Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до Селищенської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON] , про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач [PERSON] посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну ділянку площею 2,4935 га, кадастровий номер № 7122589400:14:001:0092, яка розташована на території колишньої Черепинської сільської ради, що на даний час увійшла до складу Селищенської сільської ради. Спадкоємцем за заповітом вказаної земельної ділянки стала [PERSON] . Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] , але отримати свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку вона не може, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на неї. Ураховуючи викладене, просить визнати за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 2,4935 га, кадастровий номер № 7122589400:14:001:0092. При цьому позивач зазначала, що згідно з інформацією приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу крім Козаченко Т.М. заяву про прийняття спадщини після [PERSON] до нотаріуса ще подав [PERSON] , тому його слід залучити до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача. Ухвалою суду від 21.10.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, роз`яснено право відповідача та третьої особи протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали надіслати до суду відзив та пояснення на позовну заяву. У подальшому до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшло клопотання представника [PERSON] - адвоката Милаш Г.М. про зміну його статусу у справі з третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача та третю особу з самостійними вимогами. Ураховуючи викладене представник [PERSON] - адвокат Милаш Г.М. звернулася до суду з позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача - Селищенська сільська рада Звенигородського району Черкаської області, про визнання права власності на земельну ділянку (земельний пай) у порядку спадкування за заповітом та визнання заповіту недійсним. Позовні вимоги позивача [PERSON] [PERSON] не визнає, оскільки вважає їх такими, що порушують його права та не відповідають дійсності. Зазначає, що спірну земельну ділянку площею 2,4935 га, яка на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ЧР-9-24-35 належала [PERSON] , остання 06.11.2012 заповіла [PERSON] . Заповіт на ім`я [PERSON] був складений пізніше, коли [PERSON] було вже 86 років, тому у [PERSON] наявні сумніви щодо усвідомлення нею значення своїх дій та у її вільному волевиявленні. З огляду на вказане [PERSON] просить: 1. визнати недійсним заповіт [PERSON] , [INFO] від 27.10.2016, зареєстрований в реєстрі за № 241, посвідчений секретарем виконкому Черепинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області Катерушою Н.Д. 2. визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 2,4935 га кадастровий номер № 7122589400:14:001:0092 (архівний кадастровий № 7122589400:00:00:35), яка на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ЧР-9-24-35 належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Ураховуючи вказане ухвалою суду від 24.12.2021 у справі № 699/939/21 замінено статус [PERSON] на третю особу з самостійними вимогами щодо предмета спору та прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Селищенська сільська рада Звенигородського району Черкаської області, про визнання права власності на земельну ділянку (земельний пай) у порядку спадкування за заповітом та визнання заповіту недійсним до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до Селищенської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - [PERSON] , про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом Судові справи № 699/939/21 (провадження № 2/699/498/21) та № 699/1163/21 (провадження № 2/699/581/21) об`єднані в одне судове провадження. Учасники справи належним чином були повідомлені про дату, час та місце слухання справи. [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Проте в матеріалах справи міститься заява її представника - адвоката Перебийніс С.В. про проведення розгляду справи без участі сторони позивача за первісним позовом, позовні вимоги [PERSON] підтримала. Крім того подала до суду відзив на позов [PERSON] , відповідно до якого позовні вимоги не визнає, оскільки [PERSON] жодних прав [PERSON] не порушувала. Представник Селищенської сільської ради Звенигородського району Черкаської області у судове засідання не з`явився. Раніше звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд даної справи без участі представника сільської ради. Пояснень щодо позову третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до суду надано не було. [PERSON] в судове засідання не з`явився. Його представник - [PERSON] звернулася до суду з заявою про підтримання позову [PERSON] та проведення судового засідання у справі без її участі та без участі [PERSON] . Останній позовні вимоги [PERSON] не визнає, його представник адвокат Милаш Г.А. позицію клієнта підтримала, що вбачається з відзиву на позов. З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду у відсутність учасників. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Зі свідоцтва про смерть від 15.05.2018 серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 6). За життя [PERSON] залишила заповіт від 06.11.2012, відповідно до якого заповіла належну їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР-9-24-35 земельну ділянку площею 2,4935 га, розташовану на території Черепинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, на користь третьої особи [PERSON] (а.с. 89, 91). Згідно зі змістом позову третьої особи за користування вказаною земельною ділянкою [PERSON] сплатив [PERSON] кошти в розмірі 12000,00 грн., що підтверджується заявою [PERSON] від 06.11.2012, посвідченою приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області Митрофановою Л.П. (а.с. 97). Крім того 06.11.2012 вказаним нотаріусом посвідчено довіреність, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] та [PERSON] бути її представниками з повноваженнями та правами згідно з довіреністю (а.с. 98, 99). У подальшому 27.10.2016 [PERSON] змінила своє заповітне розпорядження та заповіла на користь [PERSON] все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право (а.с. 7, 8). Позивач [PERSON] звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса. У постанові приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Митрофанової Л.П. від 25.08.2021 зазначено, що позивач [PERSON] спадщину за заповітом після смерті [PERSON] прийняла, але видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку нотаріус не може, тому що правовстановлюючий документ відсутній (а.с. 9). З довідки приватного нотаріуса від 25.08.2021 № 232/02-31 вбачається, що крім [PERSON] заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса ще подав [PERSON] (а.с. 10). Водночас постановою приватного нотаріуса від 23.11.2021 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку оскільки є заповіт на все майно [PERSON] на ім`я [PERSON] від 27.10.2016 (а.с. 87). Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2,4935 га, розташовану на території Черепинської сільської ради, кадастровий номер 7122589400:00:00:35 підтверджувалося державним актом на право приватної власності на землю серії ЧР-9-24-35 від 24.04.2001 (а.с. 11). Разом з тим, згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0007452802021 від 26.08.2021 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ЧР-9-24-35 від 24.04.2001 [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,4935 га, розташована на території Черепинської сільської ради, кадастровий номер 7122589400:14:001:0092 (а.с. 12-14). Тобто кадастровий номер земельної ділянки було змінено. Нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки станом на 27.08.2021 становила 56763,29 грн. (а.с. 15). Оригінал даного державного акта втрачено, про що позивачем розміщено оголошення у газеті «Надросся» від 27.09.2018 № 39 (а.с. 16). Разом з тим, [PERSON] звертає увагу, що у газеті «Надросся» від 04.10.2018 № 40 було розміщено оголошення про визнання недійсним раніше розміщеного оголошення (а.с. 101). Однак позивач не зазначає жодних відомостей щодо розміщення саме нею другого оголошення. Крім того, з матеріалів справи неможливо встановити хто саме, на якій підставі та з якою метою розмістив оголошення про визнання першого оголошення недійсним. Оскільки автора оголошення встановити не надається можливим, суд не бере до уваги вищевказане оголошення, розміщене у газеті «Надросся» від 04.10.2018 № 40. Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України суд вважає загальновідомим той факт, що Черепинська сільська рада Корсунь-Шевченківського району Черкаської області після об`єднання територіальних громад увійшла до складу Селищенської сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Вирішуючи питання щодо задоволення заявлених позовних вимог суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Положеннями ст.ст. 1233, 1234 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Частиною 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно зі ст. 1251 ЦК України (у тому числі в редакції станом на дату складення оскаржуваного заповіту) якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Положеннями ст. 1254 ЦК України встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. [PERSON] ставить питання про визнання недійсним заповіту [PERSON] , складеного 27.10.2016 на користь [PERSON] , оскільки на той час спадкодавиці було 86 років, тому у нього наявні сумніви в усвідомленні [PERSON] своїх дій та вільному волевиявленні. Водночас, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до положень ЦПК України, зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Водночас, згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що при посвідченні заповіту від 27.10.2016 були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання та посвідчений уповноваженою на це особою. При цьому [PERSON] з клопотанням про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи щодо стану [PERSON] саме на момент вчинення правочину (складення заповіту від 27.10.2016) до суду не звертався, жодних доказів, які характеризують внутрішній, психічний стан спадкодавця в момент вчинення правочину, суду також надано не було. З урахуванням наведеного не заслуговують на увагу доводи [PERSON] про те, що через похилий вік [PERSON] могла не усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З огляду на вказане позовні вимоги третьої особи [PERSON] про визнання недійсним заповіту та, як наслідок, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на спірну земельну ділянку, - задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог [PERSON] суд зазначає наступне. Для оформлення спадкових прав в Україні діє система органів нотаріату, які є належними суб`єктами надання послуг з оформлення громадянами спадкових прав. Згідно з приписами пунктів 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється на підставі документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У судовому засіданні було встановлено, що державний нотаріус визнав факт прийняття позивачем [PERSON] спадщини у встановленому порядку, проте відмовив останній у видачі свідоцтва про право на спадщину виключно з підстави відсутності правовстановлюючого документа на спірне майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачем доведено, що вона відповідно до приписів чинного законодавства вступила у спадщину після смерті [PERSON] , якій на праві власності належала спірна земельна ділянка, однак через відсутність правовстановлюючого документа визнання за позивачем права власності на спадкове майно можливе лише у судовому порядку. З огляду на викладене, аналізуючи зібрані в справі та досліджені докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved