Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06 грудня 2021 року позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено у повному обсязі. 14 січня 2022 року на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення, у якій вона просить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на її користь судові витрати, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3500,00 грн. До заяви позивачем додано: договір про надання правової допомоги від 06.12.2021 року, акт виконаних робіт по наданню правової допомоги від 06.01.2022 року, квитанція до прибуткового касового ордера №2 від 06.01.2022 року. Крім цього, у своїх заявах позивач [PERSON] просила поновити строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення та про подання доказів про понесенні витрати. Ухвалою від 10.02.2022 року позивачу [PERSON] поновлено строк для подачі доказів на підтвердження розміру судових витрат. Сторони належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання для розгляду заяви щодо ухвалення додаткового рішення не з`явились. До початку судового засідання, представником позивача - адвокатом Галагуз В.В. подано до суду заяву, у якій він просив провести розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без його участі та участі позивача (а.с.59). Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Зваживши доводи заяви, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч.2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Із матеріалів справи вбачається, що заяву про намір подати докази понесених судових витрат на правничу допомогу представником позивача було зроблено у заяві від 06.12.2021р. про розгляд справи у відсутність позивача та її представника (а.с. 35), тобто до ухвалення рішення суду. Тобто, при ухваленні рішення судом не вирішувалося питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за правничу допомогу. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України). Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000 та від 30.09.2009 №23-рп/2009. Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. При цьому, за визначенням п. 6 ст. 1 Закону № 5076 інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ст. 1 Закону № 5076). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вказувалося вище, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). З письмових матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивачем було заявлено про судові витрати, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, зокрема витрати на правничу допомоги, однак без зазначення конкретної суми та адвоката. Під час розгляду справи судом представником позивача - адвокатом Галагуз В.В. при поданні заяви від 06.12.2021р. про ознайомлення з матеріалами справи та заяви від 06.12.2021р. про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, було долучено ордер серії ЖТ №104114 від 06.12.2021 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №564. Також відповідні докази були додані до заяви про ухвалення додаткового рішення та під час розгляду такої заяви, зокрема: договір про надання правової допомоги від 06.12.2021 року, акт виконаних робіт по наданню правової допомоги від 06.01.2022 року, квитанція до прибуткового касового ордера №2 від 06.01.2022 року (а.с. 32-35, 49, 50, 60). З наданих суду доказів вбачається, що 06.12.2021 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Галагуз В.В. був укладений договір про надання правової допомоги. Також між сторонами був складений Акт виконаних робіт по наданню правової допомоги від 06.01.2022 року, згідно якого адвокатом були надані такі юридичні послуги та сплачено їх вартість: за консультування, вивчення та правовий аналіз письмових документів - 1000,00 грн.; підготовка позовної заяви - 1500,00 грн.; підготовка заяви про забезпечення позовної заяви - 500,00 грн.; подальший супровід справи в суді (подання заяв про розгляд справи без участі сторін, підготовка заяви про стягнення судових витрат, тощо) - 500,00 грн. На підтвердження сплачених позивачкою витрат на правничу допомогу суду було надано квитанцію до прибуткового касового ордера №2 про сплату коштів на суму 3500,00 грн. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позовну заяву та заяву про забезпечення позову було підписано та подано до Корольовського районного суду м. Житомира 30 вересня 2021 року безпосередньо позивачем [PERSON] . У вказаних заявах відсутні відомості про особу, яка на той момент надавала правничу допомогу. При цьому слід звернути увагу на те, що договір про надання правової допомоги між позивачем та адвокатом Галагуз В.В. був укладений лише 06 грудня 2021 року, того ж дня було виписано ордер на представництво. Таким чином не можна вважати, що позивачем доведено належними доказами обставини надання адвокатом Галагуз В.В. правничої допомоги у виді підготовки позовної заяви та заяви про забезпечення позову, оскільки договір про надання правової допомоги було укладено після складання вказаних документів, що також автоматично виключає можливість наданння адвокатом такої допомоги до укладання такого договору згідно вимог ЦПК України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Таким чином наявні достатні правові підстави для ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 1 500 грн., а саме за консультування, вивчення та правовий аналіз письмових документів - 1000,00 грн. та подальший супровід справи в суді- 500,00 грн.

Outcome: approved