Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

30.11.2021 позивач [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до Турківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: в.о. директора Турківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Гвоздінської О.І., про скасування незаконного наказу про відсторонення від роботи у зв`язку із відсутністю щеплення від COVID-19, в якій просить скасувати наказ № 229-1 від 22.11.2021 про відсторонення її від роботи та поновити можливість виконання її трудових обов`язків на посаді вихователя ГПД Турківського ЗЗСО І-ІІІ ст., стягнути заробітну плату, тобто суму упущеної вимоги, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що наказом № 229-1 від 22.11.2021 її, як вихователя ГПД Турківського ЗЗСО І-ІІІ ст., відсторонено від роботи з 22.11.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19, без збереження заробітної плати. Вважає, що даний наказ є незаконним, був виданий з порушенням діючого законодавства. Користуючись своїми правами відповідно до законів України позивач відмовилася від щеплення від коронавірусної інфекції SARS-COV-2, оскільки така вакцинація згідно з Наказом МОЗ № 2164 від 06.10.2021 вказується як проведення клінічного випробовування, жодна вакцина не є сертифікованою, а відтак, жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана дослідам, що гарантується Конституцією України. Окрім цього, вказує, що примусова вакцинація є дискримінаційною обставиною, що заборонено ст. 24 Конституції України. Також відсторонення від роботи не існує як вид дисциплінарної відповідальності, а тому винесеним наказом відповідач перевищила свої службові повноваження. У зв`язку з незаконним відстороненням, позивач була позбавлена права на оплату праці, а тому відповідач повинен відшкодувати упущену вигоду. Крім того, незаконними діями відповідача щодо її відсторонення від роботи їй було заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 40 000,00 грн. Ухвалою суду від 01.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 05.01.2022 представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечила проти позовних вимог. Відповідач вважає відсторонення позивача від роботи законним, оскільки Наказом МОЗ України від 04.10.2021 №2153 затверджено "Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням", яким визначено, що обов`язковій вакцинації проти COVID-19 на період дії карантину підлягають, зокрема, працівники закладів загальної середньої освіти. Постановою КМУ № 1236 від 09.12.2020 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) на керівника відділу освіти покладено обов`язок забезпечити відсторонення від роботи працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до їх проведення та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19. Відповідач вручив позивачу два повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19. Оскільки позивач відмовилася від щеплення, відповідач виніс наказ про її відсторонення. Отже, право позивачки на працю у шкільному навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивачка відмовилася від обов`язкового щеплення. Однак, втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, є пропорційним до досягнення такої мети та є цілком необхідним у демократичному суспільстві. Непроходження обов`язкової профілактичної вакцинації особою, яка виконує роботу, пов`язану з безпосередньою комунікацією з дітьми, створює загрозу їх безпеці. Ухилення від проходження профілактичного щеплення, обов`язковість якого встановлена нормативними актами України не може базуватися на особистих поглядах чи принципах педагога. Ставлячи свої погляди та принципи понад усе працівник таким чином недбало ставиться до безпеки для здоров`я оточуючих, ставить власний особистий інтерес вище інтересів суспільства. Відтак, вважає вимоги позивача безпідставними. З урахуванням викладеного, просить в позові відмовити повністю. Ухвалою суду від 21.01.2022 залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Відділ освіти культури і туризму Турківської міської ради. 03.02.2022 представник позивача - адвокат [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якому заперечила доводи, викладені у відзиві. Зокрема, вказала на незаконність проведеної процедури відсторонення, відсутності вакцинації проти COVID-19 як обов`язкової у Календарі профілактичних щеплень. Просила позов задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, надала пояснення про те, що наказом про її відсторонення від роботи були порушені її конституційні права. Від вакцинації вона відмовилася, оскільки вакцинація визнана медичним експериментом, вакцина не є сертифікованою, перебуває на стадії клінічного дослідження, а тому вона не бажає брати участь в медичному експерименті. ЇЇ двічі було повідомлено про необхідність пройти щеплення, що розцінює як примушуванням до вакцинації. Просила позов задовольнити повністю. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позов підтримала з підстав та мотивів, які викладені в позовній заяві, відповіді на відзив. Додатково зазначила, що відсутні підстави для відсторонення позивача, оскільки вакцинація є добровільною, а позивача примусили проходити профілактичне щеплення під тиском відсторонення від роботи, що є порушенням конституційних прав позивача, передбачених ст. 3, 28, 43 Конституції України, вакцинація від COVID-19 є дискримінаційною обставиною. Окрім цього, наголосила на тому, що вакцина проти COVID-19 перебуває на стадії клінічного випробування, що підтверджує наказ МОЗ № 2164 від 06.10.2021, вакцина не пройшла усіх досліджень, не є зареєстрованою, а тому позивач, не бажаючи брати участь в медичному дослідженні, експериментів скористалась своїм правом відмовитись від щеплення. Вказує, що підстав для застосування до позивача відсторонення від роботи як дисциплінарної відповідальності не існує, тому дії відповідача є незаконними. Наказ МОЗ № 2153 від 04.10.2021, на який покликається відповідач, не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень, а лише затверджує перелік професій, працівники яких підлягають такому щепленню. Покликання відповідача на практику ЄСПЛ, Верховного суду вважає безпідставними, оскільки такі не стосуються щеплень проти COVID-19. За таких обставин, вважає наказ про відсторонення позивача незаконним, просить такий скасувати, стягнути упущену вигоду та моральну шкоду, оскільки незаконні дії відповідача спричинили позивачу сильні душевні хвилювання, адже було завдано удару по професії, порушено нормальні життєві зв`язки, позивач змушена пояснювати, що не порушувала трудову дисципліну, за що була відсторонена, а лише висловила свою вольову позицію щодо вакцинації проти COVID-19. Просила позов задовольнити повністю. У судовому засіданні представник відповідача, яка водночас є і третьою особою - в.о. директора Турківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Гвоздінська О.І. позов не визнала з підстав, викладених у відзиві. Надала пояснення про те, що позивача відсторонено від роботи правомірно, оскільки нею не було надано підтвердження про те, що вона вакцинована, не представлено довідки щодо протипоказань до вакцинації. Позивача двічі було повідомлено про необхідність профілактичного щеплення від COVID-19 та наслідки відмови чи ухилення, про що складено відповідні акти. Зазначила, що відсторонення від роботи не є дисциплінарним стягненням, права позивача на працю не порушені, оскільки зберігається місце праці. Обмеження прав позивача вважає правомірним та таким, що виправдовує мету з якою застосоване, адже робота педагога, а позивач обіймає посаду вихователя, безпосередньо пов`язана з контактуванням з дітьми, а тому не має бути загрози здоров`ю дітей. Особисті погляди, принципи позивача за обставин хвороби проти COVID-19, не можуть ставитись вище за безпеку інших людей, особливо дітей, які повинні перебувати у безпечному середовищі. Відтак, вважає, що спірний наказ є законним, дії відповідача є правомірними, а тому просить у задоволенні позову відмовити повністю. У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Кудрич Д.В. позов не визнав, з підстав, які зазначила представник відповідача. Просив у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши доводи та заперечення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] працює вихователем групи продовженого дня Турківського ЗЗСО І-ІІІ ступенів Турківської міської ради Самбірського району Львівської області. Наказом т.в.о. начальника Відділу освіти культури і туризму Турківської міської ради - М.М. Блажівського №227 від 18.11.2021, покладено виконання обов`язків директора Турківського ЗЗСО І-ІІІ ст. на заступника директора з виховної роботи Гвоздінську О.І. на період відсторонення від роботи директора даного закладу [PERSON] з 18.11.2021. Підстава: наказ про відсторонення від роботи директора Турківського ЗЗСО І-ІІІ ст. [PERSON] від 18.11.2021 №226. Відповідно до наказу Турківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №227-1 від 19.11.2021, створено комісію для попередження працівників про обов`язкову вакцинацію проти COVID-19 у складі голови комісії, т.в.о. директора Гвоздінської О.І. , члена комісії, заступника директора [PERSON] , члена комісії [PERSON] . Членам комісії повідомити працівників, у яких відсутнє щеплення проти COVID-19, про його обов`язковість під підпис. У разі незгоди працівників і не надання ними відповідних документів скласти відповідні акти. Як видно з Повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 19.11.2021 позивач [PERSON] була повідомлена про обов`язкове для працівників закладів освіти щеплення від COVID-19 з 08.11.2021 на період дії карантину. Запропоновано [PERSON] до 22.11.2021 надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання. Роз`яснено, що якщо до цієї дати вона не надасть один із таких документів, то 22.11.2021 вона буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП України та ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб". Позивач [PERSON] проставила власноручний підпис про те, що ознайомлена з цим Повідомленням, водночас вказала, що зі змістом повідомлення не погоджується, оскільки вважає його таким, що порушує її Конституційні права і Закони України. Як видно з Повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 22.11.2021 позивач [PERSON] була повідомлена про обов`язкове для працівників закладів освіти щеплення від COVID-19 з 08.11.2021 на період дії карантину. Запропоновано [PERSON] до 22.11.2021 надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання. Роз`яснено, що якщо вона негайно не надасть один із таких документів, то вона буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП України та ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб". Позивач [PERSON] проставила власноручний підпис про те, що ознайомлена з цим Повідомленням, водночас вказала, що зі змістом повідомлення не погоджується, оскільки вважає його таким, що порушує її Конституційні права і Закони України. 22.11.2021 комісією Турківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Турківської міської ради Самбірського району Львівської області у складі голови комісії, т.в.о. директора Гвоздінської О.І., члена комісії, заступника директора [PERSON], члена комісії [PERSON] було складено акт фіксації ознайомлення [PERSON] щодо обов`язковості щеплення проти COVID-19, з якого видно, що позивач ознайомилась з повідомленням, не погоджується з ним, оскільки вважає таке порушує її Конституційні права і Закони України. Також складено акт ознайомлення [PERSON] з наказом про відсторонення від роботи від 22.11.2021 за № 229-1. Наказом Турківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Турківської міської ради Самбірського району Львівської області № 229-1 від 22.11.2021 [PERSON] , вихователя ГПД Турківського ЗЗСО І-ІІІ ст., було відсторонено від роботи з 22.11.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 р. № 595 або настанням інших підстав передбачених чинним законодавством, без збереження заробітної плати (арк. справи 13). Позивач [PERSON] 30.11.2021 проставила власноручний підпис на наказі про те, що ознайомлена з ним, зазначивши, що категорично не погоджується з таким, про що також комісією Турківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Турківської міської ради Самбірського району Львівської області у складі голови комісії, т.в.о. директора Гвоздінської О.І., члена комісії, заступника директора [PERSON] , члена комісії [PERSON] було складено відповідний акт. Як видно з довідки № 7 від 12.01.2022, яка видана Відділом освіти культури і туризму Турківської міської ради, загальна сума доходу [PERSON] за період травень 2021-жовтень 2021 становить 35 231,45 грн. Позивач вважає дії відповідача щодо відсторонення від роботи незаконними та такими, що порушують її конституційні права, міжнародні нормативно-правові акти, вітчизняне законодавство. Відповідач зазначає, що відсторонення позивача від роботи є правомірним, а втручання в її права таким, що відбулось на законних підставах, переслідувало легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві. Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з таких мотивів та норм закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (далі Постанова № 1236) (в редакції від 08.11.2021 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2021 р. продовжено на території України карантин. З метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, Наказом Міністерства та охорони здоров`я України № 2153 від 04.10.2021 (далі Наказ МОЗ №2153), затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають, зокрема, працівники закладів вищої, післядипломної, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальної, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форм власності (п. 3 Переліку). Міститься також застереження: * "В разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року № 2070)". На підставі вказаного вище Наказу МОЗ №2153 внесені відповідні зміни і до Постанови № 1236. Так, Постановою Кабінету Міністрів України № 1096 від 20.10.2021, яка набрала чинності з 08.11.2021, внесено зміни до Постанови № 1236 та доповнено пунктом 41-6, згідно з яким на керівників державних органів, керівників підприємств, установ та організацій покладено обов`язки забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяти до відома, що на час відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням ч.1 ст.94 КЗпП України, ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці" та ч.3 ст.5 Закону України "Про державну службу". Відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Відповідно до ч.1 ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно з вимогами п. а, б ст. 10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" (далі Закон № 2801-XII) громадяни України зобов`язані піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" (далі Закон № 1645-ІІІ) визначено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я ( ч. 2 ст. 12 Закону 1645-ІІІ). Відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. Відтак, з аналізу наведених вище нормативно-правових актів видно, що відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим, належить до інших передбачених законодавством випадків, які є підставою для відсторонення від роботи згідно з положеннями ст. 46 КЗпП України. У ході розгляду справи суд з`ясував, що позивач був відсторонений від роботи з 18.11.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 або надання довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 р. № 595 або настанням інших підстав передбачених чинним законодавством, без збереження заробітної плати. При цьому, суд встановив, що відсторонюючи позивача від роботи, відповідач діяв у межах повноважень та згідно з законом. Так, відповідачем дотримано вимог щодо повідомлення позивача про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 з 08.11.2021 та відсторонення її від роботи в разі неподання нею до 22.11.2021 документа, що підтверджує наявність такого профілактичного щеплення проти COVID-19 або ж документа про абсолютні протипоказання до проведення профілактичного щеплення проти COVID-19. Позивач не надала відповідачу документа на підтвердження того, що вона вакцинувалася, також не надала медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Відтак, позивач відмовилася від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, що підтвердила у судовому засіданні, зокрема зазначила, що вакцинація є добровільною, а відстороненням від роботи її примушували вакцинуватись. З наслідками відмови від проходження обов`язкового профілактичного щеплення позивач була обізнана. За таких обставин, відповідач, діючи з дотриманням покладених на нього обов`язків згідно з вимогами п. 46-1 Постанови № 1236 (в редакції від 08.11.2021 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) правомірно, на підставі ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст.12 ЗУ "Про захист населення від інфекційних хвороб", Наказу Міністерства охорони здоров`я №2153 від 04.10.2021 року "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням", п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", відсторонив позивача від роботи шляхом видання наказу № 226 від 18.11.2021, який довів до відома позивача. Щодо доводів та аргументів позивача на обґрунтування позовних вимог про те, що у зв`язку з відстороненням від роботи відповідачем порушено її права, передбачені ст. 3, 28, 43 Конституції України, то суд, зазначає таке. Так, у статті 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я визнаються найвищою соціальною цінністю. У положеннях абзацу 2 статті 28 Конституції України визначено, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. А відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Зобов`язання держави в галузі прав людини - це невтручання держави у сферу індивідуальної свободи, повага до прав людини, їх забезпечення, захист та сприяння їх реалізації, а також вживання державою усіх можливих заходів для уникнення порушень прав людини, захист від таких порушень. На початку 2020 року у світових масштабах, в Україні зокрема, відбулось поширення нового захворювання COVID-19, спричиненого коронавірусом SARS-CoV-2. З метою запобігти поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, забезпечити від ризику хвороби захист життя, здоров`я людей, державою Україна на законодавчому рівні було вжито ряд лікувально-профілактичних та обмежувальних заходів, які торкнулись багатьох важливих сфер життя людей. Зокрема, для забезпечення навчального процесу в 2020-2021 роках, Наказом Міністерства охорони здоров`я №2153 від 04.10.2021 було затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, серед яких є працівники закладів загальної середньої освіти, яким є і позивач у справі. Водночас, з боку держави збережено право кожного працівника, професія якого внесена до цього Переліку, зокрема і позивача, на вибір: пройти таке профілактичне щеплення, чи відмовитись. У разі ж відмови, ухилення працівника від такого щеплення, вступає в дію чинна норма закону, зокрема ст. 46 КЗпП України, яка надає право роботодавцю відсторонити від роботи такого працівника. Отже, встановлення обов`язкового профілактичного щеплення в умовах коронавірусної хвороби (COVID-19), як умови подальшої реалізації позивачем її права на працю, має ознаки не порушення права на працю, як стверджує позивач, а обмеження такого права з боку держави. Тому суд вважає безпідставними аргументи позивача про порушення її конституційного права на працю. Окрім цього, суд зазначає, що реалізуючи своє право на працю кожен громадянин, в тому числі і позивача, окрім прав, набуває і певних обов`язків при здійсненні цього права, які в свою чергу створені державою, з метою забезпечення дотримання прав та інтересів держави, роботодавця, інших працівників та суспільства загалом. Щодо доводів позивача про примушування її до вакцинації, то суд вважає за необхідне оцінити такі в світлі ст. 8 Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція), згідно з якою, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Так, вимога про обов`язкове профілактичне щеплення від коронавірусної хвороби (COVID-19) є втручанням у приватне життя позивача. Водночас, у ч. 2 ст. 8 Конвенції визначено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відтак, суду необхідно з`ясувати правомірність такого втручання в права позивача, а саме, чи таке втручання відбулось згідно з законом, чи переслідувало легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві. Питання обов`язкових профілактичних щеплень для певних категорій працівників на законодавчому рівні достатньо та детально врегульовано ст. 12 Закону України "Про захист від інфекційних хвороб", ст. 5, 27 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", ст. 10 "Основи законодавства України про охорону здоров`я", які в свою чергу є загальнодоступними, зрозумілими щодо наслідків невиконання норм законів в частині відмови від проходження профілактичних щеплень. Отже, суд вважає, що за конкретних обставин справи, дотримана вимога щодо міри втручання з боку держави у права позивача "відповідно до закону". У розрізі визначення того, чи такі обмеження прав позивача відповідають необхідності, мають на меті законні цілі та є виправданим у демократичному суспільстві, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я є найвищою соціальною цінністю. Водночас, як зазначено в ст. 4 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", серед основних принципів охорони здоров`я в Україні є визнання охорони здоров`я пріоритетним напрямом діяльності суспільства і держави, одним з головних чинників виживання та розвитку народу України; забезпечення пріоритету загальнолюдських цінностей над класовими, національними, груповими або індивідуальними інтересами, попереджувально-профілактичний характер у сфері охорони здоров`я. Ціллю законодавства України у сфері охорони здоров`я, є, зокрема, захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. При цьому, інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави Україна в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян, зокрема, у впровадженні обов`язкової вакцинації для певної категорії людей задля боротьби за громадське здоров`я, збереженні нації, запобіганні поширенню хвороб. Відтак, на переконання суду, мета з якою встановлені обмеження, пов`язані в недопущенням поширенню в навчальному 2020-2021 році коронавірусної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, яке згідно наказу МОЗ від 19.07.1995 № 133 зі змінами належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби, обов`язкові профілактичні щеплення працівників освіти від COVID-19, є виправданою та необхідною, адже відповідає цілям захисту здоров`я учасників освітнього процесу, при цьому, як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і таким чином, знаходиться в групі високого ризику інфікування. Принцип важливості суспільних інтересів, охорона здоров`я учасників освітнього процесу, в першу чергу дітей, за таких обставин, превалює над особистими інтересами та правами позивача. Держава реалізувала свій позитивний обов`язок щодо забезпечення пріоритетності охорони здоров`я в суспільстві та захисті життя людей від коронавірусної хвороби (COVID-19), яка має здатність швидко поширюватись серед населення та може призводити до летальних випадків. Необхідність проходження обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 для працівників освіти, що визначено на законодавчому рівні, є обґрунтованою вимогою з боку держави, спрямованою на запобігання негативних наслідків цієї хвороби. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що за обставин спірних правовідносин, права позивача хоча й зазнали обмеження в умовах коронавірусної хвороби COVID-19 (проходження обов`язкового профілактичного щеплення), однак такі обмеження з боку держави є здійснені «відповідно до закону», переслідують легітимну мету - запобігти поширенню хвороби COVID-19 та є необхідними в демократичному суспільстві, так як спрямовані на забезпечення охорони життя, здоров`я як учасників освітнього процесу, так населення загалом з метою забезпечення колективного імунітету. Твердження позивача про те, що вакцинація проти COVID-19 є клінічним дослідженням, експериментом, що вакцина не сертифікована, а тому її застосування не має бути примусовим, вакцинація проти COVID-19 є дискримінаційною обставиною, що наказ про її відсторонення є нічим іншим як примусом до вакцинації, суд вважає неприйнятними, оскільки в суді не знайшов свого підтвердження факт примусу до проведення вакцинації, так як мала місце лише вимога щодо обов`язкового профілактичного щеплення. При цьому, позивач скористалася правом вибору і відмовилася від вакцинування. Доводи представника позивача про незаконність вакцинації проти COVID-19, оскільки така відсутня у Календарі щеплення, який затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 № 595, суд відхиляє як безпідставні, оскільки такий регулює питання щодо щеплення для запобігання захворюванням на дифтерію, кашлюк, кір, поліомієліт, правець, туберкульоз, а не профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Аргументи позивача та її представника про відсутність підстав застосовувати до [PERSON] відсторонення як вид дисциплінарної відповідальності суд відхиляє як неспроможні, оскільки таке не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Відтак, дослідивши фактичні обставини в цій справі, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відсторонення позивача від роботи ґрунтувалось на вимогах закону та здійснено в спосіб, передбачений законом, а тому порушення прав позивача суд не встановив. Беручи до уваги те, що під час відсторонення працівник тимчасово не виконує роботу і в цей період заробітна плата не виплачується, тому підстав для стягнення з відповідача заробітної плати (упущеної вигоди), як просить позивач, не має. А враховуючи те, що позивачем не доведено протиправності дій відповідача щодо відсторонення її від роботи, тому позовна вимога позивача про відшкодування моральної шкоди до задоволення також не підлягає. З урахуванням викладеного, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed