Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, посилаючись на те, що між сторонами був укладений договір постачання теплової енергії, по якому виникла заборгованість у зв`язку із невиконанням відповідачем його умов. Крім того, просив стягнути втрати від інфляційних та три відсотки річних. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи ухвалив про розгляд справи з викликом сторін. Ухвалою Новоселицького районного суду від 17.11.2021 року було відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі. 13.01.2022 року від відповідача надійшов відзив в якому він позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні та застосувати строк позовної давності. 19.01.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, оскільки відповідач не є споживачем, власником або співвласником квартири за адресою [ADDRESS] , по якій виникла заборгованість. Крім того, відповідач там не проживає з 1998 року, а знятий з реєстрації у 2015 року. З лютого 1998 року він постійно проживає за кордоном в Республіці Італія. Вищевказана квартира є комунальною власністю. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №268081879 від 29.07.2021 року право власності по [ADDRESS] за жодною особою не зареєстровано. Відповідно до довідки ТОВ «ТД Укрвторресурс» №943 від 09.04.2021 року встановлено, що [PERSON] був виписаний з вищевказаної квартири 26.06.2015 року. Згідно акту опитування сусідів від 13.01.2022 року встановлено що [PERSON] не проживає по [ADDRESS] більше трьох років. Згідно розрахунку заборгованості до позовних вимог встановлено, що заборгованість за спожиту теплоенергію за період з жовтня 2015 року по липень 2021 року становить 18069,80 гривень. Згідно п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. (Постанова Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі N686/6276/19) Відповідно до п.6 ст.1 вищевказаного Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що в судовому засіданні не було зібрано доказів того, що відповідач є власником, співвласником або користувачем вищевказаної квартири, також не додано копію договору про надання послуг укладеного між позивачем та відповідачем, він фактично не отримував послуги по постачанню теплової енергії за період вказаний у розрахунку заборгованості, оскільки з 26.06.2015 року з квартири виписаний. Жодних доказів того, що він після вищевказаної дати проживав у даній квартирі, та у зв`язку із цим використовував комунальні послуги суду надано не було. У зв`язку з цим в останнього і не виникло обов`язку сплачувати заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, які він не отримував. Таким чином в задоволенні позову слід відмовити через недоведеність. На підставі ст.1, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.66, 67, 162 ЖК України, суд

Outcome: dismissed