Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

У травні 2021 року АТ "Страхова компанія ?Інго" звернулось до суду із позовом до [PERSON] та просило стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 13137 грн. 28 коп. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15 червня 2019 року у м. Києві на автодорозі у сторону с. Зазим`я не доїжджаючи 1,8 км до пр. Броварського, [PERSON] керуючи автомобілем марки ?Фольцваген?, д/н [NUMBER] (Поліс № АО/000109195) здійснив ДТП, у результаті якої застрахований в АТ "Страхова компанія ?Інго" автомобіль марки ?Мерседес?, д/н [NUMBER] (договір страхування № 250590060.19 від 11.03.2019 р.), що належить ТОВ ?Мілє?, під керуванням водія [PERSON] , отримав механічні ушкодження. Відповідно до довідки НПУ про ДТП № 3019172370734166 та постанови Деснянського районного суду м. Києва від 15.07.2019 р., ДТП мала місце з вини відповідача - [PERSON] ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. За умовами договору страхування, страхова компанія відшкодовує фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тому позивачем складено страховий акт № 2019424 від 08.07.2019 р. та сплачено страхове відшкодування у розмірі 34 680 грн. 25 коп. і страховий акт (пряме врегулювання збитків) та сплачено страхове відшкодування у розмірі 78 457 грн. 03 коп. на підставі рахунку-фактури № МА-К-00373 від 21.06.2019 р., що підтверджується платіжним дорученням № 9367 від 18.07.2019 р. та № 9096 від 12.07.2019 р. Оскільки, автомобіль марки ?Фольцваген?, д/н [NUMBER] був забезпечений, а цивільно-правова відповідальність відповідача, на момент ДТП, була застрахована у ПАТ ?СК ?Країна? за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АО/ОООЮ9195, то позивач звернувся з вимогою про виплату страхового відшкодування до ПАТ ?СК ?Країна? у розмірі, відповідно до умов полісу №АО/ОООЮ9195 (ліміт за шкоду майну становить 100 000 грн. 00 коп., франшиза - 0 грн. 00 коп.) і узгодили виплату страхового відшкодування (обидві страхові компанії є учасниками Угоди про пряме врегулювання збитків) відповідно до умов полісу. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і виплатою страховою компанією складає 113137 грн, 28 коп. - 78457 грн. 03 коп. (сума ПВЗ) = 34680 грн. 25 коп. Однак, полісом № АО/ОООЮ9195 передбачено ліміт за шкоду майна у розмірі 100 000 грн. 00 коп., тому 113137 грн. 28 коп. - 100000 грн. 00 коп. = 13137 грн. 28 коп. Зважаючи на те, що відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 15.07.2019 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного І правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тому він має сплатити понесені позивачем витрати по відшкодуванню шкоди, яка була завдана в результаті ДТП, що трапилась 15 червня 2019 року з вини відповідача. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2021 року провадження у вказаній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті, сторонам встановлені строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву у якій просив суд розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 11.03.2019 р. між АТ "Страхова компанія ?Інго" та ТОВ ?Мілє? було укладено Договір страхування № 250590060.19 (а.с. 28-31). 15 червня 2019 року в м. Києві на автодорозі у сторону с. Зазим`я не доїжджаючи 1,8 км до пр. Броварського, між автомобілем марки ?Фольцваген?, д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] здійснено ДТП, у результаті якої автомобіль марки ?Мерседес?, д/н [NUMBER] , що належить ТОВ ?Мілє?, під керуванням водія [PERSON] отримав механічні ушкодження, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №3019172370734166 від 15.06.2019 року (а.с. 33). Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 15.07.2019 р., ДТП мала місце з вини відповідача - [PERSON] , його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу (а.с. 35). До ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" в.о. генерального директора ТОВ ?Мілє? з заявою від 19.06.2019 року про виплату страхового відшкодування (а.с. 54). Позивач на підставі страхового акту № 2019424 від 08.07.2019 р. сплатив страхове відшкодування у розмірі 34680 грн. 25 коп. та страхове відшкодування у розмірі 78457 грн. 03 коп. на підставі рахунку-фактури № МА-К-00373 від 21.06.2019 р., що підтверджується платіжним дорученням № 9367 від 18.07.2019 р. та № 9096 від 12.07.2019 р. (а.с. 55, 56, 57, 58). Однак, полісом № АО/ОООЮ9195 передбачено ліміт за шкоду майна у розмірі 100 000 грн. 00 коп., тому 113137 грн. 28 коп. - 100000 грн. 00 коп. = 13137 грн. 28 коп. АТ "Страхова компанія "Інго" було направлено претензію [PERSON] №2959 від 29.08.2019 р. про виплату страхового відшкодування у розмірі 13137 грн. 28 коп. (а.с.61). Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату, відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором і страховим актом. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься в ст. 27 Закону України "Про страхування" . Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як передбачено ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, сума яку має сплатити відповідач на користь позивача складає 13137 грн. 28 коп. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270,00 грн., сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved