Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області у вересні 2021 року звернулася [PERSON] з позовом до Центрального відділу ДВС у м. Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про звільнення майна з-під арешту. Позов мотивований тим, що при зверненні до державного реєстратора з метою реєстрації права власності на належну позивачу на праві власності земельну ділянку, площею 0,0662 га по [ADDRESS] їй стало відомо, що вказана земельна ділянка перебуває під арештом із забороною про відчуження, який накладений 14.02.2012 року старшим державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції Мальованою М.Ю. З витягу Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником земельної ділянки, площею 0,0662 га по [ADDRESS] станом на момент накладення арешту, 14.02.2012 року, зазначено [PERSON] . З метою вирішення питання про зняття арешту з указаного майна на адресу відповідача 08.09.2021 року скеровано відповідний лист, відповідь на який на час звернення до суду з позовом не надійшла. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 13.10.2009 року у справі № 2-6140/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] . Вінницької міської ради про визнання договору позики дійсним та стягнення боргу за [PERSON] визнано право власності на будинковолодіння [ADDRESS] , а також земельну ділянку, площею 0,0662 га по [ADDRESS] . Дане рішення набуло законної сили 26.10.2009 року. Право власності на будинковолодіння [ADDRESS] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 13.10.2009 року у справі № 2-6140/09 за [PERSON] зареєстровано 13.11.2009 року. Позивач вважає, що перебування земельної ділянки під арештом грубо порушує права та законні інтереси [PERSON] . У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила звільнити з-під арешту нерухоме майно - земельну ділянку, площею 0,0662 га по [ADDRESS] , арешт (заборону на відчуження) на яку накладено постановою старшого державного виконавця Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції Мальованою М.Ю. від 14.02.2012 року № 26493890, реєстраційний номер обтяження 12311194. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, позов підтримує. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 13.10.2009 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] . Вінницької міської ради про визнання договору позики дійсним та стягнення боргу задоволено. Визнано договір про надання безпроцентної позики від 01.09.2007 року укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дійсним. Визнано право власності за [PERSON] на будинковолодіння [ADDRESS] , яке складається: з будівлі, що позначена на плані літерою «А» та складається з: прихожої літ. 1-1 з площею 10,5 кв.м.; кімнати літ 1-2 площею 28,1 кв.м.; санвузлу літ. 1-3 площею 4,7 кв.м.; кухні літ. 1-4 площею 11,0 кв.м.; кімнати літ. 1-5 площею 10,6 кв.м.; веранди літ. І площею 4,0 кв.м.; коридору літ. 1-6 площею 14,3 кв.м.; кімнати літ. 1-7 площею 27,6 кв.м; туалету літ. 1-8 площею 1,3 кв.м.; кімнати 1-9 площею 12,3 кв.м.; кімнати літ. 1-10 площею 9,8 кв.м.; веранди літ. ІІ площею 4,0 кв.м.; всього по літ. «А» - 138,2 кв.м., у тому числі житлової площі - 88,4 кв.м.; веранди літ. «а» площею 4,9 кв.м.; ганок площею 1,7 кв.м.; козирку шт. 1; ганок площею 1,7 кв.м.; козирку шт. 1; гаражу літ. «К» площею 17,8 кв.м.; погрібу літ. «П/К» площею - 13,4 кв.м., 6,1 кв.м.; сараю літ. «Л» площею 13,2 кв.м.; хвіртки літ. № 1 1 шт.; воріт літ. № 2 площею 3,9 кв.м.; огорожею літ. № 3 площею 89,6 кв.м. в рахунок погашення боргу, що виник за договором про надання безпроцентної позики від 01.09.2007 року. Визнано право власності за [PERSON] на земельну ділянку розміром 0,0662 га, що розташована під будинковолодінням [ADDRESS] без зміни цільового призначення в рахунок погашення боргу, що виник за договором про надання безпроцентної позики від 01.09.2007 року. З витягу Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником земельної ділянки, площею 0,0662 га по [ADDRESS] станом на момент накладення арешту, 14.02.2012 року, зазначено [PERSON] . Право власності на будинковолодіння [ADDRESS] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 13.10.2009 року у справі № 2-6140/09 за [PERSON] зареєстровано 13.11.2009 року, що підтверджується витягом КП «ВМБТІ», номер витягу 24451887. Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 60038660 від 27.08.2021 року [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності, фора власності: приватна на житловий будинок , що розташований [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 0510136600:02:020:0203, за суб`єктом [PERSON] так як з документів, подані для проведення державної реєстрації прав наявна постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 26493890 від 14.02.2012 року, а саме земельної ділянки Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 417653 від 08.02.2008 року, реєстраційний номер обтяження 12311194. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.12.2021 року [PERSON] належить будинок, з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , підстава виникнення права власності: рішення суду, справа № 2-6140/09, 13.10.2009, Ленінський районний суд м. Вінниці. Також в матеріалах справи міститься заява від 03.12.2021 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О., зареєстровано в реєстрі за № 1717, в якій зазначено, що станом на 14.02.2012 року . а також на час складання даної заяви [PERSON] не являлась і не являється власником земельної ділянки площею 0,0662 га, розташованої по [ADDRESS] , оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 13.10.2009 року право власності на вказану земельну ділянку визнано за [PERSON] , тобто позивачкою у справі № 127/25894/21. Будь - яких майнових претензій з боку [PERSON] до [PERSON] немає. Нормою статті 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності на земельну ділянку набуто позивачем у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України, визначається виключно законами України. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Норами ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника. Відповідно до ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про можливість задоволення позову повністю. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Outcome: approved