Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом, в якому зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] , що становить 31/100 ідеальних частини будинку. У власності позивача також перебуває земельна ділянка площею 0,0420 га., яка передана їй рішенням Житомирської міської ради від 29.09.2004 року за № 417. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] будинку та власником 0,0436 га. земельної ділянки, що підтверджується державним актом IV-ЖТ № 044960 про право приватної власності на землю [PERSON] (прізвище відповідача змінено на [PERSON] після реєстрації шлюбу). Позивач зауважує, що відповідачем самовільно здійснено зведення паркану з фактичним перекриттям доступу позивача до належної їй частки стіни житлового будинку. Внаслідок улаштування паркану відповідач обмежила також доступ до розташованої на даху будинку трубостійки із закріпленим на ній кабелем електромережі. Крім того, без згоди позивача відповідач збільшила висоту металевого паркану на 0,5 метри, що загалом становить до 2,70 метри відповідної конструкції. Через такі дії руйнується фасад частки будинку позивача, оскільки зовні стіни позбавлені достатньої вентиляції, а доступ сонячного світла є недостатнім. Сторона звертається до положень Державних будівельних норм «Благоустрій територій», згідно яких висота огороджень має бути не більше ніж 2.0 метри на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2.5 метри на межі з вулицею. З боку відповідача створюються також незручності, що полягають у розташуванні на земельній ділянці відповідача дерева породи «ясен» з розлогою кроною понад 10 метрів висотою. За твердженням [PERSON] , природне освітлення квартири значно послаблене, а в осінню пору року на територію земельної ділянки позивача опадає листя. Сторона вказує на порушення її прав як власника земельної ділянки та просить зобов`язати Житомирську міську раду проконтролювати звільнення в місячний термін зовнішньої частини стіни позивача шляхом прибирання бетонної опори та бетонної огорожі на відповідну відстань, зняти зі зруйнованої металопрофільної огорожі приварену конструкцію, що перекриває доступ до світла, зрізати дерево породи «ясен». В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Судом встановлено наступні обставини. Позивач є власником 44/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Житомирської міської ради від 29.09.2004 року № 417 позивачу передано у власність земельну ділянку площею 0,0420 га. за відповідною адресою в межах земельної ділянки загальної площі 0,0992 га. Матеріали справи містять державний акт серії IV-ЖТ № 044960 про право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 0,0436 га. Між позивачем та іншим співвласником будинку виникає спір з приводу перешкод у користування майном, дотримання правил добросусідства. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). У відповідності до ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку дослідженим доказам як за окремим сприйняттям, так і за взаємним значенням, суд приходить до висновку про відсутність належно підтверджених відомостей про порушення прав позивача на час вирішення спору. Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина п`ята стаття 158 ЗК України). Вказуючи на те, що довжина улаштованого бетонного паркану, зведено відповідачем поблизу зовнішньої стіни будинку, перевищує довжину земельної ділянки, відведеної даній особі, та фактично перекриває доступ до частки стіни, якою повинна користуватись позивач як власник частини будинку, сторона не надає доказів на доведення відомостей про чіткі межі земельних ділянок, внаслідок чого суд позбавлений можливості встановити: чи є розташування спірної споруди (бетонного паркану) відмінним від границі такої ділянки, якщо так, в якому обсязі таке відхилення допущене, чиї права можуть зачіпатись таким самовільним захопленням. В судовому засіданні досліджено акт обстеження земельної ділянки від 21.02.2018 року, що складений Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, за змістом якого встановлено, що [PERSON] на землях житлової та громадської забудови комунальної форми власності за адресою: [ADDRESS] , використовує земельну ділянку площею 0,0090 га. під підвір`я. На момент перевірки право власності або право користування земельною ділянкою відповідною площею не зареєстровано, що є порушенням вимог ст.ст. 125, 126 ЗК України. На плані-схемі, доданому до акту, зображено конфігурацію ділянки з трикутною формою із позначенням як самовільно зайнятої. На уточнююче запитання суд про фактичне місцезнаходження самовільно зайнятої земельної ділянки, відповідно до складеного акту, позивач продемонструвала розташування такої ділянки всередині подвір`я, що є відмінним від обставин дослідженого питання наявності перешкод у доступі до стіни будинку внаслідок улаштування паркану вздовж стіни будинку навпроти проїзної частини. Позивачем не надано також доказів на підтвердження того, що довжина паркану перевищує зазначені в державному акті серії IV-ЖТ № 044960 про право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] відомості про довжину відповідної межі ділянки (21,9) та, в разі наявних відхилень, що такий заступ допущено в бік приналежної позивачу стіни будинку. Зауваження позивача про те, що межа земельної ділянки повинна завершуватись рівно по внутрішній стіні будинку, яка розподіляє співвласників житлового будинку за приміщеннями, не доводиться дослідженими доказами. План земельної ділянки, зображений на державному акті серії IV-ЖТ № 044960, виявляє конфігурацію ділянок з їх розмірами та не може у виниклому спорі, для підтвердження правильності довжини відповідних ліній, зводитись до прив`язки ділянок до внутрішньо розташованих перегородок у будинку. Так, порядок складення державних актів було врегульовано «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затвердженою Наказ Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 N 43. В даному випадку слід звернути особливу увагу на тому, що між сторонами існує спір про встановлення порядку користування земельною ділянкою, який перебуває на розгляді в Богунському районному суді м.Житомира, про що повідомила позивач в судовому засіданні. За таких обставин, без належно проведених технічних обмірів, суд позбавлений можливості дійти висновку про порушення прав позивача розташуванням паркану. З приводу паркану, улаштованого всередині подвір`я, який, зі слів позивача, суттєво обмежує потрапляння сонячного світла, суд зауважує. Як передбачено частинами першою, другою статті 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно з частинами першою-третьою статті 106 ЗК України, спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок. Витрати на встановлення спільних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Межовими знаками можуть бути природні чи штучні споруди і рубежі (річки, струмки, канали, лісосмуги, рослинні смуги, дерева, стежки, рівчаки, стіни, паркани, огорожа, шляхові споруди, бетонні або металеві стовпи, плити, моноліти, камені, інші споруди і рубежі), що збігаються із межею земельної ділянки або спеціально встановлюються на ній. Межові знаки на водних об`єктах не встановлюються. Власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду. За змістом статі 108 ЗК України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди. Позивач не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту зміни відповідачем [PERSON] паркану шляхом зміни його висоти. Крім того, зміна паркану може бути підставою для зобов`язання відновлення його попереднього стану не лише за формальною ознакою незгоди іншого співвласника, але за існуючих супутніх обставинах порушень прав особи, що виявляється, зокрема, через виниклі за причинно-наслідковим зв`язком незручності або перешкоди у користуванні власним майном: земельною ділянкою, житловим будинком, садовими насадженнями. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Вплив існуючого паркану, у тому числі з урахуванням збільшення його висоти, на сонячне освітлення земельної ділянки, або частини будинку, який перебуває у користуванні позивача, жодними доказами не доведено. Не отримано судом доказів на порушення прав позивача внаслідок розташування на сусідній земельній ділянці дерева «ясен». Опадання листя є звичайним природним явищем, а відомості про суттєві незручності внаслідок необхідності прибирання листя саме даного дерева суду не надано. З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволені позову.

Outcome: dismissed