Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 57150,00 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) Позов обґрунтовує тим, що згідно з рішенням Підволочиського районного суду від 22 серпня 2019 року відповідач повинен сплачувати на користь позивача аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. На думку позивача витрати, які вона несе у зв`язку з навчанням дитини в університеті, проживанням у гуртожитку, стоматологічними послугами є додатковими витратами. Ці витрати зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на розвиток здібностей дитини (її навчання), при чому зазначені витрати понесені позивачкою становлять: за навчання 27240,00 грн (за 2021-2022 навчальні роки), позивачкою оплачено за навчання за 1-й семестр - 13620,00 грн, решту суми 13620,00 грн планує оплатити в січні - лютому 2022 року, так як поки немає коштів. Окрім цього, оплачено за придбання одягу та взуття на суму 4110,00 грн та на стоматологічні послуги - 25800,00 грн. У зв`язку з наведеним просить стягнути додаткові витрати на утримання дитини. Ухвалою судді від 10 грудня 2021 року у справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін та відповідачу надано строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для подання відзиву на позов. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Кулебою І.І. подано відзив, де зазначається, що дані вимоги не підлягають до задоволення, адже позивач просить компенсувати додаткові витрати із відповідача у 100% обсязі, що є неприпустимим, навіть якщо б нею було доведено, що такі витрати спричинені особливими обставинами. Зазначає, що суд повинен врахувати, в якій мірі кожен з батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення, а саме потрібно врахувати той факт, що у відповідача на утриманні є ще одна неповнолітня дитина від іншого шлюбу. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані частково. Вважає такі витрати необґрунтованими належними доказами, тому слід відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просила позов задовольнити і додатково пояснили суду, що понесла додаткові витрати на дитину, які пов`язані з її гармонійним розвитком і у відповідності до вимог чинного законодавства України відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрачені кошти. Представник відповідача - адвокат Кулеба І.І. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог частково заперечила, разом з тим зазначила, що відповідач готовий повернути позивачу частину вартості навчання доньки в розмірі 13620,00 грн. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги слід задоволити частково, з огляду на наступне. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Судом встановлено, що шлюб між сторонами у справі розірвано 30.06.2009 року, що пітверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим ВРАЦС Волочиського РУЮ Хмельницької області. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 22.08.2019 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Верховний суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких основних обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні врахувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі (постанова від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489/цс17). Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до правових висновків Верховного суду у постановах від 30.01.2019 року у справі № 205/4622/16-ц, від 30.07.2018 року у справі №522/6424/16-ц, від 26.09.2018 року у справі №761/6933/17, від 10.01.2019 року у справі № 369/11745/16ц, не відносяться до додаткових витрат наступні: витрати одного з батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка, витрати з придбання канцелярських товарів, одягу та взуття, витрати позивача на літній відпочинок за умови, якщо місце відпочинку дитини обиралось позивачем на власний розсуд, без узгодження з відповідачем, витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка. Суд критично ставиться до поданих позивачем доказів, а саме квитанцій про оплату одягу та взуття, як пояснила позивач (які не містять інформацію про підтвердження факту отримання товарів, надання послуг), оскільки ці кошти, на думку суду, входить до складу витрат на утримання дитини та аліментних зобов`язань. Слід зазначити, що подані позивачем, на підтвердження додаткових витрат на утримання дитини, рахунки стоматологічної клініки «Софія» не можуть слугувати належними доказами, які свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (встановлення брекет-системи, покупки апарату Mesial jet. Distal jet тощо), оскільки ці обставини мають бути доведенні висновками МСЕК, довідками чи висновками медичних закладів та іншими документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба). З наданої позивачем довідки про стан здоров`я дитини [PERSON] , [INFO] , не вбачається, що дитина потребує зазначеного вище лікування. Щодо додаткових витрат на дитину, які позивач просить стягнути за навчання, суд зазначає наступне. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Позивач надала довідку №140 Західноукраїнського національного університету від 10.09.2021 року про те, що дитина [PERSON] дійсно там навчається на 1 курсі денної форми навчання з повною оплатою. Відповідно до п. 2 ст. ІІІ Договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців №381562 від 11.08.2021 року, укладеного між Західноукраїнським національним університетом [PERSON] та [PERSON] , вартість платної освітньої послуги за 2021-2022 навчальний рік становить - 27240,00 грн (плата вноситься щопіввроку). З наданої позивачем квитанції від 13.09.2021 року вбачається, що оплату навчання у Західноукраїнському національному університеті у розмірі 13620,00 грн внесено платежем №1022872780 за [PERSON] . З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача понесених додаткових витрат в розмірі 43530,00 грн, разом з тим, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов, з врахуванням часткового визнання позову відповідачем та витрат на навчання дитини у Західноукраїнському національному університеті, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім цього, з відповідача слід стягнути судовий збір, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України у розмірі 908,00 гривень.

Outcome: partial