Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, вжиття заходів тимчасового обмеження прав та покладання обов`язків, посилаючись на те, що з 25.07.1991 року вона з чоловіком [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі. Вони з дочкою [PERSON] проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Під час спільного проживання протягом останніх років [PERSON] систематично вчиняє стосовно неї психологічне насильство, що проявляється в постійних погрозах, залякуванні, цькуванні, приниженні, нецензурній лайці та погрозах розправою та фізичному насильстві. [PERSON] веде себе агресивно та неодноразово застосовував щодо неї фізичну силу та заподіював тілесні ушкодження. 21.06.2021 року вона звернулась до Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області із заявою про вчинення [PERSON] насильства, у зв`язку з чим інспектором СПДН ВП ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області було видано терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] у вигляді заборони в будь-який спосіб контактувати з нею на строк з 22.00 год. 21.06.2021 року до 22.00 год. 01.07.2021 року. Водночас, у зв`язку з цими подіями вона звернулась до судово-медичного експерта з метою обстеження тілесних ушкоджень, актом судово-медичного дослідження було встановлено, що виявлені тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Крім цього, 26.06.2021 року до органів поліції звернулась її дочка у зв`язку з тим, що [PERSON] вчиняв дії, спрямовані на провокацію конфлікту, проте після приїзду працівників поліції він припинив незаконні дії та пояснив, що з [PERSON] не контактував і не порушував терміновий заборонний припис. 04.11.2021 року [PERSON] вчинив з нею сварку та поїхав з дому, після чого була викликана поліція. Водночас, через погрози чоловіка та страх розправи вона не написала заяви до правоохоронних органів про вчинення домашнього насильства, але факт виклику поліції у зв`язку з насильством зафіксовано органами поліції. Враховуючи, що протиправні дії [PERSON] носять систематичний характер, вона вважає себе жертвою домашнього насильства. А тому просила суд видати обмежувальний припис відносно [PERSON] на строк 6 місяців, яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження його прав, а саме заборонити перебувати в місці спільного проживання за адресою: [ADDRESS] , наближатись до місця її проживання (перебування) та до інших місць частого відвідування на відстань, ближче ніж на 300 метрів, розшукувати її особисто і через третіх осіб, переслідувати та в будь-який спосіб з нею спілкуватись, вести листування, телефонні переговори або контактувати з неї через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судовому\~засіданні представники\~заявниці заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, зазначених у ній. Заінтересована особа [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення заяви та просили відмовити в її задоволенні. Свідок [PERSON] донька сторін в судовому засіданні пояснила суду, що її батько часто і систематично вчиняє відносно неї та її мами домашнє насильство, оражає їх нецензурною лайкою, погрожує та застосовує фізичне насильство. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що працює інспектором СПДН ВП ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області. 21.06.2021 року з колегою отримали повідомлення [PERSON] , що чоловік вчиняє домашнє насильство. Приїхали на виклик і біля будинку зустріли [PERSON] та [PERSON] , які повідомили, що [PERSON] нецензурно лається і погрожує їм. Коли вони зайшли в квартиру, то [PERSON] був вдома, і повідомив, що був сімейний конфлікт, він зачинився у кімнаті, але дружина пошкодила скло в дверях. [PERSON] була схвильована і написала заяву, а [PERSON] був спокійний та казав, що хоче вирішити все мирним шляхом. Вони опитали обох та оцінивши ризики, виписали тимчасовий заборонний припис обом, щоб вони не спілкувались. Інших доказів з приводу конфлікту не було в обох. Приблизно через місяць [PERSON] викликала поліцію через насильство у сім`ї, але заяву писати відмовилась, чоловіка дома не було, в квартиру вони не заходили. Суд, заслухавши пояснення представників заявниці, заінтересованої особи та його представника, свідків, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.3 ч.1 ст.1\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.24 та п. 1 ч. 1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Згідно з п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Положеннями ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~ передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою, заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25.07.1991 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 15). [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.09.2016 року (а.с. 28-29). Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».\~ Під час судового розгляду справи та наданих пояснень учасниками справи, судом з`ясовано, що подружжя сторін періодично конфліктує між собою, сваряться, тобто у них є неприязні стосунки. В обґрунтування своїх вимог, заявниця пояснила, що 21.06.2021 року приблизно о 21 години між нею та [PERSON] за місцем їх постійного проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS] відбувся словесний конфлікт, внаслідок чого заявницею були викликані працівники ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області. Згідно з письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] , протоколом прийняття заяви про адміністративне правопорушення, у них з [PERSON] відбувся конфлікт зі словесними образами, що відноситься згідно з Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до психологічного домашнього насильства (а.с. 16-19). Працівниками поліції було винесено два термінові заборонні приписи стосовно кривдника: серії АА № 056694 стосовно [PERSON] (а.с. 17) і серії АА № 056595 стосовно [PERSON] (а.с. 62), згідно з якими їм обом було заборонено в будь-який спосіб контактувати один з одним в період з 22.00 год 21 червня до 22.00 год 01 липня 2021 року. Відповідно до п.п.4, 5 ч.1 ст.10\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~уповноважені підрозділи органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству у разі виявлення насильства в сім`ї уповноважені винести терміновий заборонний припис стосовно кривдника, взяти на профілактичний облік кривдника та провести з ним профілактичну роботу в порядку, визначеному законодавством. Суд вважає, що в даному випадку 21.06.2021 року [PERSON] і [PERSON] одночасно були як постраждалою особою від домашнього насильства, так і кривдником. Відповідно до листа Чернівецького РУП в Чернівецькій області від 24.06.2021 року №3493/123/39/04-2021 оцінкою зібраних матеріалів було прийнято рішення про припинення подальшої перевірки, оскільки в даному випадку відсутні будь-які ознаки правопорушення, передбачені Кримінальним кодексом України. З [PERSON] проведено профілактичну бесіду з метою недопущення вчинення протиправних дій, роз`яснено норми чинного законодавства та попереджено про відповідальність за їх порушення (а.с. 22). До заяви [PERSON] додано акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 598 від 24.06.2021 року (а.с.20-21) та копія фотографії синців (а.с.25), які, на думку заявниці, підтверджують факт спричинення їй тілесних ушкоджень 21 червня 2021 року [PERSON] . Але суд вважає посилання на ці докази безпідставним, оскільки вони не є належними, достовірними і допустимими доказами у відповідності до вимог ст.ст.77-79 ЦПК України щодо підтвердження обставин спричинення тілесних ушкоджень заявниці саме заінтересованою особою. На чорно-білому фото, доданому до матеріалів справи неможливо чітко побачити, що саме на ньому зображено. Згідно з рапортом інспектора СПДН ВП Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області Латіша Б.І. (а.с. 24) та пояснень, наданих у суді в якості свідка, твердження [PERSON] про порушення дії термінового заборонного припису [PERSON] , а саме вчинення психологічного тиску, кидання предметів побуту, ламання та псування меблів, про що написала в своїх поясненнях донька [PERSON] працівникам поліції (а.с. 19), які прибули на її виклик в квартиру 26.06.2021 року не знайшли свого підтвердження. В матеріалах справи також відсутні докази, що підтверджували б події, описані [PERSON] , що відбувались 04.11.2021 року о 08.00 год ранку про те, що [PERSON] вчинив щодо неї фізичне та психологічне насильство. Заявниця до червня 2021 року з приводу застосування будь-якого домашнього насильства до неї чи доньки в правоохоронні чи інші органи, які згідно чинного закону повинні захищати інтереси сім`ї та дітей, не зверталась, жодних передбачених законодавством заходів до [PERSON] за такі дії не застосовувалось, оскільки тільки постанова суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї особи чи вирок суду щодо вчинення злочинних дій щодо життя чи здоров`я потерпілої особи є доказом в розумінні ст.76 ЦПК України, який підтверджує факт вчинення нею такого насильства. Відповідно до п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України\~ у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки неможливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування. Згідно з ч.3 ст.26\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з правовою позицією Верховного суду, викладеній у постанові від 17 квітня 2019 року по справі №363/3496/18, суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 04 грудня 2019 року по справі №607/10122/19 (провадження № 61-17441 св19), від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Суд вважає,\~що з\~наданих доказів\~достовірно підтверджується\~лише один\~факт вчинення\~домашнього насильства\~21.06.2021\~року,\~до того\~ж вчиненого\~як зі\~сторони заінтересованої\~особи,\~так і\~зі сторони\~заявниці,\~інших фактів вчинення будь-якого насильства [PERSON] стосовно [PERSON] належними і достовірними доказами не підтверджено. Оцінка його дій, за якою визначаються фактори ризику щодо вчинення ним в подальшому домашнього насильства, не свідчить про продовження чи повторного вчинення ним домашнього насильства стосовно заявниці, настання для неї будь-яких наслідків. У зв`язку з цим відсутні ризики, що відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» дають підстави видати обмежувальний припис відносно [PERSON] . Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги заяви щодо видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: dismissed