Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

23 вересня 2021 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. Згідно з протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 вересня 2021 року, призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи. Так, за штатним розписом в Красноокнянському районному суді Одеської області троє суддів, а фактично працює двоє суддів, з яких: суддя Бурдинюк О.С. була відключена у зв`язку з перебуванням у відпустці більше 14 днів; суддя Чеботаренко О.Л. також була відключена у зв`язку з перебуванням у відпустці з 22 по 24 вересня 2021 року. Тому після виходу судді Чеботаренко О.Л. з відпустки, в перший робочий день, а саме 27 вересня 2021 року, проведено повторний автоматизований розподіл справи, згідно з яким, справу розподілено на суддю Чеботаренко О.Л. Ухвалою від 01.10.2021 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою від 29.10.2021 року в підготовчому засіданні було оголошено перерву для витребування доказів. Ухвалою від 24.11.2021 року продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання. Ухвалою від 15.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 13.01.2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Красноокнянського районного нотаріального округу Бушуєвою І.І., який зареєстрований в реєстрі за № 27, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21868094 від 13.02.2009 року, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 271451892 від 20.08.2021 року. Власником іншої 1/2 частини даного житлового будинку був [PERSON] , що підтверджується копією рішення народного суду Котовського району Одеської області від 09.02.1962 року. [PERSON] помер [INFO] , спадкоємці відсутні. Починаючи з 2009 року і по теперішній час ,позивач проживає у цьому будинку з членами своєї сім`ї, добросовісно доглядає за всім будинком, за потреби проводить поточний та капітальний ремонт всього будинку та обробляє всю земельну ділянку. Таким чином, позивач відкрито та безперервно володіє житловим будинком, господарськими спорудами та земельною ділянкою з січня 2009 року, більше 10 років, і тому вважає, що має право на визнання за нею права власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю, і тому звернулася до суду з зазначеним позовом. Позивач у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову та повідомила суд, що вона доглядала за покійною [PERSON] , за що остання подарувала їй свою частку будинку, інша частка будинку належала покійному [PERSON] , колишньому чоловіку [PERSON] . Фактичного поділу будинку не було і вона проживала разом зі своєю сім`єю у всьому будинку. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, свою позицію по суті спору не висловив /а.с.78/. Тому судове засідання проведено у відсутність представника відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням народного суду Котовського району Одеської області від 09.02.1962 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл будинку, спільне домоволодіння [ADDRESS] , що належало позивачу та відповідачу, було розділено та виділено в частках. [PERSON] відійшла на праві особистої власності половина будинку, що завершена - кухня та спальня. [PERSON] відійшла на праві особистої власності, відповідно не завершена половина будинку, що складається з однієї кімнати. /а.с. 26/; Згідно з копією актового запису про смерть № 34 від 15.06.1981 року, [PERSON] помер [INFO] . /а.с. 31,55/; Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, в Великомихайлівської державній нотаріальній конторі відсутні відомості про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] /62-64/; Відповідно до договору дарування № 27 від 13.01.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Бушуєвою І.І. , [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою; [ADDRESS] . /а.с.20, 37-38/; Згідно з копією свідоцтва про смерть [PERSON] , остання померла [INFO] у віці 81 рік, про що в Книзі реєстрації смерті [INFO] зроблено відповідний актовий запис № 07. /а.с.30/; Позивач є громадянкою України /а.с.9-12/. [PERSON] користується земельною ділянкою розміром 0,21 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] з 2009 року. /а.с.28/; [PERSON] , є абонентом по водокористуванню з 2009 року КП «Красноокнянський Комунальник», о/р [NUMBER] , та сплачує за користування водою за адресою [ADDRESS] . /а.с.6/; Відповідно до копії договору № 548 від 25.06.2020 року, [PERSON] уклала вказаний договір про централізоване водопостачання з КП «Красноокнянський Комунальник» /а.с.32-35/; Відповідно до копії довідки Окнянської селищної ради № 02-22/2660 від 13.07.2021 р. та довідки № 02-22/3104 від 03.09.2021 р. ,виданих [PERSON] , у домоволодінні, що розташоване за адресою; [ADDRESS] , станом на 03.09.2021 року зареєстровані та проживають: син - [PERSON] , 1978 р.н., співмешканка сина - [PERSON] , 1992 р.н., син співмешканки [PERSON] , 2012 р.н., та дочка співмешканки [PERSON] , 2015 р.н. /а.с. 7,29/; Згідно з актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] , до складу її сім`ї входять, син - [PERSON] , співмешканка сина - [PERSON] , 1992 р.н., син співмешканки [PERSON] , 2012 р.н., та дочка співмешканки [PERSON] , 2015 р.н. /а.с.8,27/; Відповідно до інформації, наданої КП «ОКНЯНСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРІЗАЦІЇ» ,та технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з надвірними будівлями та спорудами на [ADDRESS] від 14.06.2021 року, [PERSON] є власником 1/2 частки власності, вартість частки власності - 58211,50 грн. /а.с.13-25, 74/; За інформацією, наданою Окнянською селищною радою, рішенням Окнянської селищної ради від 14.07.2016 №95-VII, вулиця Карла Лібкнехта була перейменована на Сонячну, вулиця Радянської Армії на Калинова, вулиця Садова перейменуванню на підлягала. Згідно з домовою книгою Красноокнянської селищної ради від 1961 -1965 років та домової книги Красноокнянської селищної ради від 1964 -1965 року, [PERSON] та [PERSON] , були зареєстровані та проживали в будинку [ADDRESS] . Відповідно до домової книги Красноокнянської селищної ради від 1966 -1988 року, [PERSON] та [PERSON] , були зареєстровані та проживали в будинку [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] ніколи не були прописані по [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 домоволодіння кожному. /а.с.79-86/. При цьому, виходячи із обкладинки домової книги, де міститься інформація про місце проживання [PERSON] та [PERSON] , назва домової книги у всі роки « [ADDRESS] ». Разом з тим, позивач [PERSON] суду повідомила, що їй достеменно відомо, що саме в цьому будинку свого часу [PERSON] та її покійний чоловік [PERSON] проживали разом зі своїми дітьми, а в подальшому саме цей будинок ділили у судовому порядку і адреса будинку змінювалася через зміну назв вулиць. Відповідно до ч. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна, не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Таким чином, позивачу було відомо, що власником 1/2 житлового будинку, щодо якого є спір, був [PERSON] ,який помер [INFO] , Хоча після його смерті спадкова справа не відкривалася, ЦК УРСР законодавець, на відміну від ЦК України та існування конструкції «відумерлої спадщини», передбачав автоматичний перехід спадщини за правом спадкоємства до держави і будь-яких дій щодо прийняття спадщини на той час держава не здійснювала. Відповідно до норм ЦК УРСР, держава при існуванні юридичних фактів, визначених пунктами 1-5 частини 1 статті 555 ЦК УРСР, завжди приймала спадщину і не могла від неї відмовитися. Оскільки держава не мала права відмовитися від прийняття спадщини, то у випадку, коли спадкоємці за законом або за заповітом не прийняли спадщину або відмовилися від спадщини, спадщина вважалася прийнятою державою. З урахуванням того, що в частині 1 статті 555 ЦК УРСР закріплювався автоматичний перехід спадщини до держави та існував строк у шість місяців для прийняття спадщини іншими спадкоємцями, то абзац 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України може застосовуватися тільки, якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мали право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Тому однорічний строк, який встановлений частиною другою статті 1277 ЦК України та в абзаці 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 01 липня 2003 року. Отже, до спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , застосуванню підлягають норми ЦК УРСР. Згідно з ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо: спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; всі спадкоємці відмовились від спадщини; всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Позиція суду відповідає позиції Верховного Суду , викладеній у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 671/22/19 (провадження № 61-9511сво19) ,де передбачено , що за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Проте із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ними чинності абзацом 2 пункту 5 Прикінцевих пунктом передбачається виняток, пов`язаний із застосуванням ст.555 ЦК УРСР. При цьому ,відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Таким чином, суд прийшов до висновку, що спадкоємцем і власником майна [PERSON] , а саме 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є держава в особі територіальної громади, тобто Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області (на час відкриття спадщини Красноокнянська селищна рада Красноокнянського району Одеської області), яка автоматично прийняла спадщину через шість місяців після смерті [PERSON] . Тому правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання за нею права власності за набувальною давністю щодо 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , немає, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed