Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду та просить визначити місце проживання спільного малолітнього сина сторін разом з нею. Свої вимоги мотивує наступним. Вона з відповідачем проживали разом як сім`я без укладення шлюбу до 2018 року та в них є спільний син [PERSON] , [INFO] , який після припинення відносин проживає разом з нею. Між сторонами постійно існують конфлікти щодо участі у вихованні дитини, однак [PERSON] на компроміс не погоджується. Вона забезпечила дитину житлом та належними умовами, син прив`язаний до неї, виховується в позитивній атмосфері, а тому вважає, що визначення місця проживання дитини разом з нею відповідатиме інтересам дитини. [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] , в якому просив визначити місце проживання дитини разом з ним. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] з невідомих для нього причин переїхала разом з дитиною проживати у Волинську область за місцем реєстрації. Зазначив, що жодних конфліктів між ними не відбувалося. Він пропонував, щоб малолітній син залишився проживати разом з ним, оскільки він забезпечує дитині належні умови для проживання, навчання, розвитку і відпочинку. На його думку, [PERSON] не має змоги надати дитині такі ж умови. Попри це, він щомісячно висилає для дитини по 2000-3000грн., а також несе витрати на утримання сина на час проживання дитини разом з ним. Зазначив, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації у Волинській області з літа 2019 року, а проживає з дитиною в м.Київ, де працює та винаймає квартиру, куди він їздить, щоб забрати сина на один-два тижні для спільного проведення часу та на вимогу матері повертає його. Йому невідомо в яких умовах проживає їх спільний син. [PERSON] подала відзив на зустрічний позов, в якому покликається на те, що [PERSON] проживає в нежитловій будівлі, яка призначена для зберігання інвентарю та спецодягу, кафе для працівників, а земельна ділянка, на якій розташована зазначена будівля, призначена для розміщення складських приміщень та гаражу. Вона проживала з [PERSON] в приміщення закладу громадського харчування та була змушена працювати в їдальні, належній останньому. Такі умови проживання не є нормальними для дитини. Відповідач витрачає гроші виключно для своїх потреб та для власних інтересів і відпочинку. Розмір аліментів, присуджених судом становить 1/4 частини його доходу та він сплачує по 2000грн., що свідчить про те, що рівень його доходу складає 8000грн. на місяць, а тому він не спроможний забезпечити дитину. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Чернявський Р.І. в судовому засіданні первісний позов підтримали, зустрічного позову не визнали. Представник [PERSON] - адвокат Полохайло І.В. в судовому засіданні первісного позову не визнав, зустрічний позов підтримав. Представник третьої особи надав суду висновок щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 07.07.2015р. позивачка [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про зміну імені. У сторін є спільний неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою та забезпечений належними умовами для проживання і розвитку, відвідує дошкільну установу та займається в спортивній секції, де позитивно характеризується, проявляє здібності, що встановлено із свідоцтва про народження, актом №543 від 13.12.2019р., довідки від 27.05.2021р. та характеристики. [PERSON] працює на посаді мерчендайзера ТОВ «НМТ Груп» та позитивно характеризується за місцем праці, що встановлено з характеристики №42 від 27.05.2021р.та довідки №40 від 27.05.2021р. Згідно квитанцій, [PERSON] здійснював перекази [PERSON] : 07.09.2019р. - на суму 1500грн.; 15.10.2019р. - на суму 2000грн.; 18.01.2020р. - на суму 2000грн.; 20.01.2020р. - на суму 2000грн. [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,4610га. призначена для обслуговування складських приміщень та гаражу, розташована по [ADDRESS] ; розташовані на зазначеній земельній ділянці нежитлові будівлі (кафе для працівників площею 68,3кв.м, будівля для зберігання інвентаря та спецодягу площею 66,3кв.м); розташовані на вказаній земельній ділянці складські приміщення з гаражем, загальною площею 373,5кв.м; автомобіль марки «Grate Wall» 2005 року випуску, р.н.з. [NUMBER] ; автомобіль марки «Nissdan X-Trail» 2012 року випуску, р.н.з. [NUMBER] , що стверджується державним актом, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, що стверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтвом платника єдиного податку, податковою декларацією, квитанцією. Відповідно до частин другої, восьмої, дев`ятої статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. З наведеного випливає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Також, Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судом встановлено, що спільний син сторін тривалий час проживає разом з [PERSON] та за місцем проживання відвідує дитячий садочок і додаткові секції. При цьому позивачкою створені належні умови для проживання та розвитку дитини, остання постійно піклується сином, бере участь у духовному та фізичному розвитку, матеріально забезпечує його, офіційно працевлаштована. Суд враховує інтереси малолітньої дитини сторін, сталі соціальні зв`язки дитини в родині матері, її психологічний стан, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також сформоване і стале середовище проживання, навчання та розвитку дитини. Що стосується покликання [PERSON] на наявність у його власності нерухомого майна по [ADDRESS] , то таке не може слугувати житлом для дитини і свідчити про належне забезпечення умов для проживання останнього, оскільки таке не призначене для використання як житло, оскільки складається з технічних приміщень та приміщень, призначених для надання послуг. В свою чергу, досліджені судом докази доводять ту обставину, що проживання малолітнього сина сторін [PERSON] разом з його матір`ю [PERSON] буде відповідати інтересам дитини та сприятиме її нормальному розвитку. Аналогічною є також позиція орган опіки та піклування, викладена у висновку №329/02-21 від 04.11.2021р.

Outcome: approved