Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Короткий зміст позову Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про виділ реальної частки домоволодіння, що є у спільній частковій власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 04.01.2005 року, виданого на підставі рішення № 1050/23, виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14.12.2004 року, 55/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] , з належними до нього будівлями та спорудами який складається з двокімнатної квартири № 2 загальною площею 67,20 кв.м., житловою площею 29,90 кв.м., підвального приміщення 1 площею 13,70 кв.м., підвального приміщення 2 площею 16,20 кв.м., сарай літ. В, сарай літ. Д, сарай літ. Ж, господарська будівля літ. М, Ѕ вбиральні літ. З, Ѕ огорожі № 1-4, належала на праві спільної часткової власності його батькові [PERSON] та матері [PERSON] , а також брату, відповідачу [PERSON] і йому в рівних частках по 55/400 кожному. Реєстрацію було проведено Чернівецьким міським бюро технічної інвентаризації 05.01.2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 2146961, 55/100 частин житлового будинку із належними до нього будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що [INFO] помер його батько [PERSON] , про, що 13 жовтня 2012 року відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 1927. Зазначає, що після смерті батька він, мати [PERSON] , та відповідач [PERSON] , будучи спадкоємцями першої черги по закону, прийняли частку спадщини після смерті батька по 1/3 частки кожний та 23.08.2016 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 3-1292, спадкова справа № 440/2016, державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Літун М.В., де у свідоцтві зазначено, що спадщина складається з 55/400 часток житлового будинку із належними до нього будівлями та спорудами, розташованими в [ADDRESS] . Окрім наведеного, доводи позову аргументує і тим, що на земельній ділянці розташовано: житловий будинок літ. А, загальною площею 173,00 кв.м., в тому числі житловою площею 67,00 кв.м., сарай літ. Б, сарай літ. В, сарай літ. Г, сарай літ. Д, сарай літ. Е, сарай літ. Ж, вбиральня літ. З, господарська споруда літ. М, огорожа № 1-4, вигрібна яма № 5, колодязь літ. К. Вважає, що згідно свідоцтва про право власності, частка , що успадковується а саме - 55/400, складається з двокімнатної квартири № 2 , загальною площею - 67,20 кв.м., житловою площею 29,90кв. м., підвальне приміщення -1 площею 13,70 кв.м., підвальне приміщення -2 площею 16,20 кв.м. сарай літ. В, сарай літ. Д, сарай літ. Ж, господарська будівля літ. М, Ѕ вбиральні літ. З, Ѕ огорожі № 1-4. 21 січня 2016 року оскільки [INFO] померла його мати [PERSON] , про, що було свідчить актовий запис за № 217 та після смерті матері, по заповіту складеному нею за життя, усе її майно успадкував брат - відповідач [PERSON] . Вважає, що його частка нерухомого майна у спірному домоволодінні в [ADDRESS] . складає 1/3 від 55/100 частки, а частка відповідача [PERSON] , складає 2/3 від 55/100 частки. Стверджує, що вправі окремо користуватись приміщеннями будинку, господарськими будівлями та спорудами. Вказує що добровільно спільний розподіл майна між ним і відповідачем не проводився через неприязні між ними відносинами. Просить суд, виділити йому у приватну власність вдомоволодінні за адресою: [ADDRESS] . - житлову кімнату (за планом 2-6) площею 18,10 кв.м.; столову (за планом 2-7) площею 9,30 кв.м., господарську будівлю літера «М»; Ѕ вбиральні спільного користування літера «З»; Ѕ огорожі в спільному користуванні літера «№ 1-4 »; та виділити у приватну власність відповідачу [PERSON] в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . - підвал за поз. № 1 (за планом 4.20) площею 13,70 кв.м.; підвал поз. № 2 (за планом 4.23) площею 16,20 кв.м.; коридор (за планом 2-1) площею 6.60 кв.м.; вбудована шафа (за планом 2.2) площею 6.10 кв.м.; коридор (за планом 2-3) площею 2.60 кв.м.; коридор (за планом 2-4) площею 3.50 кв.м.; житлова кімната планом 2-5) площею 11,80 кв.м.; кухня (за планом 2-8) площею 9.20 кв.м; сарай літ. «В»; сарай літ. «Д»; сарай літ. «Ж»; 14 вбиральні в спільному користуванні (за планом літ. «З»); Ѕ огорожі в спільному користуванні за (планом літ. «1-4»). Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . та стягнути з відповідача судові витрати. Рух справи та позиція сторін Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.04.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 08.09.2021 року відповідач [PERSON] скерував до суду відзив, у якому заперечує проти позовних вимог. Зазначає, що позивачем не враховано, що сторони вже фактично встановили, порядок користування майном, та що він тривалий час знаходиться у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , 1969 року народження, з якою спільно проживають у квартирі [ADDRESS] . У власності [PERSON] є легковий автомобіль 2009 року випуску, який вони з відповідачем використовують в інтересах сім`ї, а для його зберігання використовують господарську будівлю літ « М» як гараж. Окрім того, відповідач займається ремонтом метало-пластикових вікон і використовує господарську будівлю літ «М» також як власну майстерню, зберігає інструменти, облаштував її необхідним обладнанням, зробив частковий ремонт. Зазначає що, позбавлення його права користування господарською будівлею літ. «М» негативно вплине на його сімейне життя, роботу, матеріальне становище. Посилається на те, що висновки будівельно-технічної експертизи № 06 від 14.01.2021 року СП «Західно-українського експертно-консультативного центру» викликають сумніви в їх достовірності, так як на його думку, не відповідають фактично наявним приміщенням (відсутній санвузол) у спірній квартирі №2 за їх функціональним призначенням. Стверджує, що за життя його і позивача матері, в квартирі в частині коридору 2-4 ним було зроблено і облаштовано санвузол, площею 1,5 кв.м., який з того часу використовується за своїм функціональним призначенням. Зазначає окрім наведеного, що починаючи з 2016 року, спірна квартира № 2 складається з наступних приміщень 2-1 коридор 6,6 кв.м.; 2-2-коридор 5,3 кв.м.; 2-3 - санвузол 1,5 м. ; 2-4 - вбудована шафа 6,10 кв.м; 2-5 - житлова кімната 11,80 кв.м. ; 2-6 житлова кімнат - 18,10 кв.м.; 2-7 столова - 9,2 кв.м., 2-8 кухня - 9,3 кв.м., всього по першому поверху будинку 67,90 кв.м. , приміщень підвалу 13,7 кв.м та 16,20 кв.м. , а всього 97,90 кв.м. і дане вбачається з технічного плану будинку виготовленого у 2016 році за його замовленням. А, тому, заперечує проти складеного висновку № 06 від 14.01.2021 року, оскільки вважає, що у першому варіанті експерта по розподілу є не зрозумілим, яким чином експертом було розраховано частки 1/3 та 2/3 від вартості вбиральні літ. «З» - 3361,00 гривень та огорожі літ «№1-4» - 11 202,00 гривень, що вплинуло на вартість часток співвласників. Просить суд, в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Позивачем [PERSON] в судовому засіданні підтримано позовні вимоги У наданому вступному слові посилався на обставини викладені в позові; просив вимоги заявленим ним задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні у вступному слові підтримав доводи викладені у відзиві та просив відмови у задоволенні позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, суд зважає на наступне. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 15,16 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Досліджені докази та застосовані норми права. Судом, належними доказами по справі встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 04.01.2005 року, виданого на підставі рішення № 1050/23, виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14.12.2004 року, 55/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] , з належними до нього будівлями та спорудами який складається з двокімнатної квартири № 2 загальною площею 67,20 кв.м., житловою площею 29,90 кв.м., підвального приміщення 1 площею 13,70 кв.м., підвального приміщення 2 площею 16,20 кв.м., сарай літ. В, сарай літ. Д, сарай літ. Ж, господарська будівля літ. М, Ѕ вбиральні літ. З, Ѕ огорожі № 1-4, належала на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , в рівних частках по 55/400 кожному.(а.с.11). Реєстрацію права спільної часткової власності проведено Чернівецьким міським бюро технічної інвентаризації 05.01.2005 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 2146961, 55/100 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 12) [INFO] помер [PERSON] про, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 1927, згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 13 жовтня 2012 року. (а.с. 13) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 серпня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 3-1292, спадкова справа № 440/2016, видане державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Літун М.В. спадкоємцями [PERSON] , який помер [INFO] , є його син [PERSON] , син [PERSON] та його дружина [PERSON] в 1/3 (одній третій) частці спадкового майна. (а.с. 14) [INFO] померла [PERSON] , про, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за №217, згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 21 січня 2016 року. (а.с. 15). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 серпня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 3-1300, спадкова справа № 441/2016, видане державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Літун М.В. спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] (а.с. 16) Відповідно до інформаційної довідки № 66492852 від 23.08.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] володіє спільною частковою власністю в розмірі 220/1200 згідно свідоцтва про право на спадщину, за заповітом, серія та номер 3-1296, виданий 23.08.2016 року, видавник: Перша Чернівецька державна нотаріальна контора, [PERSON] володіє спільною частковою власністю в розмірі 55/1200 згідно свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер 3-1294, виданий 23.08.2016 року, видавник: Перша Чернівецька державна нотаріальна контора, [PERSON] володіє спільною частковою власністю в розмірі 55/1200 згідно свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер 3-1292, виданий 23.08.2016 року, видавник: Перша Чернівецька державна нотаріальна контора. (а.с. 17-18) Згідно висновку № 06 будівельно-технічної експертизи від 14.01.2021 року надано інформація про ринкову вартість об`єкту оцінки та варіанти розподілу квартири [ADDRESS] (а.с. 19-42). Відповідно до запропонованого експертом 1 варіанту розподілу квартири: Співвласнику 1/3 частки надати наступні приміщення 1 поверху квартири. В даному варіанті, вікно в приміщенні 2-7, демонтувати і встановити засклені двері. Проріз між приміщеннями 2-7 і 2-8 демонтувати і закласти цеглою, між приміщеннями 2-7 і 2-6 пробити дверний проріз і встановити двері. Між приміщеннями 2-6 і 2-5 демонтувати двері і закласти цеглою. Співвласнику 1/3 частки надати наступні будівлі і споруди: літ «М» господарська будівля, Ѕ літ. «З» вбиральня в спільному користуванні, Ѕ літ. «№1-4» огорожа в спільному користуванні. Співвласнику 2/3 частки надати наступні приміщення підвалу і 1 поверху квартири, в місцях приміщення підвалу і 1 поверху квартири, в місцях демонтування дверей виконати штукатурення. (№ поз. 1 підвал 13,7 кв.м., № поз. 2 підвал 16,2 кв.м, 2-1 коридор 6,60 кв.м., 2-2 вбудована шафа 6,10 кв.м., 2-3 коридор 2,6 кв.м., 2-4 коридор 3,5 кв.м.,2-5 житлова кімната 11,8 кв.м., 2-8 кухня 9,20 кв.м.). Співвласнику 2/3 наступні будівлі та споруди: літ. «В» сарай, літ. «Д» сарай, літ. «Ж» сарай, Ѕ літ. «З» вбиральня в спільному користуванні, Ѕ літ. «№1-4» огорожа в спільному користуванні. Згідно запропонованого експертом 2 варіанту розподілу квартири: Співвласнику 1/3 частки надати наступні приміщення підвалу і 1 поверху квартири. В даному варіанті, співвласнику необхідно демонтувати вікно і встановити засклені вхідні двері, двері між приміщеннями 2-6 і 2-5 демонтувати і закласти цеглою, в підлозі приміщення кімнати 2-6 виконати проріз для підвалу (II підвал 16,2 кв.м., 2-6 житлова кімната 18,10 кв.м.). Співвласнику 1/3 частки надати наступні будівлі і споруди: Ѕ літ «З» вбиральня в спільному користуванні, Ѕ літ. «№1-4» огорожа в спільному користуванні. Співвласнику 2/3 частки надати наступні приміщення підвалу і 1 поверху квартири. Співвласнику в приміщенні 2-5 поштукатурити місце демонтування дверей. Співвласнику 2/3 наступні будівлі та споруди: літ. «В» сарай, літ. «Д» сарай, літ. «Ж» сарай, Ѕ літ. «З» вбиральня в спільному користуванні, Ѕ літ. «№1-4» огорожа в спільному користуванні. Вищенаведені докази у своїй сукупності, узгоджуються і з показами свідка [PERSON] якою в судовому засіданні надано пояснення про те, що вона проживає з відповідачем в цивільному шлюбі з 2019 року, позивач не проживає в спірному будинку з серпня 2019 року, відносини між позивачем і відповідачем неприязні, внаслідок того, що [PERSON] постійно вчиняє конфлікти коли приходить до спірного будинковолодіння, викликається поліція і після того, він тривалий період часу не з`являється, речей в будинку не має; натомість пояснила, що його братом [PERSON] жодним чином не чиняться перешкоди в користуванні квартирою, він має ключі, так її чоловік у її присутності передав [PERSON] ключі від вхідних дверей. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. У справі, що переглядається, [PERSON] пред`явив позовні вимоги саме про виділ належної частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України. Разом з цим, суд звертає увагу, що позивачем не ставиться питання визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками відповідно до часток у житловому будинку. Сторонами по спаві не було заявлено клопотань про проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, необхідно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України). Згідно з частина першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Таким чином, для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка, яка залишається в іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Якщо таку вимогу висунуть усі співвласники або якщо учасників спільної часткової власності тільки двоє, настає поділ майна, що знаходиться у спільній частковій власності. Поділ спільного майна можливий за спільною згодою між усіма співвласниками, а у випадку недосягнення спільної згоди між співвласниками про поділ спільного майна, поділ цього майна відбувається за рішенням суду. При неможливості виділу частини майна в натурі, суд вправі при пред`явленні про це позову встановити порядок користування таким майном. Відповідно до частини першоїстатті 4 ЦК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей 11,15 ЦК Україницивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбаченостаттею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбаченийстаттею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Ефективність як критерій способу захисту цивільного права полягає в тому, що його реалізація призведе до відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Здебільшого такий спосіб прямо визначений спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. На вказану обставину звернув увагу Верховний Суд в постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 285/1265/18, провадження № 61-44858св18. Зокрема, Верховний Суд вказав, що статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Як було установлено в судовому засіданні позивач [PERSON] не користується належною часткою свого майна тривалий період часу не користується. За приписами статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частинами першою та другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. (постанова ВССУ, справа № 664/859/15-ц, 06.06.16). Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, якій саме частці в праві спільної часткової власності відповідають приміщення санвузлу (взагалі не зазначено його наявність) чи іншу частку від усього об`єкту нерухомого майна. Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що як виділена частка. так і частка, що залишилась, мають окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто, згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 06 від 14.01.2021 року, а саме в розділі 2 вказано (а.с. 28) виходячи з вищевикладеного виділити в натурі співвласникам 1/3 і 2/3 частки окремих квартир з окремими входами квартири [ADDRESS] з дотриманням нормативних площ, яка б відповідала державним будівельним нормам - ДБН В.2.2.- 15:2019 року не можливо. Будь-які докази того, що вказані обставини взагалі досліджувались експертом на предмет наявності окремих систем життєзабезпечення частки, що просить виділити позивач в окремий об`єкт нерухомого майна, та частки що залишається у власності відповідача, в матеріалах справи відсутні. Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених в пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. В пункті 8 Постанови № 7 визначено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13, аналізуючи зміст норм статей 183, 358, 364 Цивільного кодексу України зробила висновок, що виділ часток (поділ) майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання такого майна в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Порядок проведення таких робіт та розрахунок часток визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом МЖКГ України від 18 червня 2007 року № 55. Статтею 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Отже, судом встановлено в засіданні, що сторони перебувають у неприязних відносинах, між сторонами не досягнуто домовленості про виділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділ земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності. Отже, суд за з`ясованих в судовому засіданні обставин та сукупності досліджених доказів, вважає, що вимоги позивачки у розумінні статті 364 ЦК України не є виділом в натурі частки із майна, яке перебуває у спільній частковій власності кількох осіб. Позивач разом із іншими спадкоємцями отримала відповідну частку у кожному індивідуально визначеному майні, що ввійшло до складу спадщини. Відповідно до обставин викладених в позові, відмовляючись від права власності на частки у праві в одному майні, позивач прагне набути прав на збільшену частку в іншому майні за рахунок часток, які належать іншим спадкоємцям. На думку суду, це не є по суті виділом частки у натурі, а примусовим обміном такими частками, що суперечить вимогам ЦК України, в тому числі положенням статті 364 ЦК України. Відповідно до ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року) На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності технічної можливості виділу належної їй частки в одиницю. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved