Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики на загальну суму у розмірі 30 800,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми позики в сумі 2 665,68 грн, інфляційні втрати в сумі 6 437,27 грн та судовий збір в сумі 908,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 30.09.2018 між ним та відповідачем було укладено договір позики, про що складено відповідну письмову розписку в присутності двох свідків, які засвідчили факт передання коштів своїми підписами у вказаній розписці. Предметом договору позики було передання відповідачеві грошових коштів в розмірі 1 100,00 доларів США, що на момент укладання договору, згідно курсу НБУ, складали 30 800,00 грн. Вказану суму відповідач зобов`язався повернути за три рази: 15.11.2018, 15.12.2018 та 15.01.2019, тобто строк виконання зобов`язань було встановлено до 15.01.2019. Оскільки відповідач ухилявся від виконання зобов`язань, позивач був вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 30.09.2018 між сторонами укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 100,00 доларів США з терміном повернення позики до 15.01.2019. Укладання договору позики підтверджується копією розписки від 30.09.2018 (а.с. 11). Строк повернення позики та правова природа отриманих [PERSON] коштів як боргу встановлена у тексті розписки. Доказів про погашення суми боргу, станом на час розгляду справи відповідач не надав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наслідки порушення договору позичальником визначені ст. 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 30.09.2019 [PERSON] підписана розписка про отримання ним від позивача у борг суми 1 100,00 доларів США, що він зобов`язався повернути за три рази, останній з яких повинно бути сплачено 15.01.2019. Після укладення цього договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконав, а відповідач суму боргу не сплатив, що відповідно до ст. 610 ЦК України, вважається порушенням ним свого зобов`язання. Оскільки сума позики відповідачем не повернена, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення суми позики в розмірі 1 100,00 доларів США, що складає 30 800,00 грн, підлягають задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми позики та інфляційних втрат, які відповідно до наявних у справі розрахунків становлять відповідно 2 665,68 грн та 6 437,27 грн, що, зважаючи на правомірність вимоги та правильність розрахунків (а.с. 26) також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 202, 207, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved