Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

22.12.2021 року Моторно (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу шкоди в сумі 111958,61 грн та судового збору в сумі 2 270,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 09 червня 2021 року з вини [PERSON] , який керував автомобілем «Audi A6» номерний знак [NUMBER] в м. Одесі по вул. Середня, була скоєна дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок чого автомобіль "Volkswagen Polo" д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] отримав пошкодження. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 липня 2021 року у справі № 521/9041/21. На дату ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Заподіяна відповідачем шкода, яка виникла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), не була відшкодована потерпілій особі. Уповноважена власником АБ «Південний» пошкодженого автомобіля особа звернулась до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП). МТСБУ було прийнято рішення (Наказ № 3.1/4927 від 29.07.2021) про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та виплачено АБ «Південний» грошові кошти у розмірі 108956,00 грн на підставі підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що підтверджується платіжним дорученням № 1044109 від 30.07.2021. Крім того МТСБУ було сплачено ФОП [PERSON] за послуги оцінювача у розмірі 1482,93 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1033021 від 27.07.2021 та витрати на послуги ТОВ «АУДАТЕКС-Україна» у розмірі 1519,68 грн., що підтверджуєтьбся платіжним доручення «1104690 від 16.09.2021 року. За таких даних МТСБУ, яке виконало свій обов`язок щодо відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яке сталося з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільну відповідальність, має право відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в регресному порядку стягнути суму відшкодування з відповідача. Ухвалою судді Приморського арйонного суду м. оедси від 10.01.2022 року матеріали позовної заяви передано до Малиновського районного суду м. Одеси за підсудністю. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності на підставі тих документів, що є в матеріалах справи, на позовних вимогах наполягає з підстав зазначених в позові, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, який повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, проте 22.02.2022 надав до суду заяву ( вх № 9928 ) , в якій позовні вимоги визнав та просив справу розглянути без його участі, правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк не скористався. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог МТСБУ у повному обсязі з наступних підстав. Суд встановив, що 09.06.2021 року о 20 годині 00 хвилин водій [PERSON] керуючи автомобілем AUDI A6 номерний знак [NUMBER] ,в м. Одесі по вул. Середня, при повороті ліворуч не надав переваги в русі транспортному засобу Volksvagen Polo номерний знак [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 липня 2021 року у справі № 521/9041/21 (а.с. 6). Відповідальність [PERSON] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Автомобіль " Volksvagen Polo" д/н [NUMBER] належить ПАТ Акціонерний банк «Південний» (а.с. 10). [PERSON] працює водієм транспортних засобів в АБ «Південий» з 27.04.2021 року відповідно до наказу №318-к від 26.04.2021 року. 29.10.2020 щодо транспортного засобу " Volksvagen Polo" д/н [NUMBER] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № ЕР-201700942) з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника (а.с. 12). 16.06.2021 Директор департаменту управління справами АБ «Південний» повідомлено МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.8). Відповідно до звіту №668/21 від 17.07.2021 про оцінку колісного транспортного засобу Volksvagen Polo" д/н [NUMBER] , ринкова вартість автомобіля, пошкодженого при ДТП становить 249956 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Volksvagen Polo" д/н [NUMBER] пошкодженого при ДТП становить 285676,04 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Volksvagen Polo" д/н [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу його складників пошкодженого при ДТП становить176076,03грн (а.с. 21). Відповідно до Наказу МТСБУ № 3.1/4927 від 29.07.2021 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих вирішено сплатити на рахунок ПАТ «АБ Південний» 108956,00 грн за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) (а.с. 18). МТСБУ виплачено ПАТ «АБ Південний» грошові кошти у розмірі 108956,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1044109 від 30 липня 2021 року (а.с. 19). Витрати МТСБУ за послуги аварійного комісара (експерта) склали 1482,93 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1033021 від 27 липня 2021 та актом виконаних робіт по справі МТСБУ № 76741 (а.с. 14). Також МТСБУ виплачено ТОВ «Аудатекс Україна» грошові кошти у розмірі 1519,68 грн, за послуги з доступу для розміщення інформації про пошкоджений транспортний засіб з метою оцінки та/або можливо продажу за допомогою програмної платформи AUTO-ONLINЕ, що підтверджується платіжним дорученням № 1104690 від 16.09.2021 року. За змістом статей 3, 4 та 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі. Згідно з підпунктом "а" п. 41.1 названого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Загальне положення про цивільно правову відповідальність за заподіяння позадоговірної шкоди встановлено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Разом з тим, частиною 5 статті 1187 ЦК України закріплено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Тлумачення частини другої статті 1187 ЦК України свідчить про те, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху України встановлено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Крім того, за приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій під час керування транспортним засобом зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 01 березня 2018 року в справі № 201/14573/16-ц. Аналогічні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи, що відповідач [PERSON] на момент вчинення ДТП керував автомобілем "AUDI A6", номерний знак " [NUMBER] ," правомірно, тобто був законним володільцем транспортного засобу, адже відомостей про інше суду не надано, є підстави для висновку, що він вважається особою, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. При цьому, з доданих до позовної заяви письмових доказів вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки "AUDI A6", номерний знак " [NUMBER] ,", на території України не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 7). Статтями 22 та 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 38.2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визнано право МТСБУ після сплати страхового відшкодування подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Пунктом 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до пункту 39.2.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» одним із основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодування на умовах, передбачених цим Законом. Суд констатує, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 09.06.2021 року з вини водія [PERSON] який керував автомобілем AUDI A6 номерний знак [NUMBER] , автомобіль Volksvagen Polo номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, у зв`язку з чим його власник ПАТ «КБ Південний» повідомив МТСБУ про ДТП, а у подальшому звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди (а.с. 8). Як встановлено матеріалами справи потерпілий ПАТ «КБ Південний» звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП). МТСБУ відшкодувало ПАТ «КБ Південний» оцінену шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) у розмірі 108956,00 грн. За правилами частини 1 статті 1191 Цивільного Кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна правова норма міститься у статті 27 Закону України «Про страхування». Згідно з пунктом 38.2.1. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до вимог цього Закону потерпілим, які є фізичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Судом достовірно встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода мала місце з вини відповідача. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, а позивач відшкодував потерпілій особі завдану шкоду, Моторне (транспортне) страхове бюро України має право зворотної вимоги до відповідача, як до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. За змістом частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За приписами частини 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до частини 6 статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 ЦПК України. На підставі статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на вимоги частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України та приймаючи до уваги, що відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Отже, надавши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи те, що обставини на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд, з урахуванням факту визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що відповідають нормам цивільного законодавства та підлягають задоволенню. На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України, з урахуванням положень частин 1, 2 статті 4 цього Закону України "Про судовий збір" суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 2 270 грн.

Outcome: approved