Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником квартири по [ADDRESS] . У 2020 році на її адресу прийшло запрошення на місцеві вибори для [PERSON] , що її насторожило, оскільки під час оформлення договору дарування у нотаріуса, на момент реєстрації права власності у квартирі ніхто зареєстрований не був. Звернутись до [PERSON] з проханням змінити своє місце реєстрації неможливо. У зв`язку з наведеним, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі. Підготовче судове засідання призначено на 11 січня 2022 року. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 11 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 лютого 2022 року. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2022 року постановлено ухвалити заочне рішення. Позивач в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи завчасно належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 20 лютого 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №97, [PERSON] передала у власність [PERSON] безоплатно та безумовно квартиру під [ADDRESS] (а.с.7-10). Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 лютого 2019 року за №156988257, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.11). Відповідно до довідки, виданої виконкомом Вільшанської селищної ради за №1407 від 25 жовтня 2021 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та проживає одна (а.с.18) Згідно з будинковою книгою для прописки громадян, які мешкають в будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до вказаної будинкової книги, інші особи разом із нею не зареєстровані (а.с.12-13). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] надходило запрошення на місцеві вибори 25 жовтня 2020 року на адресу: [ADDRESS] (а.с.6). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповіднодо ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Статтею 47 Конституції України проголошено право кожного на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Глава 28 ЦК України визначає житло об`єктом права приватної власності. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 статті 156 ЖК України, передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають прав на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що [PERSON] понад два роки не проживає у квартирі, що належить позивачу. Крім цього, судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача: [ADDRESS] , неодноразово направлялися судові повістки, однак вони поверталися з відміткою Укрпошти про те, що адресат за вказаною адресою відсутній. Поряд з цим судом також встановлено, що між сторонами відсутні будь-які договірні відносини щодо користування житловим будинком. Рішення суду позивачу необхідно для зняття відповідача з реєстрації відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно з якою зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно у разі: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем доведено те, що відповідач протягом тривалого часу, а саме більше двох років до моменту звернення до суду із вказаним позовом, не проживає у спірній квартирі без поважних на те причин, будь-яких інших угод про користування вказаною квартирою суду не надано, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір, сплачений нею при подачі позовної заяви до суду, в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved