Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2021 року у справі № 369/7843/19 про поновлення на роботі [PERSON] - середнього заробітку за час затримки в сумі 5 033,45 грн Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона з 16.11.2017 року була прийнята на роботу до Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на посаду керівника напрямку по роботі зі страховими компаніями управління заставного кредитування та страхових продуктів департаменту розвитку роздрібного бізнесу, що підтверджується витягом з наказу № 675-к від 15.11.20217 року. 22.05.2019 року позивач була звільнена з роботи за наказом № 335-к від 21.05.2019 з формулюванням «у зв`язку з відмовою від продовження роботи, у зв`язку із зміною істотних умов праці, згідно з п. 6 ст. 36 Кодексу законів про працю України». Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2021 року у справі № 369/7843/19 звільнення було визнано незаконним за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, видачу дублікату трудової книжки. Рішенням суду було допущене його негайне виконання в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення з АТ «ТАСКМОБАНК» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 25 034,46 грн. Відповідачем було поновлено позивача на роботі на посаді керівника напрямку по роботі зі страховими компаніями управління заставного кредитування та страхових продуктів департаменту розвитку роздрібного бізнесу наказом № 419-к від 25.05.2021 року. З 19.05.2021 по 28.05.2021 позивач перебувала в стані тимчасової непрацездатності на лікарняному листі. З наказом про поновлення на роботі позивач ознайомилась 27.05.2021 року, що підтверджується підписом позивача на наказі. На момент подання позовної заяви рішення суду оскаржується відповідачем в Київському апеляційному суді. Відповідно до наказу № 419-к від 25.05.2021 року позивача було поновлено на роботі з 23.05.2019, тобто фактично вимушений прогул внаслідок незаконного звільнення відповідачем тривав з дня, наступного за днем звільнення 22.05.2019, по день поновлення на роботі 25.05.2021 року. Враховуючи що з дня винесення рішення суду 17.05.2021 року до фактичного поновлення позивача на роботі 25.05.2021 року виникла затримка виконання рішення про поновлення на роботі працівника 5 робочих днів, позивачем нараховано 5 033,45 грн в якості оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2021 року у справі № 369/7843/19 про поновлення на роботі [PERSON] - середнього заробітку за час затримки в сумі 5 033,45 грн на підставі ст. 236 КЗпП. Ухвалою суду від 31.08.2021 року позовну заяву позивача прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 21.10.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду від 17.05.2021 року у справі № 369/7843/19 про поновлення на роботі позивача, ухвалено за відсутності представника відповідача, було отримано відповідачем 24.05.2021 року. А відтак рішення суду було допущено до негайно виконання, не пізніше наступного дня з дати отримання, шляхом винесення наказу АТ «ТАСКОМБАНК» від 25.05.2021 р. № 419-к. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не підтверджено факт затримки виконання рішення суду у справі № 369/7843/19. Дослідивши обставини справи, та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Позивач з 16.11.2017 року була прийнята на роботу до Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на посаду керівника напрямку по роботі зі страховими компаніями управління заставного кредитування та страхових продуктів департаменту розвитку роздрібного бізнесу, що підтверджується витягом з наказу № 675-к від 15.11.20217 року. 22.05.2019 року позивач була звільнена з роботи за наказом № 335-к від 21.05.2019 з формулюванням «у зв`язку з відмовою від продовження роботи, у зв`язку із зміною істотних умов праці, згідно з п. 6 ст. 36 Кодексу законів про працю України». Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2021 року позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, зобов`язання видати дублікат трудової книжки - задоволено частково. Визнано наказ Акціонерного товариства «Таксомбанк» № 335-к від 21 травня 2019 року про звільнення позивача незаконним та скасовано його. Поновлено позивача на роботі на посаді керівника напрямку по роботі зі страховими компаніями Управління заставного кредитування та страхових продуктів Департаменту розвитку роздрібного бізнесу Акціонерного товариства «Таксомбанк». Стягнуто з Акціонерного товариства «Таксомбанк» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 564413,28 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2021 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2021 року змінити в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та визначити його в розмірі 499318 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч триста вісімнадцять) гривень 24 копійки. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Відповідно до наказу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» № 419-к від 25.05.2021 року позивача було поновлено на роботі з 23.05.2019 року, тобто фактично вимушений прогул внаслідок незаконного звільнення відповідачем тривав з дня, наступного за днем звільнення 22.05.2019, по день поновлення на роботі 25.05.2021 року. З 19.05.2021 по 28.05.2021 позивач перебувала в стані тимчасової непрацездатності на лікарняному листі. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Також, принцип обов`язковості судових рішень закріплений в ст. 18 ЦПК України, де зазначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Частиною 7 ст. 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Отже, з аналізу вищенаведених норм законодавства можна дійти висновку, що з наступного дня після ухвалення рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2021 року у справі № 369/7843/19 про поновлення позивача на роботі, у відповідача виник обов`язок щодо його виконання, який має бути реалізований шляхом видання відповідно до законодавства про працю наказу про поновлення на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки. Як встановлено в ході розгляду даної справи та підтверджено сторонами відповідно до приєднаних документів до матеріалів справи, Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2021 року у справі № 369/7843/19 виконало лише 25.05.2021 року, шляхом прийняття наказу 419-к від 25.05.2021 року про поновлення на роботі за рішенням суду, а тому суд дійшов висновку про наявність факту затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді [PERSON] з 18.05.2021 року по 24.05.2021 року. Відтак, у даному випадку підставою для стягнення коштів є невчасне виконання відповідачем рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2021 року у справі № 369/7843/19, що зумовлює стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, згідно з положеннями ст. 236 КЗпП України. Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Отже, за змістом норми ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, з наступного дня після проголошення судового рішення. Суд зазначає, що вказані норми права передбачають право особи, яку було незаконно звільнено та в подальшому у відношенні до якої роботодавцем було здійснено затримання виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі на отримання саме середнього заробітку за час такої затримки. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25.07.2018 у справі №552/3404/17, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, хоча й подібні, але не тотожні за своєю правовою природою поняття. Крім того, згідно із до ч.3 п.32 роз`яснення Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Основним нормативно-правовим актом, що визначає порядок розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу є Постанова Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати" (далі - Порядок № 100 від 08.02.1995). Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку № 100 від 08.02.1995, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки судом встановлено наявність факту затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді [PERSON] з 18.05.2021 року по 24.05.2021 року, то суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду на суму 5 033,45 грн (1 006,69 грн*5), де 1 066,69 - середньоденна заробітна плата, 5 - кількість робочих днів затримки виконання рішення. Водночас, суд звертає увагу на те, що розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення, не відображають суми відрахувань згідно вимог чинного законодавства. Вказані положення відповідають п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", відповідно до якого, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Подібні приписи зазначені в п.3 Порядку № 100 від 08.02.1995 року, а саме усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Таким чином, суду необхідно наголосити, що роботодавець зобов`язаний при виконанні судового рішення утримати податки та інші обов`язкові платежі з нарахованих фізичній особі сум. Натомість, суд у випадку задоволення позовних вимог, у резолютивній частині рішення зазначає суми до стягнення без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Тому відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зобов`язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення, утримавши із нього при виплаті податки та інші обов`язкові платежі. Отже, вимоги позивача про стягнення з Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у вказаній сумі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом. Наданий відповідачем розрахунковий лист працівника [PERSON] за підписом Т.в.о. головного бухгалтера, де зазначено про перерахування грошових коштів на рахунок позивача в травні 2021 року 25 034,46 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць не спростовує висновку про затримку виконання рішення суду. Доводи відповідача, що останній не мав можливості виконати судове рішення від 17.05.2021 року про поновлення позивача на посаді з огляду на фактичне отримання рішення суду тільки 24.05.2021 року оцінюються судом критично з огляду на те, що неотримання роботодавцем судового рішення про поновлення на роботі (в день його ухвалення) не звільняє відповідача від обов`язку з наступного дня після ухвалення рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2021 року у справі № 369/7843/19 про поновлення позивача на роботі, видати відповідно до законодавства про працю наказ про поновлення на роботі та внести відповідний запис до трудової книжки. Крім того, з відповідача в дохід держави в порядку ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню 908 грн судового збору за подання позовної заяви. Враховуючи викладене,

Outcome: approved