Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

13 жовтня 2021 року до Голосіївського районного суду м.Києва надійшла зазначена позовна заява. 16.11.2021 року зазначена позовна заява надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача 34 493,68 грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 01.08.2018 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Як зазначає позивач, з 25.05.2021 року він був звільнений з посади за угодою сторін та в день звільнення з ним не було проведено розрахунок при звільненні, не було видано трудову книжку. Розрахунок при звільненні було проведено 12.07.2021 року. А тому оскільки відповідачем були порушені вимоги статей 47 та 117 КЗпП України, позивач звернувся до суду з даним позовом та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 03.02.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що кошти не були виплачені у зв`язку з тим, що Державна установа «Інститут охорони ґрунтів» переходила до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, рахунки установи були заблоковані, будь-які виплати не здійснювались. Крім того, представник відповідача зазначив, що на момент звернення до суду з позовом закінчились строки звернення до суду з позовом, визначені ст.233 КЗпП України. Відповідь на відзив до суду не надходила. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявлених вимог - однак не заперечували несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача, який було проведено саме 12.07.2021 року. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Стаття 43 Конституції України визначає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено в судовому засіданні, з 01.08.2018 року [PERSON] був прийнятий на посаду заступника завідувача відділу землевпорядних робіт та оцінки земель Державної установи «Інститут охорони ґрунтів» за строковим трудовим договором до 30.06.2018 року, 21.01.2019 року переведений на посаду завідувача відділу землевпорядних робіт та оцінки земель та 25.05.2021 року звільнений за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці. В судовому засіданні позивач пояснив, що в день звільнення з ним не було проведено розрахунок при звільненні та всі виплати були проведені лише 12.07.2021 року. Представники відповідача в судовому засіданні доказів на спростування зазначеного суду не надали, не заперечували дати проведення розрахунку та суми нарахованого середнього заробітку. Однак суд не може погодитись з проведеним нарахуванням середнього заробітку, проведеного позивачем. Як вбачається із позовної заяви, позивач розрахував середньоденний заробіток в розмірі 1 014,52 грн. Проте суд не може погодитись із вказаними нарахуваннями, виходячи з наступного. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.2 зазначеної Постанови - середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Останні два місяці перед звільненням (листопад, грудень) - у березні - 22 робочих дні, у квітні - 22, тому загальна кількість робочих днів для розрахунку середнього заробітку становить 22 + 22 = 44. Як вбачається з довідки про доходи (наданої за місцем роботи) позивачу за березень місяць нараховано суму 23 740,00 грн., у квітні позивачу нараховано 21 913,50 грн. Отже, зазначені суми і беруться для обрахунку середнього заробітку. А тому загальна заробітна плата, що враховується для розрахунку середньоденної заробітної плати становить 23 740,00+ 21 913,50 = 45 653,50 грн. Пунктом 8 зазначеної Постанови визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином середньоденна заробітна плата становить 45 653,50 грн. : 44 дні = 1037,57 грн. Загальна кількість днів затримки розрахунку становить 32 дні, а саме: травень - 4 дні, червень - 20 днів, липень - 8 днів. Тому сума середнього заробітку за час затримки виплати становить 1 037,57 грн. х 32 дні = 33 202,24 грн. Представник відповідача у відзиві зазначив, що кошти не були виплачені у зв`язку з тим, що Державна установа «Інститут охорони ґрунтів» переходила до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, рахунки установи були заблоковані, будь-які виплати не здійснювались. Однак суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження блокування рахунків та неможливості провести виплати. В той же час представник відповідача зазначав, що на момент звернення до суду з позовом був пропущений тримісячний строк, визначений ст.233 КЗпП України. Суд не може взяти до уваги зазначене представником, оскільки п.1 Прикінцевих положень КЗпП України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. На момент розгляду справи судом строк дії карантину продовжено. Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки до позову не надано попередній детальний розрахунок та не надано доказів про їх сплату. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial