Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності. Свої вимоги мотивує тим, що у вересні 2010 року він разом з цивільною дружиною [PERSON] для сина [PERSON] та для забезпечення потреб сім`ї придбали автомобіль марки «Hyundai Matrix» державний реєстраційний номер [NUMBER] . 30 вересня 2010 року на його ім`я було видано тимчасовий реєстраційний талон з терміном дії до 30 вересня 2015 року. З часу придбання автомобіля та по день звернення до суду він добросовісно володіє та доглядає за зазначеним транспортним засобом. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті заведена спадкова справа № 58612223 щодо майна померлої. Приватним нотаріусом йому було роз`яснено, що свою частку спільного сумісного майна, набутого ним з [PERSON] за час спільного проживання, він може визнати шляхом звернення з позовом до суду. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності за набувальною давністю на автомобіль марки «Hyundai Matrix» державний реєстраційний номер [NUMBER] станом на 01 січня 2016 року. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року відкрито провадження у справі. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи - Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію Служба у справах дітей. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2018 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2018 року позовну заяву залишено без розгляду в частині вимог до [PERSON] . Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року [PERSON] залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача [PERSON] . Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року [PERSON] залучено до участі в справі в якості співвідповідача. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва 24 вересня 2019 року Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію Службу у справах дітей та сім`ї залучено до участі в справі для представництва інтересів малолітнього [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, підтримала викладене у письмових поясненнях. Зазначила, що малолітній [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем першої черги спадкового майна після смерті матері [PERSON] 04 жовтня 2016 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було розглянуто питання про надання дозволу на укладення договору дарування частини квартири [ADDRESS] , право користування якою має [PERSON] . [PERSON] була надана відмова у наданні відповідного дозволу. Враховуючи відсутність згоди батька дитини на укладення договору дарування, Орган опіки та піклування відмовив [PERSON] та [PERSON] у наданні дозволу на укладення угоди. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились без повідомлення причин, про час та місце розгляду справи повідомлялись. З заперечень відповідача [PERSON] вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з квартири [ADDRESS] та автомобіль марки «Hyundai Matrix» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Зазначене майно було одноособово придбано [PERSON] та зареєстровано за нею. Позивач після смерті [PERSON] намагався довести в судовому порядку факт проживання з нею однією сім`єю без реєстрації шлюбу, проте ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року заяву [PERSON] залишено без розгляду через існування спору про право. Позивач ніякого відношення до спірного автомобіля не має. [PERSON] ніколи не був зареєстрований за адресою проживання [PERSON] . За життя [PERSON] дійсно надала [PERSON] згоду лише на керування автомобілем, що підтверджується тимчасовим реєстраційним талоном [NUMBER] . Дія зазначеного талону закінчилась 30 вересня 2015 року. Таким чином, з 30 вересня 2015 року позивач незаконно використовує автомобіль та не віддає його спадкоємцям. Позовна вимоги [PERSON] є незаконною, оскільки він знає, що володіє чужим майном з моменту смерті [PERSON] та що це майно є спадковим (т. 1, а.с. 32-34). З додаткових заперечень [PERSON] встановлено, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] була його цивільною дружиною, а також на підтвердження вибуття із власності [PERSON] спірного автомобіля. Власник автомобіля [PERSON] за життя не продовжила [PERSON] дію тимчасового реєстраційного талона. Позивач не є спадкоємцем [PERSON] (т. 1, а.с. 136-137). Третя особа приватний нотаріус Курасова О.В. у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлялась. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 30 вересня 2010 року [PERSON] придбала автомобіль марки «Hyundai Matrix» державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (т. 1, а.с. 64). 30 вересня 2010 року на ім`я [PERSON] було видано тимчасовий реєстраційний талон з терміном дії до 30 вересня 2015 року (т. 1, а.с. 64). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (т. 1, а.с. 44). [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті заведена спадкова справа № 2/2016 щодо майна померлої (т. 1, а.с. 194-244). [PERSON] у своєму позові зазначає про те, що він перебував з [PERSON] у цивільному шлюбі. Відповідач [PERSON] у письмових запереченнях вказує на те, що позивач після смерті [PERSON] намагався довести в судовому порядку факт проживання з нею однією сім`єю без реєстрації шлюбу, проте ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року заяву [PERSON] залишено без розгляду через існування спору про право (т. 1, а.с. 40-41). Зі спадкової справи № 2/2016 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса звернулась її рідна сестра [PERSON] (т. 1, а.с. 199). Крім того, спадкоємцями [PERSON] є її малолітній син [PERSON] , а також її батьки - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (т. 1, а.с. 250). Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Отже суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року в справі № 755/16913/16-ц. З позову вбачається, що [PERSON] більше ніж 5 років безперервно користується спірним автомобілем, тому на підставі ст. 344 ЦК України має право на визнання за ним права власності на цей автомобіль за набувальною давністю. Вбачається, що у ст. 344 ЦК України йдеться про набуття особою права власності на нерухоме майно за набувальною давність, якщо ця особа добросовісно заволоділа чужим майном. Разом з тим, [PERSON] у позові наголошує про те, що йому було відомо, що спірний автомобіль був придбаний та зареєстрований за [PERSON] . Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Спадкоємцями після смерті [PERSON] на даний час є її малолітній син [PERSON] (перша черга), а також її мати [PERSON] (перша черга) та сестра [PERSON] (друга черга). Вбачається, що позивачу було відомо про наявність спадкоємців після смерті [PERSON] , а також про той факт, що він користується чужим майном. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що він добросовісно саме заволодів чужим майном. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed