Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

[PERSON] , в особі представника - адвоката Кравченко Ольги Василівни, звернулася до суду із позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як органу опіки та піклування про визнання незаконним та скасування рішення, встановлення опіки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивачка [PERSON] є бабою малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя у справі № 335/1046/21 від 03.08.2021, що набрало законної сили 06.09.2021, дочка позивачки і мати малолітнього [PERSON] , [PERSON] визнана недієздатною. Опікуном [PERSON] призначено [PERSON] . Позивачка звернулася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району як органу опіки і піклування із заявою про взяття на облік кандидатів в опікуни, піклувальники та призначення її опікуном над малолітнім внуком, [PERSON] . 23 листопада 2021 року Служба (управління) у справах дітей надала позивачці висновок за результатом розгляду вказаної заяви, згідно з яким встановлення опіки [PERSON] над [PERSON] , [INFO] , є недоцільним. 07 грудня 2021 року районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району прийняла рішення за № Д-973-В, яким відмовила [PERSON] у призначенні її опікуном над малолітнім онуком [PERSON] , [INFO] , оскільки проживає на спільній житловій площі з [PERSON] , яка має психічні розлади здоров`я, які можуть негативно вплинути на стан дитини. Просить суд, визнати незаконним та скасувати рішення районної адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району про відмову [PERSON] у призначенні її опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] . Встановити на малолітнім [PERSON] , [INFO] , опіку та призначити йому опікуна [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2021 позовну заяву [PERSON] до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, встановлення опіки - залишено без руху. 10.12.2021 від представника позивача - адвоката Кравченко О.В. надійшла оновлена позовна заява [PERSON] до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як органу опіки та піклування про визнання незаконним та скасування рішення, встановлення опіки, з усуненням недоліків, зазначених в ухвалі судді від 06.12.2021. Ухвалою судді від 13.12.2021 відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як органу опіки та піклування про визнання незаконним та скасування рішення, встановлення опіки, в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання. 18 січня 2022 року суд постановив ухвалу, якою підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові, у зв`язку з чим наполягали на задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав викладених у рішенні районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району за № Д-973-В від 07 грудня 2021 року. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників, пояснення свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд установив таке. [PERSON] , є бабою малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданим відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Запорізької міської ради Запорізької області 24.05.1990, актовий запис № 1129 від 17.07.1987; свідоцтвом про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області 11.06.2009, актовий запис № 41 від 20.07.1998; та свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 12.08.2015, актовий запис № 574. (а.с. 15-17). Відомості про батька малолітнього [PERSON] внесені зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується листом Вознесенівського відділу державної реєстрації актів цивільного у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №199/21.13-107 від 20.08.2021. (а.с. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя у справі № 335/1046/21 від 03.08.2021, що набрало законної сили 06.09.2021, дочка позивачки і мати малолітнього [PERSON] , [PERSON] визнана недієздатною. Опікуном [PERSON] призначено [PERSON] (а.с.18-19). Згідно із довідкою № 4374, виданою КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради 12.10.2021, [PERSON] під спостереженням нарколога у КНП «ОКЗ НПД» ЗОР не перебуває. (а.с.46). Відповідно до листа комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» від 27.10.2021 №5504 [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи з психічного розладу. Діагноз: шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом. Рекомендовано прийом підтримуючого лікування: еголанза по 10 мг 1п вранці/1п ввечері. (а.с.47). Згідно із рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 02.11.2021 № 390/11 [PERSON] наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради № 255 від 16.03.2021 малолітній [PERSON] тимчасово влаштований в родину [PERSON] до прийняття рішення про його влаштування. (а.с.21). [PERSON] працює у АТ «Запорізький завод феросплавів» на посаді машиніста крана металургійного виробництва; її заробітна плата з грудня 2020 року до травня 2021 року становить 58452,53 гривень. (а.с.22). Позивачка перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні ПФУ м. Запоріжжя в Запорізькій області і отримує пенсію за віком, її дохід за останні 6 місяців склав 15117,82 гривень. Наведене підтверджується довідкою про доходи № 2165222542113102 від 25.06.2021, довідкою про доходи № 50,8428614006016 від 01.09.2021, довідкою про доходи № 0334123006672317 від 11.10.2021. (а.с.23-25). Відповідно до довідки департаменту інформатизації МВС України серії ІІА № 2216111 станом на 11.01.2021 [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. (а.с.26). Згідно із висновком про стан здоров`я особи № 80, складеним КНП «Центр первинної медико-соціальної допомоги № 10» 15.01.2021, [PERSON] може виконувати обов`язки опікуна. (а.с.27). Відповідно до виробничої характеристики, складеної АТ «Запорізький завод феросплавів» за період роботи у вказаному товаристві [PERSON] зарекомендувала себе як відповідальний та грамотний працівник: усі завдання виконує якісно та вчасно; у колективі має повагу серед колег та адміністрації; зауважень чи порушень трудової дисципліни не має. (а.с.28). Згідно із характеристикою [PERSON] проживає разом з дочкою, [PERSON] , та внуком, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За свідченням сусідів, [PERSON] працелюбна, товариська та ввічлива. У побуті доброзичлива та чуйна, алкогольні напої не вживає. Займається та забезпечує дочку та внука. (а.с.29). Згідно з висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини № ІРЦ-85007/2021/196655, складеним Інклюзивно-ресурсним центром по Вознесенівському району міста Запоріжжя Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради 04.02.2021, [PERSON] має особливі освітні потреби: загальні розлади розвитку, порушення комунікативної функції, соціальних форм поведінки, емоційно-вольової сфери, мовлення. Рекомендована освітня програма: навчання за освітньою програмою закладів освіти з використанням корекційно-розвиткового складника для дітей з затримкою психічного розвитку, програм розвитку для дітей з аутизмом. (а.с.30-37). Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійснено обстеження житлово-побутових умов в квартирі за адресою проживання [PERSON] . За результатами обстеження зроблений висновок про те, що умови проживання задовільні. [PERSON] фактично виховує внука та піклується про нього, дбає про стан його здоров`я, оскільки дитина має діагноз: затримка мовного розвитку. Між дитиною та бабусею добрі, дружні стосунки.(а.с.38). Згідно із довідкою, виданою дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 177 «Дзвіночок» Запорізької міської ради Запорізької області 05.11.2021 за № 01-21/181, [PERSON] приймає участь в опікуванні [PERSON] : приводить та забирає дитину з садочка, безпосередньо приймає участь у вихованні дитини, дбає про здоров`я та зовнішній вигляд дитини, вчасно сплачує за перебування дитини у садочку, спілкується з вихователями, цікавиться успіхами дитини в учбовому процесі, відвідує батьківські збори. (а.с.39). Позивачці на праві власності належить 1/2 (одна друга) частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим [PERSON] , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 08.06.2019 за р. № 690. Право власності на вказану частку квартири зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.06.2019, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 169766527, номер запису про право власності 31916988. (а.с.40-45). Будь-якого іншого житла позивачка не має, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 286960424 від 26.11.2021. (а.с.42). Співвласником зазначеної квартири є малолітній [PERSON] , що підтверджується договором дарування частини квартири, посвідченим [PERSON] , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 29.07.2016 за р. № 324. Право власності [PERSON] на 1/2 частку квартири зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.07.2016, номер запису про право власності 15686635.(а.с.43-45). Позивачка звернулася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району як органу опіки і піклування із заявою про взяття на облік кандидатів в опікуни, піклувальники та призначення її опікуном над малолітнім внуком, [PERSON] . 23 листопада 2021 року Служба (управління) у справах дітей надала позивачці висновок за результатом розгляду вказаної заяви, згідно з яким встановлення опіки [PERSON] над [PERSON] , [INFO] , є недоцільним. (а.с.12-13). 07 грудня 2021 року районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району прийняла рішення за № Д-973-В, яким відмовила [PERSON] у призначенні її опікуном над малолітнім внуком [PERSON] , [INFO] . (а.с.65-66). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є хрещеною матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , матір та бабусю знає давно. Після народження дитини мати [PERSON] опікувалася дитиною. Після встановлення діагнозу, відношення матері до дитини не змінилося. Жодних проявів агресії не має. Свідок [PERSON] пояснила, що є близькою знайомою позивачки, яка знає родину більше трьох років. Щотижня буває у них вдома, зупиняється зі своїми дітьми на ночівлю, оскільки постійно проживає у м. Дніпрорудному Запорізької області, а її діти відвідують на вихідних циркову студію у м. Запоріжжі. До сина [PERSON] відноситься як мати, піклується про нього. Загрози з її боку для дитини не має. Вона і за своїх дітей, які знаходяться разом із [PERSON] в одній квартирі не боїться. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків. Рішення відповідача мотивоване тим, що [PERSON] не може виконувати обов`язки опікуна, оскільки проживає на спільній житловій площі з [PERSON] , яка має психічні розлади здоров`я, які можуть негативно вплинути на стан дитини. Наведене положення передбачене у п. 38 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», за яким діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, не можуть бути влаштовані в сім`ї осіб, які проживають на спільній житловій площі з членами сім`ї, які мають розлади здоров`я або поведінку чи спосіб життя, що може негативно вплинути на здоров`я дитини, її фізичний, психічний, моральний стан або інтелектуальний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до положень ст. 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно із приписами ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років. Стаття 244 СК України встановлює, що опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 244 СК України не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені у ст. 212 СК України, а саме: обмежені у дієздатності; визнані недієздатними; позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; були усиновлювачами (опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями) іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним (було припинено опіку, піклування чи діяльність прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу) з їхньої вини; перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері; зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами; не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу); страждають на хвороби, перелік яких затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини; були засуджені за кримінальні правопорушення проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших кримінальних правопорушень; за станом здоров`я потребують постійного стороннього догляду; є особами без громадянства; перебувають у шлюбі з особою, яка відповідно до пунктів 3-6, 8 і 10 цієї статті не може бути усиновлювачем. Згідно із ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001 забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Поняття «найкращі інтереси дитини» неодноразово конкретизувалося у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, відповідно до рішень Європейського Суду з прав людини «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, п. 100) від 16.07.2015, «М.С. проти України» (заява № 2091/13, п. 76) від 11.07.2017, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною. Інтерес дитини, зокрема, вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Зазначене конвенційне право неодноразово розтлумачував Європейський суд з прав людини. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» (заява № 39948/06, п. 47, 48) від 18.12.2008 вказано, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Спірне рішення, яким позивачці відмовлено у встановленні опіки над малолітнім внуком, має наслідком його влаштування до дитячого будинку. Відтак розпорядження є втручанням у право [PERSON] та [PERSON] на повагу до їх сімейного життя. Висновок відповідача про недоцільність передання [PERSON] під опіку позивачки ґрунтується на п. 38 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», яка на день надання спірного висновку є чинною. Тож, втручання було здійснене згідно із підзаконним нормативно-правовим актом. Зазначене втручання має і легітимну мету, що полягає у захисті здоров`я малолітнього [PERSON] , оскільки на спільній житловій площі із позивачкою проживає особа, яка має психічні розлади. Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» (заява № 39948/06, п. 49) від 18.12.2008. Ухвалюючи спірне рішення, відповідач застосував формальний підхід, дійшовши висновку про неможливість передання позивачки онука під опіку лише на підставі її спільного проживання з недієздатною дочкою. Однак ця обставина сама по собі, без урахування інших аргументів, не може бути підставою для розірвання сімейних зв`язків. Позивачка є найближчою людиною для свого онука, забезпечує його матеріально, займається його вихованням і розвитком, у тому числі з урахуванням необхідних інклюзивних рекомендацій. Вона здатна виконувати обов`язки опікуна за станом здоров`я та за рівнем доходів, зареєстрована службою (управлінням) у справах дітей Запорізької міської ради в журналі обліку потенційних опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів. Окрім того, наслідки відмови у наданні опіки, що полягають у влаштуванні малолітнього [PERSON] до дитячого будинку, призведуть до уповільнення розвитку його комунікативних здібностей. Наразі корекція відбувається із застосуванням індивідуального підходу, який неможливо гарантувати та забезпечити поза сімейним вихованням. Установлений [PERSON] діагноз і характер хвороби не потребують її обов`язкової ізоляції від суспільства і не є підставою для її примусової госпіталізації відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу» № 1489-ІІІ від 22.02.2000. Суд погоджується з доводами позивачки про те, що мати малолітнього [PERSON] по відношенню до сина має материнські почуття, спілкується з дитиною, що підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які є логічними, послідовними і узгоджуються із позицією позивача щодо обставин справи. Отже, наведені обставини дозволяють дійти висновку, що втручання у право на повагу до сімейного життя позивачки не було необхідним у даному випадку. За таких обставин, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно із ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно із ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Частина четверта цієї ж статті визначає, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір, що підтверджується квитанцією. Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки сторони не заявляли вимоги щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved