Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

15.06.2021 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, посилаючись на те, що у період з 01.11.2017 р. по 28.02.2021 року позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою його проживання: [ADDRESS] . Відповідач не сплатив дані послуги у встановлені законодавством строки, у зв`язку з чим станом на день подачі позову до суду утворилась заборгованість по сплаті наданих послуг, яка складає 17105,41 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2270 гривень. Представник позивача по справі у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертались. Відповідач у судове засідання не з`явився, представником відповідача адвокатом Фурсенко С.С. надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнала частково, зазначивши, що 08.07.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води № 94901571, умови якого відповідач виконував належним чином, на підтвердження чого надані копії квитанцій, а отже, позивач був зобов`язаний не стягувати в судовому порядку суму розстроченої заборгованості, яка була встановлена станом на 01.07.2020 року, через що представник відповідача просить вимоги про сплату заборгованості станом на 01.07.2020 року визнати неправомірними. Зазначений договір реструктуризації не розірвано на теперішній час. Окрім цього, вказує, що за період, який не охоплюється зазначеним договором, а саме з 01.07.2020 року по 01.02.2021 року нараховано заборгованість у розмірі 6116,02 грн., з якої сплачено суму у розмірі 3582,50 грн., а отже на теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем складає 2578,52 грн., з якою [PERSON] погоджується. Водночас, представником відповідача заявлено вимогу щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, понесені [PERSON] в розмірі 2000,00 грн. та стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог. Суд, враховуючи пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п.2.1 Статуту Концерну «Міські теплові мережі», основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі» за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина не заперечувалась відповідачем та представником відповідача під час розгляду справи, а також підтверджується довідкою Концерну «Міські теплові мережі», згідно якої особовий рахунок споживача даних послуг № [NUMBER] оформлений на відповідача [PERSON] . Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), Законом України «Про теплопостачання», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону). Згідно з ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). З огляду на вищевказане суд дійшов висновку, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє споживачів від обов`язку оплати за надані такі послуги. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач з 01.11.2017 року по 01.07.2020 року сплачували отримані ним послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води не в повному розмірі. 08.07.2020 р. між позивачем та відповідачем укладений Договір про реструктуризацію заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води № 94902571, за умовами якого, підприємство реструктуризує заборгованість із плати за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що утворилась станом на 01.07.2020 року на суму 16996,66 грн. (п.1.1). Дану суму реструктуризованої заборгованості, громадянин сплачує відповідно до графіка здійснення платежів (Додаток №1) (п. 1.2). Відповідно до даного додатку №1, [PERSON] зобов`язалася сплачувати на погашення заборгованості, яка у загальній сумі становить 16996,66 грн., щомісячний платіж у розмірі 354,10 грн., протягом 48 місяців в період з 01.07.2020 р. по 31.07.2024 р. Відповідно до п. 1.3. Договору, погашення розстроченої заборгованості не звільняє громадянина від оплати поточних нарахувань за житлово-комунальні послуги. Згідно п. 2.1.3 цього Договору, позивач зобов`язався не стягувати в судовому порядку суму розстроченої заборгованості за умови належного виконання громадянина зобов`язань за даним договором. Позивач має право приймати рішення про дострокове розірвання/припинення договору про реструктуризацію у разі: дострокового погашення реструктуризованої заборгованості; відчудження громадянином житлового приміщення або розірвання договору найму житлового приміщення; подання громадянином документів із недостовірними відомостями. Також він має право звернутися із позовом до суду про стягнення непогашеної суми реструктуризованої заборгованості у разі дострокового розірвання договору про реструктуризацію (п.с. 2.2.2). Договір набирає чинності з моменту укладення та діє до повного виконання громадянином своїх обов`язків у порядку та строки, визначені у Додатку №1 до цього Договору. У разі несвоєчасного або у неповному обсязі внесення протягом трьох місяців громадянином платежів із погашення розстроченої заборгованості дія цього Договору припиняється з першого числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 4.2.). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, копій квитанції вбачається, що відповідач починаючи з 22.07.2020 року почав здійснювати платежі по оплаті даних послуг. Оцінивши щомісячні нарахування оплати цих послуг за період з липня 2020 року по лютий 2021 року включно, періодичність внесення відповідачем платежів, їх суми та призначення, суд приходить до висновку, що дані платежі, здійснені [PERSON] на виконання умов Договору реструктуризації № 94901571 від 08.07.2020 р., при цьому позивачем самостійно визначено призначення цих платежів та вони розподілені ним на власний розсуд, в тому числі на погашення поточних платежів. Порушення відповідачем умов цього Договору чи наявності інших обставин, які б у відповідності до положень п. 2.2.1 чи п. 4.2 цього Договору, були підставою для припинення його дії, судом, станом на день пред`явлення позивачем цього позову, не встановлено. Представником позивача не надано доказів, що даний договір припинений, належні підстави його припинення суду не відомі. З огляду на вищевказані обставини, суд дійшов висновку, що позивач в порушення положень п.с. 2.2.2 Договору про реструктуризацію, під час дії даного Договору, звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідача боргу за дані послуги, за період, що був предметом даного Договору реструктуризації. Враховуючи, що позивачем не підтверджене припинення дії вищевказаного Договору реструктуризації, укладеного між сторонами, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення боргу по цим послугам, наданих за період з 01.11.2017 р. по 01.07.2020 р. не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевказані судом обставини, судом встановлено, що у відповідача виникла заборгованість по оплаті за дані послуги за період з 01.08.2020 р. по 01.02.2021 р., яка згідно розрахунку заборгованості становить 6548,25 грн. Дана сума боргу до теперішнього часу не погашена, тому заявлені вимоги про її стягнення є обґрунтованими. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення боргу за період з 01.08.2020 р. по 28.02.2021 р. в сумі 6548,25 грн. В іншій частині заявлені вимоги слід залишити без задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати підлягають пропорційному стягненню з відповідача. Позивачем Концерном «МТМ» при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 2270 грн., а отже, оскільки позов задоволений частково, стягненню підлягає судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 869,00 грн. Щодо вимоги представника відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2000 грн., на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано наступні докази: ордер про надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Фурсенко С.С. від 27.09.2021 року, копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю Фурсенко С.С. серії № 4431, договір про надання правничої допомоги від 27.09.2021 року та акт наданих послуг/виконаних робіт від 04.10.2021 року. Виходячи з складності справи та виконаних адвокатом робіт, суд стягує з позивача на користь відповідача 1000 грн. витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial