Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Овсепян Кристина Адіківна, звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог предмета спору: відділ реєстрації місця проживання Ужгородської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] .\~ Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником вказаного приміщення (квартири), що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири №1398 від 28.10.2021, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. Відповідач зареєстрований у вказаному будинку, однак, не проживає у ньому з 10.01.2016. Зазначене порушує право позивача на вільне володіння, розпорядження і користування майном як власника, зокрема, в частині сплати комунальних платежів, надання комунальних послуг та оформлення субсидії. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.11.2021 позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2021 розгляд справи відкладено, розгляд справи відкладався також 17.01.2022. У судове засідання позивач та його представник не з`явився, представником позивача подано клопотання, згідно з яким просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, виконавчий комітет Холмківської сільської ради явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. За загальним правилом частини першої\~статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 4 статті 223 ЦПУ України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій\~статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями\~ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки №283168689) квартира, що знаходиться у [ADDRESS] , загальна площа 97 кв.м, житлова площа 58,2 кв.м, на праві приватної власності належить [PERSON] . Право власності зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 61219921 від 28.10.2021. Підставою для державної реєстрації є договір купівлі-продажу №1398 від 28.10.2021, зареєстрований приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. До матеріалів справи додано копію даного договору купівлі-продажу квартири від 28.10.2021, укладеного позивачем з [PERSON] . Згідно з довідкою, виданою об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] "Надія" від 01.11.2021 №04/01.11.21, у даній квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] . В даній квартирі з 10.01.2016 по 01.11.2021 ніхто не проживає. Згідно з Актом обстеження щодо проживання мешканців квартири [ADDRESS] , за підписом мешканців квартир даного будинку та голови ОСББ, вказано, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] . В даній квартирі з 10.01.2016 по 01.11.2021 ніхто не проживає. Згідно з довідкою ОСББ "Універсам Минайська 15" від 03.11.2021 №03/11-21 [PERSON] , [INFO] , не зареєстрована, але проживає за адресою: [ADDRESS] . Статтею 4\~Закону\~України\~«Про державну\~реєстрацію\~речових\~прав на\~нерухоме\~майно\~та їх\~обтяжень» передбачено перелік речових прав, похідних від права власності: право користування (сервітут); інші речові права відповідно до закону. Тобто під речовим правом розуміється такий правовий режим речі, який підпорядковує цю річ безпосередньому пануванню особи. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. У частині першій статті 402 ЦК України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Статтею 406 ЦК України урегульовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Згідно з відомостями, наведеними у позовній заяві, та поданими суду доказами, відповідач тривалий час не проживає у квартирі, який належить позивачу. Відповідно до ч.1 ст.316\~ЦК\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 317 ЦК України встановлено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319\~ЦК\~України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Згідно зі ст.321\~ЦК\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Положеннями статей 379, 382\~ЦК\~України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом. Згідно ст.328\~ЦК\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві. У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю. Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 353/1096/16-ц (провадження №14-181цс18). У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі№ 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі№ 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Суд також враховує визнання припиненим права відповідача на користування житловим приміщенням на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі\~статті 8\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що припинення права користування відповідачем спірним житлом відповідає такій пропорційності, з огляду на те, що відповідач понад п"ять років не проживає у квартирі, не бере участі в його утриманні, які були підставою для його вселення в квартиру. Разом із тим, встановивши, що права позивача порушені у контексті статті 8 Конвенції, необхідно зазначити, що порушено і його права, як власника житлового приміщення, гарантовані статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Статтею 15 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у\~статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Відповідно до вимог\~статті 2\~ЦПК\~України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 4 ЦПК України). Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша, третя\~статті 12 ЦПК України). Таким чином, судом установлено, що інтереси позивача, як власника житла, перевищують інтереси відповідача, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном. Дана правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року по справі № 447/455/17 провадження № 14-64цс20. Зважаючи на вказані норми закону, позивач, як власник, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном в обраним ним спосіб - шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Натомість відповідачем не подано суду жодних доказів, які би свідчили, що він вимушено залишив спірне житло, тобто, ним не доведено, що існували обставини, які унеможливили його проживання у квартирі позивача з поважних причин та бажання залишитися проживати у ньому. За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved