Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

У лютому 2021 року позивачі звернулися до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , позивачам [PERSON] (його доньці), та [PERSON] (його онуці), згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 06.07.1994 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Запоріжжя. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2001 року між співвласниками було визначено порядок користування спірною квартирою, без визначення при цьому розмір ідеальних часток. [INFO] [PERSON] помер. Його 1/3 частку в спірній квартирі успадкували спадкоємці за законом першої черги: його доньки - [PERSON] , [PERSON] та дружина [PERSON] . Таким чином, зараз спірна квартира належить: [PERSON] - 1/3 частка згідно з свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 06.07.1994 року, та 1/9 частка згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 1- 306 від 21.10.2017 року, загалом - 4/9 частки квартири; [PERSON] - 1/3 частка згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 06.07.1994 року; [PERSON] та [PERSON] - по 1/9 частці згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-306 від 21.10.2017 року. Ще до смерті [PERSON] його дружина [PERSON] , хоч сама не була зареєстрована в спірній квартирі, створювала позивачам умови, неможливі для проживання: вчиняла скандали, не впускала нас, а після його смерті не давала нам документи на квартиру, чим перешкоджала в оформленні спадщини, зайняла всю квартиру разом із кімнатою, яка їм виділена рішенням суду, замінила вхідні двері та замки. З вказаного часу позивачі не можуть потрапити до своєї квартири. Сама відповідачка має інше житло, де зараз і проживає, а спірну квартиру, за словами сусідів, періодично здає стороннім особам. Таким чином, позивачі позбавлені можливості користуватися належним на праві власності житловим приміщенням, оскільки відповідачка чинить перешкоди. Просять суд усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення до вказаної квартири. Позивачі, представник адвокат Луньова Л.В. в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити у повному обсязі з наведених підстав, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не надала, в судове засідання не з`явилась повторно, про час та місце судового засідання повідомлена у встановленому ЦПК України порядку. Третя особа [PERSON] надала пояснення щодо обґрунтованості позовних вимог, звернулась із заявою про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди позивачів, суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 06.07.1994 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Запоріжжя, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2001 року між співвласниками визначено порядок користування спірною квартирою, відповідно до якого [PERSON] виділено в користування кімнату площею 17.2 кв.м., [PERSON] та [PERSON] кімнату площею 13,3 кв.м., кухню, вбиральню, коридор та комору залишили в загальному користуванні, без визначення розміру ідеальних часток. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Належну [PERSON] 1/3 частку квартири [ADDRESS] успадкували спадкоємці за законом першої черги: донька [PERSON] , яка згідно свідоцтва про зміну імені Серія [NUMBER] від 01.10.2020 змінила прізвище на [PERSON] , донька [PERSON] , дружина [PERSON] , яка згідно свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 07.08.2021 змінила прізвище на [PERSON] . Таким чином, спірна квартира належить: [PERSON] - 1/3 частка згідно з свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 06.07.1994 року, та 1/9 частка згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 1- 306 від 21.10.2017 року, загалом - 4/9 частки квартири; [PERSON] - 1/3 частка згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 06.07.1994 року; [PERSON] та [PERSON] - по 1/9 частці згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-306 від 21.10.2017 року. Згідно доводів позову, які підтверджуються матеріалами Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області за результатами перевірки звернень [PERSON] , і які не спростовані відповідачем, [PERSON] створює позивачам умови, неможливі для проживання, не впускає позивачів, після смерті [PERSON] не надавала документи на квартиру, чим перешкоджала в оформленні спадщини, зайняла всю квартиру, замінила вхідні двері та замки, чим порушує право позивачів користуватися належним їм на праві власності майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що права позивачів, як співвласника майна, порушуються відповідачкою, якою створені перешкоди у здійсненні позивачами права користування нерухомим майном, а тому їх порушене право підлягає захисту. При цьому, відповідачкою не надано до суду жодних доказів у спростування доводів позову, а тому, вимоги про усунення перешкод шляхом вселення позивачів у спірну квартиру підлягають задоволенню. На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved