Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит в сумі 70 000,00 дол. США на придбання квартири. В забезпечення виконання зобов`язань був укладений договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . АТ «Альфа Банк» набув прав кредитора за кредитним та іпотечними договорами. Крім цього, у власності позивача була квартира за адресою: [ADDRESS] . Маючи непогашену заборгованість, [PERSON] відчуджив квартиру за адресою: [ADDRESS] , своїй дружині, яка в подальшому продала вказану квартиру [PERSON] . Позивач вважає вказані договори фіктивними та такими, що порушують права кредитора. Тому просить, визнати недійсними договори квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладені: між [PERSON] та [PERSON] від 20 липня 2017 року, та між [PERSON] та [PERSON] від 2 липня 2021 року, скасувати державну реєстрацію право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , з одночасним визнанням за [PERSON] права власності на вказану квартиру. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив, подав письмовий відзив, в якому зазначив, що на момент укладення кредитного договору сторони визначили, що достатнім для забезпечення виконання зобов`язань буде укладення іпотечного договору. Будь-яких інших договорів щодо забезпечення виконання зобов`язань не укладалося. Позивач набув права вимоги за кредитним договором, сплативши за таке відступлення 279 703,5904 грн. 20 вересня 2015 року банк надіслав вимогу відповідачу про дострокове погашення боргу, а отже термін дії кредитного договору закінчився 20 вересня 2015 року. Продовження нарахування відсотків після висунення вимоги про дострокове повернення кредиту є незаконним. До того ж, зазначає, що ним здійснюється погашення заборгованості за кредитним договором. Вважає, що позичальник не може бути обмежений у своїх правах тільки на підставі припущення кредитора щодо можливості невиконання зобов`язань в майбутньому, встановлення додаткових, позадоговірних обмежень для позичальника щодо неможливості розпоряджатися необтяженим майном є порушенням прав споживача банківських послуг. Тому в задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Потураєв С.В. проти позову заперечив, подав письмовий відзив, в якому зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що спірна квартира до моменту вчинення оспорюваних догорів була предметом застави, іпотеки. Позивачем не надано документів на підтвердження того чи реалізовувався предмет іпотеки і що коштів отриманих від його реалізації недостатньо для задоволення майнових вимог позивача. Банком не надано доказів наявності будь-якого судового рішення про стягнення коштів з [PERSON] , як на момент вчинення правочинів, так і на момент подання позову. Крім цього, відсутні відомості про існування будь-яких заборон чи обтяжень відносно об`єкту дарування. Вважає, що позивачем не доведений той факт, що договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] , не був виконаний, що сторони ввели в оману один одного чи позивача, чи приховали справжні наміри. Тому вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Крім цього, просить стягнути з позивача судові витрати в сумі 7 000,00 грн. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 6 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2021 року призначено підготовче судове засідання на 23 листопада 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 23 листопада 2021 року відкладено підготовче судове засідання до 20 грудня 2021 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 20 грудня 2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 5 січня 2022 року за клопотанням представника позивача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 5 січня 2022 року призначено справу до судового розгляду на 8 лютого 2022 року. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши письмові матеріали, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 19 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №1801/0608/71-101, за яким останній отримав кредит у розмірі 70 000,00 доларів США на строк з 19 червня 2008 року до 18 червня 2038 року. Кошти надані на придбання 4-кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-11) В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] 19 червня 2018 року укладений іпотечний договір №1801/0608/71-101-Z-1, за яким передано в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). [PERSON] , як дружина надала згоду чоловіку [PERSON] на отримання кредиту (а.с.18). Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за вказаними кредитним №1801/0608/71-101 та іпотечним №1801/0608/71-101-Z-1 договорами до позичальника [PERSON] (а.с.115-117) Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року до АТ «Альфа-Банк» перейшло право вимоги за вказаними кредитним №1801/0608/71-101 та іпотечним №1801/0608/71-101-Z-1 договорами до позичальника [PERSON] (а.с.116-119). 10 серпня 2015 року АТ «Альфа Банк» направив на адресу позичальника вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с.120). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 20 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко А.В. за реєстровим номером 14073 2 липня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко А.В. за реєстровим номером 425 (а.с. 23-30). Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов`язання забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом , одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 573 ЦК України, заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Відповідно до ст. 579 ЦК України, предмет застави може бути замінений лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений іпотечний договір, за яким в іпотеку була передана квартира за адресою: [ADDRESS] . На момент укладення кредитного договору, сторони визначили, що достатнім забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором буде укладення іпотечного договору. Будь-яких інших договорів щодо забезпечення виконання зобов`язань не укладалося. Відповідно до п. 10.4 Договору іпотеки, іпотекодержатель має право отримати відшкодування з будь-якого майна іпотекодавця, яке не виступає предметом іпотеки за цим договором, у випадку, якщо отриманих від реалізації предмету іпотеки коштів не достатньо для повного погашення майнових вимог іпотекодержателя, що випливають з основного зобов`язання. Вартість предмету іпотеки станом на 2008 рік визначена в іпотечному договорі в розмірі 83 000,00 доларів США. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що сума боргу перевищує вартість предмета іпотеки, визначеного договору. Не надано також доказів на підтвердження того, що вартість предмету іпотеки суттєво змінилася. Матеріали справи не містять будь-якого документу, що визначає розмір заборгованості відповідача [PERSON] по кредитному до8говору.. Як вбачається з ч.1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору договір є укладеним. Згідно ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні безоплатно майно у власність. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 лютого 2021 року у справі справа № 638/13880/17 провадження N 61-10398св20. Під час розгляду справи позивач не довів належними та допустимими доказами, що при укладенні оспорюваних договорів був відсутній намір створити юридичні наслідки у вигляді відчуження майна, а також не наведено фактичних даних на спростування встановленої законом презумпції правомірності правочину. Передбачені оспорюваними договорами дарування квартири правові наслідки настали, сторони вказаних договорів вчинили всі передбачені цим договором дії для його виконання, а саме передали майно від дарувальника обдарованій, яка прийняла дарунок. При цьому мотиви, з яких позивач вчинив дії по відчуженню майна шляхом його дарування, не мають правового значення. За приписами ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними. Що стосується вимоги про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та визнання за [PERSON] права власності на квартиру, оскільки в задоволенні вимог про визнання оспорюваних договорів недійсними відмовлено, то підстави для вирішення питання щодо скасування реєстрації речових прав на нерухоме майно відсутні. Таким чином, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки при укладенні спірного правочину воля сторін правочину відповідала зовнішньому її прояву та сторони передбачали реальне настання правових наслідків. Відповідач [PERSON] ставить питання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. 10 листопада 2021 року між [PERSON] та адвокатом Потураєвим Сергієм Валерійовичем укладений договір №1011 про надання правової допомоги, за яким замовник здійснює повну передплату у розмірі 7000,00 грн. у день підписання цього договору (а.с.153). Згідно квитанції №1 [PERSON] оплатила отримані за договором №1011 про надання правової допомоги від 10.11.2021 року послуги в розмірі 7000,00 грн. (а.с.154). Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т. ч. і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч.1,2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах відповідач, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 7 000,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 137 ЦПК України, то в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, а отже не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, тобто є визначеним. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду від 28 грудня 2020 року у справі 640/18402/19. Враховуючи вищевикладене, обсяг участі представника в підготовці відзиву та інших документів, долучених до матеріалів справи, участь в судовому засіданні, відсутність заперечень позивача, суд вважає обгрунтованою та співмірною суму витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

Outcome: approved