Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди, завданою смертю батька, в розмірі 200000,00 грн. В обґрунтування свого позову вказав, що 05.02.2020 на 350 км. ПК1 на рейках парної колії, ДН-3 Знам`янка, перегон Олександрія-Королівка регіональної філії «Одеська залізниця», вантажний потяг №2/236 (електровоз ВЛ80т №1245) під управлінням машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на [PERSON] , [INFO] , який від травм помер. 05.02.2020 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020120070000266 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 31.03.2020 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №12020120070000266 закрито. Відповідно до вказаної постанови факт наїзду встановлений в ході досудового розслідування кримінального провадження, та між наїздом на [PERSON] вантажним потягом №2/236 (електровоз ВЛ80т №1245) та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок, що підтверджується висновком експерта №55. Власником електровозу ВЛ80т №1245 є виробничий підрозділ «Локомотивне депо Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця», а [PERSON] працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніста електровоза з 09.11.2012 по теперішній час. Позивач є донькою загиблого, отже втратила рідного батька. Внаслідок його смерті позивач позбавлена можливості отримувати допомогу та підтримку від батька, що відновлені у будь-який спосіб бути не можуть. Крім того, вона втратила можливість тривалого життєвого зв`язку з одним із батьків протягом майбутнього життя, для доньки важливою є порада та підтримка батька. Позивач була близькою із загиблим, вони проживали в одному місті, постійно бачилися та спілкувалися, і крім додаткових зусиль для організації свого життя вона відчуває страждання та біль пов`язані з втратою батька, неможливістю його побачити та почути батьківський голос. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля позивача не зможуть повернути батька, що свідчить про особливу тривалість страждань пов`язаних зі смертю. Щодо тяжкості вимушених змін - зміни в життєвому устрої, тобто втрата близької людини є непоправною і надзвичайно тяжкою втратою. Страждання позивача, пов`язані зі смертю [PERSON] , є не «одномоментними», а «триваючими». Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, а також з урахуванням повної зміни сталого життєвого устрою, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 200 000 гривень. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Відповідач надав відзив на позов, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Сума моральної шкоди 200 000 гривень не доведена позивачем та не відповідає принципу розумності та справедливості. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими обґрунтовуються та доводяться завдання моральної шкоди та її розмір. Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували факти, що стали наслідком сильних душевних страждань та пережитого нервового стресу. Посилання позивача на втрату матеріальної підтримки зі сторони потерпілого спростовується тим, що останній ніде не працював, не мав постійного заробітку та зловживав спиртними напоями. Не надано суду і судово-психологічної експертизи, яка мала бути доказом для визначення можливого розміру грошової компенсації за завдані особі страждання (моральну шкоду). Крім того, матеріалами кримінальної справи та висновком експерта не встановлено чітко та однозначно, що смерть потерпілого сталася внаслідок наїзду поїзда. Таким чином, відсутні взагалі умови за яких відповідач може нести відповідальність перед потерпілим, оскільки між смертю батька позивача та діями позивача відсутній причинний зв`язок, відсутні об`єктивні та беззаперечні докази що саме залізниця є завдавачем шкоди. Як зазначено в позовній заяві, кримінальне провадження за № 12020120070000266 було закрито 31.03.2020 року за відсутності складу кримінально правопорушення. Судово-медичним висновком за № 55 встановлено лише припущення, що виявлені ушкодження у [PERSON] могли виникнути і в результаті травмування залізничним транспортом. Натомість проведеним в Олександрійській дистанції колії виробничого підрозділу «Одеська залізниця» AT «Українська залізниця» розслідуванням було встановлено, що в діях машиніста поїзда відсутня його вина у наїзді на людину. Проте, встановлено, що [PERSON] допущена груба необережність - це перебування на коліях внаслідок чого він знехтував Правилами безпеки руху на залізничному транспорті. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав вимоги позову, просить відмовити в їх задоволенні. Вислухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що 05.02.2020 близько 09.54 години на 350 км. (пікет №1) залізничної колії виявлено труп [PERSON] , який загинув внаслідок нещасного випадку, потрапивши під вантажний потяг №2/236. За фактом настання цієї події 05.02.2020 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020120070000266 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 31.03.2020 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №12020120070000266 від 05.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України закрите на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказано, що в даному випадку не встановлено порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту. Також встановлено, що [PERSON] з власної необережності, не впевнившись у власній безпеці, у невстановленому місці намагався перетнути залізничні колії. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №1555/55 від 06.02.2020 причиною смерті [PERSON] є шок, травма із залученням декількох ділянок тіла, пішохід травмований при зіткненні з потягом. У висновку експерта №55 Олександрійського відділення КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи від 05.04.2020 зазначається, що виявлені ушкодження, враховуючи обставини могли виникнути і в результаті травмування залізничним транспортом, в своїй сукупності та в комплексі з ознаками шоку несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. При судово-медичній токсикологічній експертизі етиловий спирт не виявлено. Відповідно до свідоцтва про смерті серії [NUMBER] видане Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] видане Червонокам`янською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області, [PERSON] є її батьком. Згідно з повідомленням АТ «Укрзалізниця» від 08.09.2021, електровоз ВЛ80т №1245 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця». [PERSON] працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніста електровоза з 09.11.2012 по теперішній час. Відповідно до акту №1 службового розслідування транспортної події складеним 18.02.2020 виробничим підрозділом служби колії «Олександрійська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Українська залізниця» встановлено, що в діях машиніста поїзда відсутня його вина у наїзді на людину. Випадок смертельного травмування [PERSON] вважається транспортною подією так як потерпілий отримав травми внаслідок зіткнення з поїздом. Даний випадок стався в зв`язку з грубим порушенням вимог «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998 року (далі Правила) перехід колії в невстановленому місці. Згідно з п. 2.2. Правил, перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Згідно з п. 2.3. Правил, при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Згідно з п. 2.5-2.6 Правил, пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; Переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Право на судовий захист закріплено у ст. 4 ЦПК України як право на звернення до суду за захистом, згідно з яким кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. При цьому умисел потерпілого як обставина, що виключає відповідальність відповідача належними та допустимими доказами доведена не була. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина перша ст. 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачено ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Наявні у справі докази підтверджують факт травмування [PERSON] внаслідок потрапляння під вантажний потяг №2/236 (електровоз ВЛ80т №1245), який належить АТ «Укрзалізниця», на 350 км. ПК1 ДН-3 Знам`янка, перегон Олександрія-Королівка регіональної філії «Одеська залізниця», який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці. Твердження, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Таких обставин під час розгляду справи не встановлено. Встановивши, що позивачка є донькою загиблого [PERSON] суд дійшов висновку, що заподіяна позивачці моральна шкода внаслідок загибелі батька підлягає відшкодуванню відповідачем АТ «Укрзалізниця», як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки представником останнього у судовому засіданні не доведено, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які позивачка зазнала внаслідок смерті батька, характер та тривалість її немайнових втрат, які зруйнували нормальні життєві зв`язки, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди, а також суд враховує грубу необережність [PERSON] та порушення ним вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998 року. Тому. суд вважає можливим зменшити розмір моральної шкоди, який просить стягнути позивачка до 25000 грн. Інші доводи представників сторін не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача, відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial