Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого, позивач дізналась про те, що її батько, [PERSON] 25.12.2007 склав заповіт не на її користь. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.10.2008 [PERSON] було визнано недієздатним, а [PERSON] було призначено його опікуном. Позивач вказує на те, що її батько з 2014 року перебував на обліку у лікаря-невропатолога в поліклініці №1 Печерського району м. Києва, з 03.06.2004 по 16.06.2004 проходив стаціонарне лікування в неврологічному відділенні Київської міської клінічної лікарні №12. Згідно виписки з поліклініки №1 Печерського району м. Києва від 31.05.2007 [PERSON] було встановлено діагноз: «Токсична енцефалопатія II ступеня з помірним цефалічним і вести було-отоксичними синдромами, двосторонньою пірамідальною недостатністю, токсичною полінейропатією». На підставі наведеного, позивач просить суд визнати недійсним заповіт, складений 25.12.2007 від імені її батька, [PERSON] . Ухвалою судді від 15.06.2016 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 22.11.2016 задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Зобов`язано шосту Київську державну нотаріальну контору надати завірені належним чином копії матеріалів спадкової справи (всіх матеріалів) відносно померлого [INFO] громадянина [PERSON] , який мешкав у [ADDRESS] . 11.01.2017 на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить визнати недійсним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Олексюк Ю.Е. 25.12.2007, за реєстровим №1519 віл імені [PERSON] ; витребувати з шостої Київської державної нотаріально: контори спадкову справу після [PERSON] , померлого [INFO] ; накласти арешт на квартиру [ADDRESS] . 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального Кодексу України, відповідно до Закону України «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 № 2147-VIII. Відповідно до пункту 9 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності даною редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 29.12.2017 по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту, призначено посмертну судову-психіатричну експертизу, проведення якої доручити Київському міському центру судово-психіатричної експертизи. Провадження по справі було зупинено до надходження висновків посмертної судово-психіатричної експертизи. Ухвалою судді від 03.07.2018, відновлено провадження по справі в зв`язку з невиконанням судово-психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 16.01.2019 по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу відносно [PERSON] померлого [INFO] в м. Києві, проведення якої доручено Київському міському центру судово-психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 17.02.2021 по справі призначено посмертну судово- психіатричну експертизу відносно [PERSON] , померлого [INFO] в м. Києві, проведення якої доручено Державній установі «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України». Ухвалою суду від 30.09.2021, на виконання положень п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набула чинності 15.12.2017, у вказаній справі поновлено провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. До суду 16.02.2022 надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача. Просила прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства з врахуванням результатів висновку судово-психіатричної експертизи. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Причини неявки суду не відомі. Про день, час та місце слухання справи повідомлялися у встановлений законом строк. Третя особа в судове засідання не з`явилася. До суду надійшов лист про слухання справи у відсутність представника нотаріальної контори в зв`язку із великою завантаженістю. Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, визнав можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦГІК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судовим розглядом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.10.1993, квартира за адресою [ADDRESS] , на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності належить [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, складено відповідний актовий запис № 18196. Згідно довідки про причину смерті від 04.12.2015, причиною смерті була легенево-серцева недостатність II ст. Генералізований атеросклероз. Згідно копії заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олексюк Ю.Е., 25.12.2007 [PERSON] заповів [PERSON] та [PERSON] все належне йому майно, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Київським державним нотаріальним архівом була направлена копія заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Олексюк Ю.Е. 25.12.2007, за реєстровим №1519 від імені [PERSON] не на користь позивача [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до статті 2 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. За змістом ст. 3 цього Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на майно до набрання чинної Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з висновку судово-психіатичного експерта №41 від 26.07.2021, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на момент складання заповіту від 25.12.2007 страждав на психічний розлад: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Психотичні розлади. Розладі: особистості та поведінки». Тобто, [PERSON] , [INFO] , не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними станом на 25.12.2007. З фотокопії медичної довідки №12311 про проходження обов`язкового та періодичного психіатричних оглядів від 25.12.2007, вбачається, що на момент огляду [PERSON] , у нього психічних порушень не виявлено. З фотокопії медичної карти амбулаторного хворого №3441 з приватної психіатричної клініки, вбачається, що [PERSON] вперше звернувся до закладу 15.05.2006, де йому було встановлено діагноз: «Психические и поведенческие расстройства, связанньїе с употреблением алкоголя. Алкогольньїй бред ревности». На прийомі вперше був при супроводі доньки [PERSON] . З довідки від 31.05.2007 №204, виданої Поліклінікою №1 Печерського району м. Києва вбачається, що [PERSON] неодноразово звертався до установи, а саме 15.03.2004. 15.03.2004 невропатолог встановив діагноз: «точсична енцефалогія II ст. з правосторонньою пірамідною недостатністю. Виданий ордер на екстрену госпіталізацію». З 19.03.2004 року по 29.03.2004 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: «токсична енцефалопія II сг. з помірним цефалічним і вести було-отоксичними синдромами, двосторонньою пірамідальною недостатністю, токсична полінейропатія». Цей же діагноз було встановлено і ЦЛКК 30.03.2004 та 09.04.2004, та JIKK від 16.04.2004. 16.04.2004 та 24.04.2004 невропатологом було встановлено [PERSON] діагноз: «ГБ II ст., криз» та надано направлення на стаціонарне лікування. З 03.06.2004 по 16.06.2004 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні KMKJI №12 з діагнозом: «ДАЕ ІІ-ІІІ ст. з цефалічним, вестибулярними симптомами, двосторонньою пірамідальною недостатністю. З медичної карти амбулаторного хворого на ім`я [PERSON] , відомо, що під наглядом лікарів Київського міського психоневрологічного диспансеру №2, останній перебував з 06.05.2008. Лікарі описували, що контакт з [PERSON] ускладнений через виражену афазію. Роздратований через те, що не може вимовити слова. Пам`ять, інтелект знижені. Продуктивної симптоматики не виявляє. Було встановлено діагноз F 01.8. В подальшому, періодично і до самої смерті, оглядався лікарями, які підтверджували раніше встановлений діагноз. При огляді 05.08.2008 судово-психіатричними експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, [PERSON] неадекватно посміхався, не орієнтувався в часі, говорив, що зараз листопад 443 року. В цілому, спостерігалось інтелектуально-мнестичне зниження, емоційна неадекватність у виді псевдоейфорій. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.10.2008 встановлено, що згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 05.04.2008 за №837, складеного експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, [PERSON] 1944 р.н., страждав психічним захворюванням у формі органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням. За своїм психічним станом [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.10.2008, [PERSON] 1944 р.н., визнано недієздатним та призначено [PERSON] його опікуном. Відповідно до ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Згідно зі ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Висновком судово-психіатричного експерта № 41 від 26.07.2021 встановлено, що на момент підписання заповіту, а саме 25.12.2007, [PERSON] страждав на психічний розлад: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Психотичні розлади. Розлади особистості та поведінки». [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними станом на 25.12.2007. Як вбачається з даного висновку, експерти попереджені про відповідальність за відмову або видачу явно неправдивого висновку за ст.ст. 384, 385 КК України, про що є відповідні підписи. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Приймаючи до уваги п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, відповідно до якого зазначено, що згідно статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, - суд вважає, що в ході розгляду справи стороною позивача доведено факт порушення його прав, оскільки, позивач входить до кола спадкоємців та міг би успадкувати нерухомість, яка належала померлому, а оспорюваним заповітом коло спадкоємців було змінено, а тому позивач є заінтересованою особою, права та законні інтереси якого порушено вчиненням відповідного правочину. . Аналізуючи всі зібрані у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що на час укладення оспорюваного правочину - 25.12.2007 [PERSON] страждав стійким хронічним психічним захворюванням, який істотно впливав (обмежував) на його здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними, та докази, які спростовують зазначені обставини, в матеріалах справи відсутні. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляд\ справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять де предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, шо мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 551,20 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved