідача[PERSON] про призначення судової психологічної експертизи. Призначено у судову психологічну експертизу та матеріали справи направлено до Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. 28.01.2022 від відповідача по справі [PERSON] надійшла заява про поновлення провадження у справі та визнання позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду від 15.02.2022 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м.Запоріжжя, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району м.Запоріжжя, про визначення місця проживання дитини з батьком та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Говіна Л.В. в судове засідання не з`явились, разом з тим подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, у яких зазначили про те, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Ящук О.В. в судове засідання не з`явились, разом з тим відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника, у якій зазначила про те, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Треті особи, будучі належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяви про відкладення судового засідання від останніх не надходило. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає її розгляду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст. 18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 2017 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON] ,[INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 05 листопада 2009 року. У судовому засіданні сторони зазначили про те, що проживають окремо. З моменту їх окремого проживання дитина деякий час проживала по черзі з матір`ю та батьком. З листопада 2020 року [PERSON] постійно проживає з батьком [PERSON] . Судом встановлено, що між стронами на час звернення до суду з позовом існував спір щодо визначення місця проживання спільної дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За приписами ч.ч.1,2 ст.161 СК України зазначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У ч.3 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 Конвенції зазначено, що якнайкращі інтереси дитини мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. З точки зору ст.1 СК України одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 28 грудня 2020 року в справі № 487/2001/19-ц міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. З наданих сторонами доказів встановлено, що батько приймає активну участь у навчальному та виховному процесі своєї дитини. Мати дитини, враховуючи бажання та думку дитини щодо визначення її місця проживання із батьком позовні вимоги визнала в повному обсязі, про що подала до суду відповідну заяву. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.206 ЦПК відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки це буде відповідати насамперед найкращим інтересам дитини. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 454 грн., сплачений ним під час звернення з позовом до суду, інші 50% судового збору в розмірі 454 грн. повертаються позивачеві з державного бюджету. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved