Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, уточненим в ході розгляду справи, в якому просив визнати недійсним заповіт [PERSON] , посвідчений 27.11.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О., реєстраційний номер 63620421. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [INFO] померла [PERSON] , після її смерті позивач звернувся до нотаріальних органів з метою прийняття спадщини. Разом з тим, як стало відомо позивачу, померла за життя, а саме 27.11.2018 склала заповіт, відповідно до якого заповіла відповідачу все належне їй майно. Позивач вказує, що [PERSON] було 92 роки, її похилий фізичний та психічний стан не давав їй можливості правильно сприймати дійсність та керувати своїми діями, у зв`язку з чим вона потребувала стороннього догляду та допомоги. В останні роки життя у [PERSON] розвивався віковий склероз і почастішали випадки несприйняття дійсних подій, а на час складання заповіту від 27.11.2018 у неї спостерігався процес психічного розладу, спричинений віковими змінами та хронічними захворюваннями. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним заповіт [PERSON] , посвідчений 27.11.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О., реєстраційний номер 63620421. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.06.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (головуючий суддя Диба О.В.). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30.07.2020 позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судові засідання без поважних причин та неповідомлення про причини неявки. Постановою Київського апеляційного суду від 12.11.2020 скасовано ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30.07.2020, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.11.2020 визначено головуючого суддю Дибу О.В. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.06.2021 у справі призначено посмертну судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22.10.2021 провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням до суду повідомлення про неможливість надання висновку експерта. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, на задоволенні клопотання про допит свідків та про проведення посмертної судово-психіатричної експертизи не наполягав. Вказував на те, що спадкодавець за свого життя не перебувала на обліку у лікаря - психіатра, не часто отримувала медичні послуги, тому встановити дійсний стан спадкодавця буде неможливо. Окрім того вказувала на те, що в неї відсутні кошти для оплати витрат на проведення експертизи тому і підтримувати заявлене клопотання вона не бажає. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження надання догляду за померлою та допомоги. Вказував, що відповідач постійно зв`язувалася з позивачем для вирішення питання щодо надання постійного догляду, пошуку доглядальниці, проте позивач відмовчувалася або посилалася на високу вартість таких послуг, при цьому відповідач кожного дня доглядала за [PERSON] , готувала їжу та годувала її, прибирала у квартирі, доглядала за померлою. Оформити заповіт запропонувала особисто [PERSON] з посиланням на неможливість на її думку догляду за нею позивачки внаслідок її похилого віку та стану здоров`я. Коли [PERSON] померла, всім процесом поховання займалася відповідач, оскільки позивач не відповідала на телефонні дзвінки. Крім того, представник зазначав, що померла, за життя, страждала на вади опорно-рухового апарату, вади зору, проте будь-яких психічних розладів у неї встановлено не було, що також підтверджується фактом укладення відповідного договору із соціальною службою. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно заповіту посвідченого 29.05.2008 державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. та зареєстрованого в реєстрі за №524 (а.с.6, т.І), [PERSON] заповіла [PERSON] все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде належати їй на день його смерті і на що вона матиме право за законом. Згідно заповіту посвідченого 27.11.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О. та зареєстрованого в реєстрі за №2033 (а.с.80, т.І), [PERSON] заповіла [PERSON] все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде належати їй на день його смерті і на що вона матиме право за законом. Заповіт містить посилання на те, що його записано зі слів [PERSON] , прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний ним у присутності приватного нотаріуса, а також що у зв`язку з похилим віком заповідача заповіт складено та посвідчено вдома за адресою [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , у віці 92 років у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 05.02.2019 Відділом державної реєстрації смерті Головного управління юстиції у м. Києві (а.с.8, т.І), згідно довідки від 10.12.2018 причиною смерті [PERSON] була хронічна ішемічна хвороба серця (а.с.49, т.І). Згідно відповіді Територіального центру соціального обслуговування Оболонського району м. Києва №365 від 27.08.2019, [PERSON] з 17.03.2003 по 10.12.2018 перебувала на надомному обслуговуванні, послугу припинено у зв`язку зі смертю (а.с.52,т.І). З укладеного між [PERSON] та Територіальним центром соціального обслуговування Оболонського району м. Києва договору про надання соціальних послуг та додатку до нього (індивідуальний план надання соціальної послуги догляду вдома) (а.с.54-58) вбачається, що [PERSON] безоплатно надавалися послуги з закупівлі продуктів та промтоварів, вологого прибирання, оплати платежів, доставки ліків. Згідно відповіді територіального медичного об`єднання «Психіатрія» у м. Києві №061/203/2-01/932 від грудня 2021 (а.с.59), перевіркою меддокументації та архівних довідок за 2006-2018 роки [PERSON] , 1925 року народження, на стаціонарному лікуванні в лікарні не значиться. Як вбачається з медичного висновку КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району м. Києва про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі (а.с.53), [PERSON] мала вади опорно-рухового апарату, вади зору, не здатна до самообслуговування, може перебувати в колективі. Як встановлено судом, 17.01.2019 Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №54/2019 щодо майна померлої [PERSON] на підставі заяви відповідача від 17.01.2019 про прийняття спадщини за заповітом від 27.11.2018 (а.с. 86-106, т. І). Відповідач із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 29.05.2008 зверталася 07.02.2019. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1997, виданого ДК УЖГ Мінського району м. Києва, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.83, т.І). Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно із ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до норм ЦК України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи. Стаття 1257 ЦК України передбачає перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Судом встановлено, що [PERSON] недієздатною у встановленому законом порядку не визнавалася. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Крім того, за приписами частин 1-4 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. За клопотанням представника позивача судом призначалася посмертна судово-почеркознавча експертиза для вирішення питання чи виконано підпис від імені [PERSON] у заповіті від 27.11.2018 серія ННМ №245019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко О.М. особисто [PERSON] , [INFO] , чи іншою особою, проведення якої було доручено експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз. Згідно повідомлення експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку №25181/25182/21-32 від 12.10.2021 (а.с.112-113, т.І), надати висновок судово-почеркознавчої експертизи неможливо у зв`язку недостатністю порівняльного матеріалу. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторона позивача зверталася до суду з клопотанням про призначення судової психіатричної експертизи, проте в подальшому не підтримала його. Таким чином, наявні в матеріалах справи докази не свідчать про наявність підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним. Оцінюючи зібрані по справі докази в сукупності, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що оспорюваний заповіт є недійсним, а тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed