Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із двома позовами до відповідача про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10.05.2017 квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори м. Львова Ярошенко Ж.С., які ухвалою суду від 20.09.2018 були об`єднані в одне провадження. Перший позов із відповідною вимогою та вимогою про скасування реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем [PERSON] первинно було пред`явлено [PERSON] 23.08.2017, правонаступником якої у спірних правовідносинах є позивач у зв`язку зі смертю [PERSON] [INFO] . Позов мотивувала тим, що вона була власником квартири [ADDRESS] на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. 03.11.2001 за реєстровим № 2048, зареєстрованого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 20.11.2001, та договору дарування 1/2 частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Тимків І.М. 14.12.2001 за реєстровим № 2346, зареєстрованого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 21.01.2002. 10 травня 2017 року нею було укладено оспорюваний договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. за реєстровим номером 2-491, згідно якого спірну квартиру нею було відчужено відповідачу [PERSON] . Відразу після укладення договору купівлі-продажу відповідач зареєстрував право власності та переоформив особові рахунки з оплати за житлово-комунальні послуги на себе. Вважала, що спірний договір підлягає визнанню недійсним в судовому порядку з тих підстав, що укладення цього правочину із відповідачем не відповідало ні її внутрішній волі, оскільки вона не мала наміру продавати належну їй на праві власності квартиру, яка є її єдиним житлом, жодних грошових коштів вона не отримувала, частково мала на меті оформити договір довічного утримання для забезпечення собі належного догляду зі сторони [PERSON] або укладення заповіту. Відповідач [PERSON] є її далеким родичем, який проживав у м. Дніпро. В березні 2017 року [PERSON] приїхав до неї, щоб допомагати їй по дому, отримував її пенсію, допомагав купувати продукти, бо у зв`язку з похилим віком їй було важко це робити самостійно. Проте вона самостійно пересувалася по квартирі, могла виходити на вулицю. У 2013 році вона перенесла операцію на зір та не бачила на одне око, а на друге бачила лише на 10%. Крім того, мала проблеми зі слухом. Після укладення договору купівлі-продажу, отримавши у власність квартиру, відповідач перестав надавати їй допомогу, годував її невідомо чим, внаслідок чого з 01.06.2017 по 13.06.2017 вона перебувала в лікарні з діагнозом виразкової хвороби шлунку, ускладненої кровотечею, гострою анемією. Коли вона повернулась додому, то дізналась, що замість договору довічного утримання підписала договір купівлі-продажу, згідно якого нібито отримала гроші за квартиру. [PERSON] сказав їй, що повертається в м. Дніпро, щоб взяти машину і вивезти її з квартири, оскільки хоче її продати. З квартири зникли її документи на квартиру, технічний паспорт, пенсійне посвідчення. Ствердила, що вона не мала реального волевиявлення та наміру продавати свою квартиру. Нотаріусом нічого не було їй прочитано, не роз`яснено, вона не розуміла різницю між договором довічного утримання та договором купівлі-продажу, оскільки нотаріус їй сказала, що вона має право проживати у її квартирі пожиттєво, сама вона читати не могла, окулярів для читання не носила. У відповідності до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Таким чином, її внутрішнє волевиявлення щодо відчуження спірної квартири на користь [PERSON] полягало в оформленні з останнім договору довічного утримання, а не договору купівлі-продажу, у зв`язку з чим оспорюваний договір купівлі-продажу підлягає визнанню судом недійсним. Другий позов первинно пред`явлено [PERSON] , правонаступником якого у спірних правовідносинах є позивач у зв`язку зі смертю [PERSON] [INFO] . Позов мотивовано тим, що [PERSON] був племінником [PERSON] . Реалізовуючи своє право на спадщину після смерті останньої, [INFO] [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом. Тоді йому стало відомо, що квартира [ADDRESS] , що належала покійній [PERSON] , була продана нею відповідачу згідно оспорюваного договору купівлі-продажу. Ствердив, що вказаний договір укладений [PERSON] у стані, коли вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. У відповідності до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені. Психічний стан [PERSON] є наслідком старечих змін у організмі, зокрема у корі головного мозку та пов`язаний із атеросклерозом судин, яким вона хворіла тривалий час. У повсякденному житті він проявлявся тим, що [PERSON] , починаючи з 2014 року, часто забувала події недавнього часу (дня чи годин), однак чомусь без видимих на те причин згадувала в деталях події свого дитинства. Часто забувала час та пору року, могла на деякий час втратити орієнтування в просторі. Забувала своє прізвище та ім`я, прізвища та імена людей, з якими тривалий час працювала. Плутала родичів та знайомих, не впізнавала їх, часто не могла пригадати, хто вони такі під час розмови з ними або невдовзі після спілкування. Позивач підтримував родинні відносини з [PERSON] , часто консультувався зі знайомими лікарями, описуючи їм вищезазначені симптоми. Згідно усних даних, які було отримано від лікарів, можна зробити висновок, що вона була хвора на синильну деменцію, тобто її поведінка була пов`язана зі старечими змінами в її організмі, зокрема в корі головного мозку, що, в принципі, за відсутності соматичних проявів, тобто будь-яких відхилень від норми в роботі внутрішніх органів і систем організму, особливого занепокоєння стосовно здоров`я тітки не викликали. Згідно медичної виписки супутнім клінічним діагнозом [PERSON] є атеросклеротичний кардіосклероз. Атеросклероз є системним захворюванням та проявляється у всіх органах людини, в тому числі і в корі головного мозку. Про поведінку [PERSON] можуть свідчити її колишні співробітники, з якими вона зустрічалась, родичі та інші особи, які мали з нею побутові, родинні, професійні контакти та спостерігали зазначені вище дії. Таким чином, відповідач заволодів квартирою [PERSON] , скориставшись її хворобою та психічним станом, зважаючи на її старечу лабільність, та схилив до дій, якими вона не керувала і осмислити які не могла. З огляду на це договір має бути визнаний судом недійсним. У скерованому на адресу суду відзиві на позов щодо другого позову відповідач заперечив з тих підстав, що, хоч позивач і стверджував, що підтримував родинні відносини з померлою [PERSON] , часто консультувався з лікарями з приводу неї, внаслідок чого зробив поверхневі висновки, що вона була хвора на синильну деменцію, в дійсності [PERSON] тривалий час (близько десяти років) зловживав алкогольними напоями, у зв`язку з чим залишився без власного житла. Спершу він проживав у підвалі будинку [ADDRESS] , поки його не вигнали звідти у 2016 році. З 2016 року він почав проживати у квартирі [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . Короткочасно на час морозів взимку 2016-2017 р.р. [PERSON] дозволила йому ночувати у її квартирі. Однак через постійне зловживання алкогольними напоями знову прогнала його у підвал, де він і проживав досі. У зв`язку проживанням [PERSON] у підвалі будинку [ADDRESS] він у вересні 2017 року та у травні 2018 року викликав поліцію, що стверджується копією заяви, висновком та відповідями Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області. 17.05.2018 комісія ЛKП «Господар» здійснювали перевірку підвалу, закріпленого за квартирою [ADDRESS] , та за її результатами зобов`язала [PERSON] виселитись, що підтверджується актом від 29.05.2018. [PERSON] не підтримувала із [PERSON] родинних відносин, вона його боялась, зокрема, що він влаштує пожежу в підвалі будинку, де проживав, за яку вона буде відповідати, або в стані алкогольного сп`яніння зашкодить їй особисто. Позивач також вказує на наявність у неї симптомів, пов`язаних з порушенням пам`яті, які нібито проявлялись із 2014 року. Це не відповідає дійсності. Вони знайомі з [PERSON] з 1970-го року. З березня 2017 року він разом з дружиною [PERSON] проживали у [ADDRESS] . [PERSON] сама розпоряджалась своєю пенсією, до неї часто приходили знайомі чи друзі, яких вона впізнавала, жодного разу не запитала, хто це прийшов, орієнтувалась як у часі, так і в просторі. [PERSON] також вказує, що він нібито заволодів квартирою, скориставшись хворобливим психічним станом [PERSON] , зважаючи на її старечу лабільність, схилив до дій, які вона осмислити не могла та не могла ними керувати. Це не відповідає ні стану здоров`я [PERSON] , ні обставинам укладення договору, які полягають у наступному. Саме [PERSON] була ініціатором укладення договору купівлі-продажу квартири. Більше 5-ти років вона шукала покупця на квартиру, однак ніяк не могла дійти згоди з потенційними покупцями, усі сусіди знали про її намір продати квартиру. Його з нею перемовини про купівлю-продаж розпочались у січні 2017 року і тривали приблизно два місяці, коли вони погодили, що [PERSON] залишиться до смерті проживати у проданій нею квартирі взамін на зниження бажаної для неї ціни продажу. Для з`ясування процедури укладення договору купівлі-продажу здійснювався виклик державного нотаріуса додому (за бажанням [PERSON] та через проблеми у неї з ногами, які постійно набрякали), де нотаріус з`ясовувала у [PERSON] , який саме правочин вона хоче вчинити, роз`яснила їй суть цього правочину, розповіла, які для цього необхідно документи, та, водночас, вони з`ясували можливість збереження права проживання продавця у проданій квартирі. Вдруге нотаріус приходила для посвідчення довіреності, яку йому видала [PERSON] для того, щоб зібрати усі необхідні документи. Через два тижні, коли були зібрані усі документи, нотаріус знову приходила на квартиру до продавця для оформлення договору купівлі-продажу. Підтвердити його намір дійсно купити квартиру, а також сплату коштів за договором можуть свідки, а також довідки з пенсійного фонду та виписки з банку, які додаються до відзиву та підтверджують його платоспроможність. На підставі наведеного у позові просив відмовити. На перший позов письмового відзиву відповідач не подавав. Позивач та його представники у судовому засіданні позов підтримали, додатково пояснивши, що первинний позов до [PERSON] був поданий особисто 85-річною [PERSON] 22.08.2017, тобто менше, ніж за місяць до її смерті, яка сталася [INFO] . Відповідно до тексту позову [PERSON] , що був підписаний особисто нею, вона вважала себе ошуканою відповідачем. З самого початку [PERSON] акцентує увагу суду на тому, що вона ніколи в житті не отримувала та не збиралася отримувати від [PERSON] ніяких грошей в будь-якому розмірі в якості оплати за нібито продану нею квартиру. Якщо б [PERSON] насправді отримала від [PERSON] гроші за нібито здійснений нею продаж квартиру, то вона би не чекала від нього в подальшому ніякої допомоги та утримання, у тому числі гідного годування чи лікування. Тобто цілком очевидно, що зазначені вище очікування 85-ти річної позивачки не мали нічого спільного з договором купівлі-продажу. Усвідомлюючи наявність у [PERSON] її племінника [PERSON] , тобто існування у бабці потенційного спадкоємця, [PERSON] вирішив укласти з довірливою бабцею саме договір купівлі-продажу, який за своєю суттю є оплатним договором та передбачає передання грошей від покупця продавцеві. Усвідомлюючи ризики, пов`язані з можливим оспорюванням цього правочину в судовому порядку, [PERSON] все ж таки не відібрав у [PERSON] розписку про отримання нею від нього цих коштів. За життя [PERSON] ніколи йому такої розписки не написала б, оскільки насправді ніколи від нього не отримувала коштів. Спочатку відповідач стверджував, що передав [PERSON] гроші в розмірі 20000 доларів CШA особисто в руки, які та нібито одразу поклала в шафу, з якої вони потім зникли за невідомих йому обставин. Потім він та його свідки стверджували, що бабуся продала йому свою трикімнатну квартиру усього за 20000 доларів США заради того, щоб купити собі за отримані від продажу гроші трохи менше житло неподалік приблизно за 45000 доларів США, що є абсурдом за визначенням. Отже, ніяких розрахунків між [PERSON] та [PERSON] ніколи не здійснювалося. Інші докази, які б могли достеменно довести протилежне, в матеріалах справи відсутні. Щодо соматичного стану позивача на момент укладення спірного правочину 10.05.2017 та обставин, які вплинули на припущення позивачем помилки, яка має істотне значення для визнання правочину недійсним в судовому порядку. Встановлено, що [PERSON] насправді отримував пенсію [PERSON] . Зрозуміло, що у 85-річному віці позивачу було складно обслуговувати себе самостійно, отже, він допомагав їй в цьому. Все це свідчить, що старенька насправді потребувала не переїзду невідомо куди, а банального піклування про себе та фізичної допомоги з боку когось біль-менш здорового та молодшого за неї. Тобто саме це було її справжніми намірами, сподіваннями та очікуваннями від укладеного 10.05.2017 правочину, страх старенької та малорухомої жінки залишитися голодною і внаслідок цього померти на самоті. Саме ці відчуття і змусили її повністю довіряти відповідачу, чим останній в подальшому скористався. Обставини, зазначені у первинній позовній заяві, що позивач не бачила повністю на одне око, а на друге бачила лише на 10%, мала проблеми зі слухом підтверджується не лише показаннями свідків, а й медичними довідками, які приєднані до матеріалів справи. Отже, вона не могла бачити спірний договір і читати його вголос, про що стверджує сторона відповідача. Таким чином, [PERSON] дійсно не мала наміру продавати свою квартиру, а наявність в спірному договорі окремого пункту, який дозволяв [PERSON] пожиттєво та безоплатно проживати в її квартирі, остаточно заплутав хвору та пригнічену свідомість старенької бабусі. Дійсно, [PERSON] ніколи та нікуди не збиралася переїжджати зі своєї квартири, і про це чітко зазначено в самому договорі, що з точки зору елементарної логіки повністю змінює усю суть, притаманну договорам купівлі-продажу, і за своїм змістом та природою цей правочин більше нагадує договір довічного утримання, ніж купівлі-продажу. До того ж на момент підписання правочину 10.05.2017 [PERSON] довіряла нотаріусу, оскільки нотаріус [PERSON] була в неї вдома вже втретє, а до цього складала справжні документи на користь інтересів позивача, наприклад, довіреність на отримання [PERSON] її пенсії. Отже, станом на 10.05.2017 мали місце усі без виключення обставини, що перелічені в Постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 6-372цс16 від 27.04.2016, які остаточно обґрунтовують та доводять допущення істотної помилки позивачем [PERSON] щодо невірного сприйняття нею характеру (природи) правочину та невірного сприйняття правових наслідків цього правочину під час його укладання, а саме: вік позивача; стан здоров`я та потреба у зв`язку з цим у догляді та сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором; продовження позивачем проживати у спірні квартирі після укладення договору. Отже, [PERSON] під час укладання 10.05.2017 спірного договору здійснила помилку, яка має істотне значення, що полягала в невірному сприйнятті нею суті (природи) цього правочину, а також невірному сприйнятті нею прав та обов`язків, які породжує даний правочин, внаслідок чого ці обставини є підставою для визнання цього правочину недійсним в судовому порядку. Крім того, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 16/К від 13.06.2020 [PERSON] на момент укладання оспорюваного договору страждала хронічним стійким психічним розладом у виді судинної деменції з психотичними проявами та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За результатами проведення повторної експертизи, дорученої лікарям КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради, 07.09.2021 експертом зазначеного вище медичного закладу [PERSON] , стаж експертної роботи якої складає усього лише 4 роки, було складено «Висновок судово-психіатричного експерта № 224-2021», який за своїм змістом та формою не може вважатися висновком експерта. Таким чином, в матеріалах цивільної справи є лише один справжній висновок судово-психіатричного експерта КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 16/К від 13.06.2020, який відповідає усім нормам закону як за своєю формою, так і за змістом, та був складений і підписаний: провідним експертом зазначеного вище медичного закладу [PERSON] (стаж експертної роботи - 22 роки); членом комісії [PERSON] (стаж експертної роботи - 29 років) та експертом-доповідачем [PERSON] (стаж експертної роботи - 22 роки). Таким чином, в матеріалах цивільної справи міститься лише невірно оформлена відмова в проведенні призначеної судом експертизи, або невірно оформлене сповіщення про неможливість її проведення, або невірно оформлене повідомлення про це, або ще щось, що було складено та підписано експертами КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради 07.09.2021, а саме судово-психіатричним експертом зазначеної вище медичної установи [PERSON] (стаж експертної роботи - 4 роки) та судово-психіатричним експертом зазначеної вище установи [PERSON] (стаж експертної роботи - 5 років), якому відповідно до вимог, що пред`являються до висновків експертизи, абсолютно безпідставно зазначено найменування «висновок». Порівнюючи загальний (сумарний) стаж експертної роботи досвідчених фахівців у першому випадку - 73 роки, та загальний (сумарний) стаж експертної роботи фахівців-початківців у другому випадку - 9 років, стає зрозумілим, чому останні зробили таку величезну кількість порушень, складаючи своє сповіщення. Крім того, сповіщення експертів про неможливість провести експертизу жодним чином не презюмує психічне здоров`я підекспертної [PERSON] , [INFO] , оскільки в даному сповіщенні від 07.09.2021 немає жодного слова, що підекспертна [PERSON] під час укладання спірного правочину 10.05.2017 була абсолютно здоровою. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечили, додатково пояснивши, що [PERSON] в похилому віці, працюючи на півставки лікарем, ще якось зводила свої фінансові питання, а коли вона в 2011 році звільнилась з роботи, то їй на 1800 грн. пенсії прожити стало важко. У неї почала виникати заборгованість за житлові та інші комунальні послуги, не вистачало грошей на повноцінну їжу та інші речі. Вона навіть почала продавати деякі речі, почавши з кришталевої люстри. При цьому єдиний її племінник [PERSON] , який теж проживав у м. Львові, їй матеріально не допомагав, а останні 15 років взагалі ніде не працював. Також не було жодної допомоги від його доньки від першого шлюбу позивача [PERSON] та її матері [PERSON] , які проживали у м. Одеса. Всі ці родичі з`явились лише тоді, коли [PERSON] продала квартиру. Хоча позивач багато років тому декілька разів приїздила до [PERSON] , але не з допомогою, а лише просила передати їй якусь прикрасу, вазу та ще щось. Через важке матеріальне становище [PERSON] прийняла рішення вирішити проблему нестачі грошей за рахунок свого житла. Десь, починаючи з 2016 року, [PERSON] почала шукати, хто міг би купити її квартиру на вигідних для неї умовах. Відповідач знає декількох людей, до яких вона з цього приводу зверталась. Це були родичі її медсестри, з якою [PERSON] працювала, а також її двоюрідна племінниця [PERSON] з м. Кривого Рогу. [PERSON] відмовилась, а родичі медсестри погодились, при цьому хотіли, щоб [PERSON] переписала на них квартиру, а сама переїхала до них жити, на що вона не погодилась. На вулиці, де [PERSON] проживала, про її задум знало багато людей, а тому слух дійшов і до [PERSON] , яка приходила до [PERSON] з тим, щоб придбати у неї квартиру з правом довічного проживання в ній. Таким чином, у неї з`явилися б гроші на прожиття, але на той час квартира уже була продана відповідачу. [PERSON] хотіла продати квартиру, щоб отримати гроші на свої потреби, але залишитись у ній проживати до смерті. Оскільки він із дружиною періодично приїжджав до [PERSON] та ночував у неї, остання звернулась до них із цією пропозицією. Вони погодились на пропозицію і в перших числах квітня 2017 року з грішми приїхали до неї. Після оцінки її квартири в 498033 грн. вона погодилась на вказану суму, але хотіла отримати її не в гривнях, а в доларах США у розмірі 20 тисяч. З її слів, цих грошей їй вистачило б, щоб останні роки життя нічого не потребувати, бо за всі комунальні послуги тепер буде платити відповідач, а [PERSON] залишала за собою право проживати в квартирі і повноцінно користуватись нею до смерті. Також була домовленість, що усі борги, які в неї виникли за останній час за комунальними платежами, виплатить він. Таким чином, 10 травня 2017 року вони підписали з [PERSON] договір купівлі-продажу її квартири. Після цього 25 червня він поїхав додому в м. Дніпро, бо в нього виникли проблеми зі здоров`ям, де в серпні місяці він лікувався на денному стаціонарі з діагнозом дисциркуляторна енцефалопатія II стадії. А з [PERSON] вони ще до підписання договору домовились, що іноді вони будуть приїздити до м. Львова та проживати там. Планували в середині або в кінці жовтня приїхати до м. Львова. Коли 18 вересня 2017 року [PERSON] йому не відповіла на телефонний дзвінок, він вирішив зателефонувати в лікарню швидкої медичної допомоги, можливо з нею щось сталось. В лікарні йому сказали, що [INFO] вона померла. Він зателефонував в морг і домовився, що через пару днів приїде, забере тіло і поховає [PERSON] . Але коли він приїхав до м. Львова та зайшов у свою квартиру [ADDRESS] , був вражений безладом, який там побачив. Все було перевернуто вверх дном. Деякі речі [PERSON] взагалі зникли, такі як дві шуби, сервіз « Мадонна », ваза індійська, всі її коштовні прикраси, пенсійна банківська картка і медична картка, в квартирі не було ніяких грошей, які вона отримала за квартиру. В день їх приїзду до них прийшов [PERSON] зі своєю колишньою дружиною [PERSON] , яку він бачив вперше в житті. Тоді їм стало зрозуміло, хто в квартирі перевернув все вверх дном. Виявилось, що [PERSON] і [PERSON] ночували в квартирі, і вони вже почали вирішувати питання з похованням [PERSON] на кладовищі, де у неї було місце, і навіть вже стояв її пам`ятник поруч з похованою раніше сестрою [PERSON] . Незважаючи на те, що всі гроші зникли з квартири, [PERSON] попросила його дати їй ще грошей на поминки, що він і зробив. Оскільки з його речей в квартирі нічого не зникло, про речі і гроші [PERSON] у [PERSON] і [PERSON] він не запитував. Чи сама [PERSON] їх віддала, чи [PERSON] з [PERSON] їх забрали після її смерті, чи можливо [PERSON] комусь віддала їх на зберігання, йому не відомо. В цей же день від [PERSON] він дізнався, що [PERSON] подала на нього до суду позов. А вже пізніше виявилось, коли [PERSON] дізналась, що [PERSON] продала квартиру, то в серпні місяці приїхала до неї, і разом з [PERSON] переконали [PERSON] , щоб та подала позов до суду. Після смерті [PERSON] її племінник [PERSON] , який не мав постійного місця проживання, так як останні роки проживав у підвалах на [ADDRESS] та [ADDRESS] , не мав паспорта, подав ще один позов до суду. При цьому він нічого кращого не придумав, як зробити [PERSON] психічно хворою людиною, написавши в позові, що вона була у стані, коли не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Щодо стану здоров`я [PERSON] при підписанні договору купівлі-продажу квартири, то при розгляді судової справи було проведено дві судово-психіатричні експертизи. При проведенні повторної експертизи не було встановлено того факту, що [PERSON] була у стані, що не розуміла значення своїх дій, та не могла керувати ними, як зазначав [PERSON] у позові. Після проведення першої експертизи, де вказано, що вона хворіла серцево-судинними захворюваннями та до чого це могло призвести, однак конкретно не було зазначено, чи призвело це до виникнення у [PERSON] психічного захворювання. Із первинного висновку виходить, що всі люди, у кого є серцево-судинні захворювання, є хворими на судинну деменцію. [PERSON] , знаходячись на лікуванні у червні 2017 року, про що є виписка з лікарні, не потребувала огляду лікаря-психіатра. Навіть деякі зі свідків позивача ознак жодної психічної хвороби у [PERSON] не виявили. Цю хворобу бачила лише зацікавлені особи. Так само державний нотаріус, що посвідчувала оспорюваний договір купівлі-продажу квартири, пояснила, що [PERSON] не лише розуміла, що робила, але й саме говорила, що хоче трохи грошей і залишитись проживати у своїй квартирі. Тим паче за медичною допомогою до лікаря-психіатра вона ніколи не зверталась. І коли експерта, який проводив первинну експертизу, викликали на засідання суду, він відповісти на запитання, чи на момент підписання договору [PERSON] була хвора, не зміг. А на питання, чому експерти не прислухались до пояснень нотаріуса, він відповів, що її голос на записі було погано чути. Це одна з причин, чому виникли до цієї експертизи запитання і була проведена повторна експертиза. В останній вказано, що відомості про психічний стан [PERSON] у справі взагалі відсутні. Це викликає питання, чи можливо довіряти першій експертизі, яка дає висновок про психічний стан особи, не маючи медичних документів про її психічний стан. Тому вважали, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Третя особа державний нотаріус Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. у судовому засіданні проти позову заперечила, пояснивши, що для з`ясування процедури укладення договору купівлі-продажу здійснювався її виклик додому до [PERSON] за бажанням останньої, оскільки у неї були проблеми з ногами, які постійно набрякали. На місці вона з`ясовувала у [PERSON] , який саме правочин вона хоче вчинити, роз`яснила їй суть цього правочину, розповіла, які для цього необхідно документи та водночас вони з`ясували можливість збереження права проживання продавця у проданій квартирі. При цьому [PERSON] чітко вказувала на своє бажання передати свою квартиру у власність родича (двоюрідного брата, як вона зазначала, [PERSON] ), за що отримати грошові кошти, достатні для свого пожиттєвого утримання, зі збереженням права проживання у її квартирі. Вдруге вона приходила для посвідчення довіреності, яку видала [PERSON] на користь відповідача для того, щоб останній міг зібрати усі необхідні документи для укладення договору. Через два тижні, коли були зібрані усі документи, вона знову приходила на квартиру до продавця для оформлення договору купівлі-продажу. При цьому розуміння [PERSON] змісту укладеного договору підтверджується тим, що вона сама говорила, що хоче отримати за договором грошові кошти та при цьому залишатись пожиттєво проживати у своїй квартирі. Одночасно їй роз`яснювались альтернативні способи переходу права власності на її квартиру. Зокрема, вона одразу заперечила щодо складення заповіту на користь [PERSON] , оскільки такий міг у подальшому оспорюватись іншими її родичами. Аналогічно вона заперечувала проти укладення договору довічного утримання, оскільки [PERSON] проживав в іншому місті і виконання особистих обов`язків ним щодо неї було утрудненим. Тим більше, що за наявності грошових коштів вона могла забезпечити собі сторонній догляд самостійно. Первинна позовна заява надійшла до суду 23.08.2017. Ухвалою суду від 28.08.2017 відкрито провадження. Ухвалою суду від 28.08.2017 провадження у справі закрито. Після скасування зазначеної ухвали суду Постановою Львівського апеляційного суду від 26.04.2018 справу передано на розгляд та прийнято до провадження цим складом суду згідно ухвали суду від 29.05.2018. Друга позовна заява надійшла до суду 26.02.2018. Ухвалою суду від 04.04.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 20.09.2018 вищезазначені цивільні справи за двома позовами були об`єднані в одне провадження, об`єднаній справі присвоєно номер № 463/964/18. Ухвалою суду від 07.11.2018 в об`єднаній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. До завершення розгляду справи по суті сторонами були подані письмові заяви по суті спору. Всі наявні у справі докази були надані сторонами та їх представниками або витребувані за їх клопотанням судом, також за клопотанням сторін судом були допитані свідки. За клопотанням сторони позивача ухвалою суду від 23.10.2019 у справі було призначено та проведено посмертну комісійну судово-психіатричну експертизу. За клопотанням сторони відповідача ухвалою суду від 29.12.2020 у справі було призначено та проведено повторну посмертну комісійну судово-психіатричну експертизу. Ухвалою суду від 20.09.2018 [PERSON] залучено до участі у справі як правонаступника позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 15.07.2019 [PERSON] залучено до участі у справі як правонаступника позивача [PERSON] . Згідно з ухвалами суду від 28.08.2017 та від 28.02.2018 у справі вжито заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру [ADDRESS] . Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що в задоволенні обох позовів слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справа не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] була власником спірної квартири [ADDRESS] на підставі договору міни 1/2 частини спірної квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. 03.11.2001 за реєстровим № 2048, зареєстрованого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 20.11.2001, та договору дарування 1/2 частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Тимків І.М. 14.12.2001 за реєстровим № 2346, зареєстрованого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 21.01.2002. 10 травня 2017 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено оспорюваний договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. за реєстровим номером 2-491, згідно якого спірну квартиру, що складається з трьох кімнат, житловою площею 39,6 кв.м., та кухні, загальною площею 62,3 кв.м., та комори в підвалі 14,3 кв.м., [PERSON] було відчужено на користь відповідача [PERSON] з письмової згоди дружини останнього [PERSON] . Відповідно до істотних умов договору (п. 5) продаж вчинено за 498033 грн., що відповідає оціночній вартості відчужуваної квартири, які отримані продавцем від покупця повністю ще до підписання цього договору. Відповідно до п. 6 договору продавець залишає за собою право пожиттєвого безоплатного проживання у відчужуваній квартирі. У зв`язку з похилим віком продавця договір посвідчено з виходом нотаріуса за місцем її проживання: [ADDRESS] . Право власності відповідача [PERSON] на спірну квартиру було зареєстровано за ним 10.05.2017, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 95288017 від 22.08.2017. До цього 26.04.2017 цим же нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. посвідчено довіреність [PERSON] на ім`я [PERSON] на представництво її інтересів, зокрема щодо зібрання документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу квартири. При цьому у зв`язку з похилим віком та поганим станом здоров`я [PERSON] довіреність аналогічно посвідчено з виходом нотаріуса за місцем її проживання: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть. Із заявою про прийняття спадщини після її смерті до нотаріуса 23.08.2018 звернувся племінник останньої [PERSON] , що стверджується копією спадкової справи після її смерті. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть. Із заявою про прийняття спадщини після його смерті до нотаріуса 19.02.2019 звернулася донька останнього [PERSON] , що стверджується копією спадкової справи після його смерті. У ч. 3 ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, дотримання яких необхідне для дійсності правочину, серед яких, зокрема, волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а у ч. 1 ст. 215 ЦК України зазначено, що недотримання в момент укладення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. 3 ст. 203 ЦК України, є підставою недійсності цього правочину. У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається зі змісту обох позовів пред`явлених позивачем, підставами визнання недійсності оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 10.05.2017 зазначається: у першому позові - вчинення правочину під впливом помилки щодо істотних умов договору; у другому позові - вчинення правочину у стані, коли особа не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. На думку суду, зазначені підстави позовів є взаємовиключними, оскільки вчинення правочину у стані, коли особа не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, ставить під сумнів саму можливість її самостійного звернення до суду із вимогою про визнання правочину недійсним (через два місяці після вчинення оспорюваного правочину) внаслідок допущеної помилки щодо істотних умов договору. Разом із тим, оскільки сторона позивача наполягала на обох підставах позовів, суд надає правову оцінку доводам обох позовних заяв. Так, згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені. У відповідності до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути ви\-знаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. При цьому обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Першочергово, вирішуючи позов у частині вимог про визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу квартири з підстав вчинення його особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, оскільки задоволення зазначеного позову виключає задоволення первинного позову, поданого з підстав вчинення правочину внаслідок помилки, суд виходить із наступного. У справі призначалось та було проведено первинну та повторну посмертні судово-психіатричні експертизи. Відповідно до первинного висновку судово-психіатричного експерта № 16/К від 13.06.2020 [PERSON] на момент укладання договору страждала стійким хронічним психічним розладом у виді судинної деменції з психотичними проявами та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Натомість відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 224-2021 від 07.09.2021 (за результатами повторної експертизи) внаслідок вивчення наданих на експертизу матеріалів цивільної справи та медичної документації комісія дійшла висновку, що на питання, які цікавлять суд, а саме: «Чи хворіла психічними захворюваннями [PERSON] , [INFO] , станом на 10 травня 2017 року (на момент укладання договору), чи розуміла значення своїх дій та чи могла керувати ними [PERSON] станом на 10 травня 2017 року (на момент укладання договору)?» відповідь надати неможливо, оскільки відомості про психічний та соматичний стан [PERSON] , взагалі відсутні. Доводи сторони позивача щодо недопустимості висновку судово-психіатричного експерта № 224-2021 від 07.09.2021 (за результатами повторної експертизи), оскільки такий не відповідає вимогам закону щодо форми та змісту висновку експерта, у зв`язку з чим такий слід розцінювати як повідомлення про неможливість надання висновку, суд вважає необґрунтованими. Так, зазначений висновок містить дослідницьку частину, в якій проаналізовано усі обставини справи, в тому числі показання свідків, а також усю наявну медичну документацію. При цьому в експертів були відсутні підстави звертатись до суду із клопотанням про надання будь-яких додаткових матеріалів, оскільки, як було встановлено судом під час розгляду справи, будь-яка інша медична документація, окрім наявної у справі щодо [PERSON] , відсутня, як відсутні будь-які не розглянуті судом клопотання сторін щодо витребування доказів (медичних документів відносно останньої). На підставі аналізу усіх наявних у справі доказів експерти прийшли до обґрунтованого, на думку суду, висновку щодо відсутності у справі відомостей про психічний та соматичний стан [PERSON] , які б дозволяли констатувати, що остання станом на 10 травня 2017 року (на момент укладання договору) не могла розуміти значення своїх дій чи керувати ними. Дійсно усі наявні у справі медичні документи не містять жодних відомостей, що [PERSON] будь-коли зверталась за медичною допомогою до психіатра, або перебувала у нього на диспансерному обліку. Більше того, в період одразу після укладення оспорюваного договору з 01.06 по 13.06.2017 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні в Комунальній міській клінічній лікарні швидкої допомоги. Під час перебування в закладі вона регулярно оглядалась лікарями, якими розлади психіки, неадекватна поведінка у неї не описувались, консультація невропатолога та психіатра їй не призначалась. За весь період життя по день смерті [INFO] будь-яка медична документація, окрім копії медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення та виписки з офтальмологічного відділення, які б свідчили про соматичний і психічний стан [PERSON] , відсутня. Також суд погоджується з висновками експертів повторної експертизи, що показання позивача [PERSON] та свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були надані під час судових засідань, носять суперечливий характер. Вказані свідки, в тому числі свідок сторони позивача [PERSON] будь-яких відхилень з боку психіки, поведінки, або незрозумілих висловлювань [PERSON] , на відміну від позивача [PERSON] , яка є заінтересованою у результатах розгляду справи особою, до моменту укладання договору купівлі-продажу не виявляли. Оцінюючи висновок первинної судово-психіатричної експертизи та роз`яснення експерта Королюка Я.О., допитаного судом, суд вважає, що такий висновок носить загальний характер, який виходить із даних, що тривалий перебіг гіпертонічної хвороби у людей похилого віку старше 70 років внаслідок хронічного порушення кровообігу може призвести до погіршення кровопостачання головного мозку (гіпоксії) з недостатністю компенсаторних механізмів, в результаті чого виникають функціональні порушення психічної діяльності. Разом із тим, достатніх даних, що відповідні наслідки наступили конкретно щодо особи [PERSON] висновок первинної судово-психіатричної експертизи та матеріали справи не містять. В протилежному разі, доведеться припустити, що відповідні наслідки настають у всіх людей похилого віку старше 70 років, які хворіють на гіпертонічну хворобу, судово-медичних даних чого суду не надано. Таким чином, оскільки обов`язок доказування обставини, що оспорюваний правочин вчинено особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, покладається на позивача, однак така обставина перед судом не доведена, а тому в задоволенні позову, заявленого із цієї правової підстави слід відмовити. Що стосується позову, заявленого з підстав вчинення правочину під впливом помилки щодо істотних умов договору, то тут суд виходить із наступного. Доводи позовної заяви у цій частині зводяться, передусім, до встановлення (доведення) двох обставин: відсутності факту передачі грошових коштів за оспорюваним договором купівлі-продажу, а також помилки продавця щодо природи та змісту укладеного договору, яка вважала, що укладає договір довічного утримання, а не договір купівлі-продажу квартири. Суд вважає зазначені обставини не доведеними. Так, обставина щодо передачі грошових коштів за договором підтверджується п. 5 договору, відповідно до якого продаж вчинено за 498033 грн., такі кошти (або їх еквівалент у доларах США, про що зазначає відповідач як друга сторона договору) були отримані продавцем від покупця повністю до підписання цього договору. Доводи сторони позивача щодо відсутності розписки про отримання грошових коштів є безпідставними, оскільки розписка у разі нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу не вимагалася. Стосовно доводів щодо помилки продавця з приводу обставин, які мають істотне значення, то їх перевірка, на думку суду, є утрудненою, в силу смерті продавця, що ускладнює з`ясування її дійсного волевиявлення на укладення конкретного виду правочину, з`ясування обставин розуміння нею природи правочину, прав та обов`язків сторін. Допитані судом свідки за клопотанням сторони позивача та за клопотанням сторони відповідача з цього приводу надали протилежні показання, що унеможливлює перевірку дійсного волевиявлення продавця та розуміння нею природи правочину, прав та обов`язків сторін. Разом із тим, показання свідків, допитаних за клопотанням сторони позивача, носять, на думку суду, суперечливий характер, оскільки вказують, що [PERSON] нібито думала, що «підписує довіреність на отримання нею пенсії» та взагалі не знала про факт відчуження нею квартири на користь відповідача. Натомість, доводи поданої нею позовної заяви до суду зводяться до того, що вона думала, що нібито укладає договір довічного утримання, який також, як і договір купівлі-продажу, передбачає перехід права власності на квартиру до набувача. Водночас, із пояснень нотаріуса [PERSON] , наданих суду, вбачається, що вона тричі приходила додому до [PERSON] для консультування та роз`яснення суті оспорюваного правочину. При цьому [PERSON] сама вказувала про намір передати свою квартиру у власність відповідача, за що отримати грошові кошти, достатні для свого пожиттєвого утримання, зі збереженням права проживання у її квартирі. Одночасно продавцю роз`яснювались альтернативні способи переходу права власності на її квартиру, в тому числі зміст договору довічного утримання, однак вона наполягла саме на укладенні договору купівлі-продажу квартири зі збереженням права пожиттєвого проживання у її квартирі. Оскільки зміст правочину, його природа були доведені до відома продавця, докази протилежного у суду відсутні, а тому вважаю, що відсутні правові підстави для задоволення як первинної позовної вимоги про визнання недійним оспорюваного договору купівлі продажу, так і похідної позовної вимоги про скасування реєстрації права власності. Доводи сторони позивача щодо поганого зору продавця, як і інші доводи сторін, не спростовують зазначеного висновку суду, оскільки обов`язок доказування правової підстави позову покладається саме на позивача. Виходячи із вищенаведеного та

Outcome: dismissed