Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

У червні 2020 року позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 55 682,61 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 102,00 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 17.05.2017 року між позивачем та [PERSON] укладено в електронній формі договір позики №189982. Позивач вказує, що всі зобов`язання, які були покладені на нього згідно істотних умов договору виконав в повному обсязі. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 55 682,61 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, у якій просив про розгляд справи без його участі, а також зазначив, що проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, при цьому надав суду заяву у якій просив закрити провадження у справі, вказував що 25.05.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Турчином А.А., винесено постанову ВП №65572135 про арешт коштів боржника [PERSON] та стягнення на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості за кредитним договором №189982 у розмірі 55 682,61 грн., на підставі виконавчого напису №33284 від 19.03.2021 року Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в позові необхідно відмовити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17.05.2017 року між позивачем та [PERSON] укладено в електронній формі Договір позики №189982. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 55 682,61 грн. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно умов договору чи статті 625 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Із матеріалів справи вбачається, що 25.05.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Турчином А.А., винесено постанову ВП №65572135 про арешт коштів боржника [PERSON] та стягнення на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості за кредитним договором №189982 у розмірі 55 682,61 грн., на підставі виконавчого напису №33284 від 19.03.2021 року (а.с.62). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, позивачем не надано будь-яких належних доказів на спростування твердження відповідача, щодо подвійного стягнення з останньго заборгованості за договором позики №18998217. Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, ст. 526, 610, 1049, 1050 та 1054 ЦК України, та

Outcome: dismissed