Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася в суд із заявою, заінтересована особа - [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] на строк 6 місяців та встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника з покладенням на нього наступних обов`язків: обмежити спілкування [PERSON] з нею; заборонити [PERSON] наближатися до її місця проживання по [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто та через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який інший спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. Заяву мотивовано тим, що вона є дочкою з [PERSON] , вони разом зареєстровані та проживають по [ADDRESS] , проте таке життя є нестерпним, він постійно принижує її, висловлюється в її сторону нецензурною лексикою, вживає спиртні напої, після чого стає агресивним, погрожує їй фізичною розправою, неодноразово завдавав їй ушкоджень у присутності матері, яка лякається. Намагається її захистити, тому теж страждає 09 грудня 2021 року начальником СПДН ВП ПП Тернопільського РУ поліції капітаном поліції Гуменюк Г. винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №225982, згідно якого [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Вказаний припис винесено строком на 2 доби з 09 грудня 2021 року до 11 грудня 2021 року. 10 грудня 2021 року інспектором СПДН ВППП Тернопільського РУП в Тернопільській області Гончук А.О. складено відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення за порушення останнім вимог термінового заборонного припису. Зокрема, 10 грудня 2021 року близько 20 год. 50 хв. [PERSON] , перебуваючи по [ADDRESS] , погрожував заявниці фізичною розправою, ображав нецензурною лексикою та шарпав, внаслідок чого завдав шкоди її психічному та фізичному здоров`ю. На даний час вона потерпає від словесних погроз, принижень, залякувань, нецензурної лексики в свою сторону, нападів та побоїв здійснених [PERSON] . Свідком вказаних дій останнього постійно стає мати. Посилаючись на наведене та те, що [PERSON] чинить стосовно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, з метою забезпечення її захисту від подальшого домашнього насильства зі сторони останнього, просила задовольнити заяву. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала з підстав викладених в ній. Представник заявника [PERSON] просила задовольнити заяву, з підстав викладених в ній. [PERSON] в порядку встановленому законом повідомлявся про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши докази, судом встановлено наступні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою з [PERSON] , вони разом зареєстровані та проживають по [ADDRESS] . 09 грудня 2021 року начальником СПДН ВП ПП Тернопільського РУ поліції капітаном поліції Гуменюк Г. стосовно [PERSON] винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №225982. Із змісту вказаного термінового заборонного припису вбачається, що у зв`язку із скоєнням домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, висловлюванням погроз відносно [PERSON] , [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] . Вказаний припис винесено строком на 2 доби з 09 грудня 2021 року до 11 грудня 2021 року. 10 грудня 2021 року інспектором СПДН ВППП Тернопільського РУП в Тернопільській області Гончук А.О. відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №817462. Із змісту вказаного протоколу вбачається, що 10 грудня 2021 року близько 20 год. 50 хв. [PERSON] , перебуваючи по [ADDRESS] , порушив вимоги термінового заборонного припису серії АА №225982, а саме п.3 щодо заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, зокрема останній погрожував [PERSON] фізичною розправою, ображав нецензурною лексикою та шарпав, внаслідок чого завдав шкоди її психічному та фізичному здоров`ю. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2021 року у справі за № 607/23104/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 30 (тридцяти) годин громадських робіт. Судом встановлено, що [PERSON] , 28.11.2021 року близько 17:00 год., перебуваючи за місцем свого проживання в [ADDRESS] , вчинив відносно своєї дружини [PERSON] та дочки [PERSON] , насильство в сім`ї, а саме, умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в їх сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, штовхав та шарпав їх за одяг, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю. Крім того, [PERSON] не виконав заходи термінових заборонних приписів від 09.12.2021 р., а саме заборону у будь-який спосіб контактувати із дружиною та дочкою, зокрема 10.12.2021 року близько 20 год. 50 хв., вчинив відносно них насильство в сім`ї, ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, шарпав та штовхав, внаслідок чого могла бути завдана шкода їх фізичному та психічному здоров`ю. 10.01.2022 року Тернопільським міськрайонним судом прийнято рішення, яким видано обмежувальний припис відносно [PERSON] строком на 3 (три) місяці, визначено такі заходи тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків: заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 50 метрів до місця проживання [PERSON] по [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто та через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який інший спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести з [PERSON] листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що заява підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. В силу вимог ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з вимогами ч. 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитися за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників й умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з вимогами п.3 ч.1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2010 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до вимог ч. 4 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] , доньками [PERSON] та [PERSON] та онукою, вчиняє домашнє насильство щодо своїх рідних, дані обставини є встановленими, зокрема постановою Тернопільського міськрайонного суду від 16.12.2021року, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10.01.2022року. На час розгляду справи в суді відносини між сторонами не покращились, [PERSON] не було надано жодних доказів на спростування вищенаведених обставин, водночас він не надає належної оцінки своїм діям. Враховуючи викладене, зважаючи на тривалість протиправної поведінки [PERSON] приймаючи до уваги те, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, не бажає змінювати свою поведінку, суд прийшов до висновку, що доводи заявника про ризик продовження кривдником таких дій відносно неї, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Такий висновок відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним зокрема у постановах від 22 вересня 2020 року у справі №520/13677/19, від 26 лютого 2020 року у справі №154/1692/19. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 50 метрів до місця проживання [PERSON] по [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто та через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який інший спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести з [PERSON] листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб, строком на три місяці. Суд вважає, що вказані тимчасові обмеження прав [PERSON] є виправданими та доречними, відповідають меті їх застосування, та забезпечать дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника. Оцінивши надані докази, з урахуванням оцінки ризиків, суд вважає, що саме такий строк дії обмежувального припису (три місяці) є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я особи. Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для застосування такого обмеження як обмеження спілкування з постраждалою [PERSON] , оскільки таке обмеження, в силу вимог ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлюється лише щодо постраждалої дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). В силу частини 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави. Згідно із вимогами частини 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Судові витрати компенсувати за рахунок держави. Рішення суду допустити до негайного виконання.

Outcome: partial