Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

18 жовтня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до КП "Київтеплоенерго" про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії. В обгрунтування позовної заяви позивач вказав, що є власником квартири [ADDRESS] . Дане помешкання було придбане позивачем у новобудові. З моменту введення будинку в експлуатацію, у квартирі фізично відсутнє централізоване опалення, однак відповідачем все ж було нараховано позивачу заборгованість у розмірі 8 678, 85 грн. за несплату послуг з постачання електричної енергії, а тому позивач просить суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок вартості послуг з централізованого опалення. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2021 року цивільну справу № 753/210313/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 21 жовтня 2021 року. Ухвалою суду від 26 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 9 грудня 2022 року. 3 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти заявлених вимог, просив у задоволенні позову відмовити, з підстав, викладених у відзиві. 8 грудня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він вказав, що не заперечує сплачувати за МЗК, а у позовній заяві просить суд саме зобов`язати відповідача здійснити перерахунок борг за централізоване опалення. 21 грудня 2021 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказав, що оскільки позивач не надав доказів відключення його від опалення у період до 1 травня 2018 року (час з якого відповідач отримав право вимоги за борг споживачів, які були перед КП «Київенерго»), відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Судове засідання 9 грудня 2021 року було відкладено через неявку позивача на 10 лютого 2022 року. У судове засідання 10 лютого 2022 року з`явився позивач, підтримав свої позовні вимоги, вказав, що в його квартирі ніколи не було централізованого опалення, що підтверджується двома актами, в тому числі й уповноваженого представника відповідача, а отже він має сплачувати кошти лише за МЗК, проте відповідач нараховує йому заборгованість за централізоване опалення та йому постійно надходять дзвінки на мобільний телефон з вимогою сплатити заборгованість. Просив позовні вимоги задовольнити та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок за централізоване опалення за період з 30 листопада 2005 року по 1 грудня 2019 року. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог, вказала, що дійсно у відповідача немає централізованого опалення в квартирі, вони здійснили йому перерахунок після відповідного акту, та нараховують кошти лише за МЗК, в той же час, борг у розмірі 8097,10 грн це борг, який відповідач отримав за договором цесії від ПАТ «Київенерго», вони не є його правонаступником, а тому вони не можуть «списати» борг позивачу, він повинен звернутись саме до правонаступника ПАТ «Київенерго». У задоволенні позовних просила відмовити. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись із позовом до суду позивач зазначає, що квартира ним була придбана у новобудові та з часу введення будинку в експлуатацію, в його квартирі відсутнє централізоване опалення. Відповідно до акту КП «Київенерго» СВІТ «Київські тепломережі» РМТ «Позняки» від 18 квітня 2018 року, підписаний уповноваженим представником - слюсарем-сантехніком РТМ «Позняки» та власником квартири (позивачем) [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] централізоване опалення відсутнє та ніколи не було (а.с. 10). 16 листопада 2018 року позивач звернувся до КЦ «ЦКС» із заявою про проведення контрольного знімання показань по квартирному засобу обліку теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю підключення до мереж централізованого опалення. Вказаний лист було отримано уповноваженою особою адресата. Відповідно до протоколу засідання комісії з проведення перерахунків за комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води побутовим споживачам від 20 грудня 2019 року № 12 та додатку № 2 до протоколу встановлено відсутність централізованого опалення, зокрема у квартирі за адресою: [ADDRESS] та ухвалено здійснити перерахунок за послуги з централізованого опалення. 27 липня 2021 року позивач листом звернувся до відповідача, в якому заначив, що має заборгованість за опалення в розмірі 9181 грн, враховуючи, що у нього відсутнє централізоване опалення, не розуміє звідки вона з`явилась, та просив надати інформацію щодо періоду, за який утворилась заборгованість та за які саме послуги відповідача (а.с. 11). Відповідач листом від 10 серпня 2021 року надало відповідь позивачу про те, що у листопаді 2019 року було проведено обстеження квартири за адресою: [ADDRESS] та складено акт про відсутність централізованого опалення та у грудні 2019 року за особовим рахунком позивача було знято нарахування за послуги централізованого опалення (окрім нарахувань МЗК) за період з 26 жовтня 2018 року по 30 листопада 2019 року загальною сумою 10903,65 грн. Та з грудня 2019 року позивачу проводиться нарахування лише за МЗК. Поряд з цим відповідач зазначив, що за умовами договору цесії від 11 жовтня 2018 року він отримав право вимоги за о/р позивача на суму 8097,10 грн, проте, оскільки відсутні докази відключення приміщення 229-г від мереж централізованого опалення, підстави для здійснення перерахунку заборгованості позивача до 1 травня 2018 року відсутні (а.с. 12-14). Згідно із статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до статті 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із пунктом 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 1 частиною першою статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до статті 27 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Як зазначалось вище та не заперечувалось відповідачем у справі, у квартирі позивача, за його заявою, було проведено обстеження та встановлено відсутність підключення квартири позивача до мереж централізованого опалення. Перерахунок позивачу був здійснений з грудня 2019 року. Позивач не заперечував факт наявності у нього обов`язку щодо сплати послуг за МЗК, що підтвердив у відповіді на відзив та безпосередньо у судовому засіданні 10 лютого 2022 року. Суд критично відноситься до твердження представника відповідача, викладені у запереченні на відповідь на відзив, щодо відсутності доказів відключення квартири позивача від мереж централізованого опалення до 1 травня 2018 року, оскільки до позовної заяви позивачем долучено акт КП «Київенерго» СВІТ «Київські тепломережі» РМТ «Позняки» від 18 квітня 2018 року, підписаний уповноваженим представником - слюсарем-сантехніком РТМ «Позняки» та власником квартири (позивачем) [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] централізоване опалення відсутнє та ніколи не було. Будь-яких доказів на спростування вказаного акту відповідачем суду надано не було. Твердження представника відповідача у судовому засіданні про те, що відповідач не має права вимоги до позивача за борг по централізованому опаленню до 1 травня 2018 року оцінюється судом критично та спростовується власними поясненнями відповідача, викладеними у відзиві на позов та листах, долучених до позовної заяви. Так, відповідно до розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Тобто, з 1 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП ««Київтеплоенерго». 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) до додатки до нього, відповідно до яких ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права грошової вимоги до боржників, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 1 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отриманні кредитором за період 1 серпня 2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів, (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору. Як зазначено у листі відповідача від 10 серпня 2021 року № 30/3/2/11949, позивач має заборгованість за централізоване опалення у розмірі 8097,10 грн, право вимоги якого було відступлено відповідачу ПАТ «Київенерго». Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував факт існування у позивача заборгованості за централізоване опалення саме в розмірі 8097,10 грн за період до 1 травня 2018 року. Вказане також підтверджується розрахунком заборгованості, який був долучений відповідачем до відзиву на позов. Поряд з цим, наданий розрахунок не містить чітко відомостей, яка сума з вказаного боргу складає борг за МЗК, а яка саме за централізоване опалення. Також позивач зазначив, що йому щомісячно надходять дзвінки на мобільний телефон з вимогою сплати заборгованість у вказаному розмірі. Зауваження представника відповідача у судовому засіданні про те, що позивач має особисто звернутись до правонаступника ПАТ «Київенерго» для того, щоб йому зняли заборгованість за період до 1 травня 2018 року суд оцінює критично, з урахування існування договору цесії між ПАТ «Київенерго» та відповідачем, за яким останній отримав право вимоги, в тому числі боргу позивача в розмірі 8097,10, а також з урахуванням відсутності доказів того, що правонаступник ПАТ «Київенерго» має будь-які права на здійснення вказаних представником відповідача дій щодо боргу позивача за централізоване опалення, а також має якесь відношення до такої заборгованості. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, враховуючи те, що позивачем надано суду належні, достатні та допустимі докази відсутності за адресою: [ADDRESS] централізованого палення та доказів не існування централізованого опалення з часу введення будинку в експлуатацію, з огляду на встановлені судом обставини, не спростування відповідачем належними доказами доводів позивача, з урахуванням доведеності позивачем відключення приміщення за вказаною адресою від мереж централізованого опалення до 1 травня 2018 року, що було підставою для відмови у здійсненні перерахунку заборгованості (лист відповідача від 10 серпня 2021 року № 30/3/2/11949), зважаючи на те, що розрахунок відповідача не містить чітко розмежування суми заборгованості за МЗК та централізоване опалення у період до 1 травня 2018 року, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved