Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

30.06.2021 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя сторона у справі: Орган опіки та піклування в особі Дністровської районної державної адміністрації про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківський прав. В обґрунтуванні своєї позовної заяви позивач зазначає, що 21 жовтня 2013 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Під час шлюбу у них народилася дитина син [PERSON] [INFO] . Позивач вказує, що 31.08.2018 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 14.02.2012 року прийнято рішення стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня подачі позову до його повноліття. 10 вересня 2020 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області зменшено розмір аліментів на утримання дитини з 1/4 на 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини у зв`язку із зміною матеріального становища платника аліментів, так як він здійснював догляд за батьком [PERSON] , який є інвалідом першої групи. Однак позивач зазначає, що в травні 2021 року її стало відомо, що [PERSON] помер, а отже матеріальний стан відповідача змінився. Позивач зазначає, що з урахуванням зменшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача з 1/4 на 1/5 частини заробітку (доходу) на користь позивача її важко нести витрати на утримання сина, оскільки вони становлять приблизно 2000 грн. - 5000 грн. в місяць, а тому позивач вважає, що відповідач в даний час може в повній мірі виконувати покладені на нього обов`язки та сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх його доходів. Щодо позбавлення батьківський прав відповідача, позивач зазначає, що [PERSON] проживає окремо від сина з часу його народження, ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, не піклується про нього, не цікавиться його фізичним, духовним та моральним розвитком. Враховуючи вище викладене позивач просить суд задовольнити її позовну заяву та змінити розмір стягнення аліментів з відповідача та позбавити його батьківських прав. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 07 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справа у порядку загального позовного провадження. Згідно розпорядження Хотинського районного суду від 24.09.2021 року справу № 724/1369/21 було призначено до повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку із закінченням терміну повноважень із здійснення правосуддя судді Гураль Л.Л. Так, відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24.09.2021 року вказану справу передано на розгляд судді Єфтеньєву О.Г. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2021 справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч.4 ст. 19 ЦПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала свою позовну заяву та просила її задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовну заяву в повному обсязі та просив її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 жовтня 2013 року справа № 724/2280/13-ц вирішено шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 лютого 2012 року справа № 2-137/12 яким вирішено стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до дня повноліття. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . 31 серпня 2018 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серія [NUMBER] видане Хотинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. Згідно до акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 24.06.2021 року № 1951 з якого вбачається, що [PERSON] виховує сина, який проживає разом з нею. Для дитини створено належні умови для проживання та навчання. Крім того, з довідки виданої виконкомом Хотинської міської ради від 15.09.2020 року № 3373 вбачається, що [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та до складу її сім`ї входить мати [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21.09.2020 року [PERSON] станом на 31.12.2019 року заборгував аліменти на загальну суму в розмірі 26 900,64 грн., які стягуються на користь ( [PERSON] . У відповідності до висновку про позбавлення батьківських прав виданого Хотинською районною державною адміністрацією від 04.09.2020 року № 22-297-02-25 вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] жителя с. Подвір`ївка Кельменецького району Чернівецької області стосовно його неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Згідно до довідки виданої закладом дошкільної освіти «Сонечко» від 15.09.2020 року № 01-23-38 з якого вбачається, що [PERSON] [INFO] дійсно відвідував дошкільний навчальний заклад «Сонечко» м. Хотин з червня 2013 року по липень 2017 року. За попередньо зазначений період відвідування садочка батько дитини жодного разу не з`являвся. Піклувалися про дитини постійно мати та бабуся. Відповідно до характеристики [PERSON] [INFO] виданої закладом загальної середньої освіти І ступеня м. Хотин від 15.09.2020 року № 57 в якій зазначається, що мати постійно проявляє зацікавленість успіхами сина, супроводжує його у навчальному процесі, надає йому всіляку підтримку. За весь період навчання батько жодного разу не приходив до школи і успіхами дитини не цікавився. Як вбачається, з довідки - характеристики від 15.09.2020 року № 02-20-1018 року виданої виконавчим комітетом Хотинської міської ради в якій зазначається, що [PERSON] самостійно виховує сина та постійно дбає про його фізичний та психологічний стан. Мати забезпечена постійним місцем роботи, характеризується позитивно та є активним учасником громадського життя міста. Крім того, відповідно до довідки про доходи № 100 виданої Хотинською районною лікарнею - [PERSON] з якої вбачається, що з березня 2020 року по серпень 2020 року нарахована заробітна плата на загальну суму 47 074,05 грн. Згідно до довідки виданої Комунальним некомерційним підприємством «Хотинська багатопрофільна лікарня» від 24.05.2020 року № 790 в якій вказується, що громадянка [PERSON] [INFO] на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 вересня 2020 року вирішено зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячного до повноліття дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні була допитана в якості свідка та зазначила, що відповідач не цікавить сином, ніколи не дзвонить, не піклується про неї та в утриманні не допомагає. Дитина проживає разом з мати та бабусею. Витрати на утримання дитини зростають так як дитина потребує з віком більшим матеріальних затрат. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що батько з моменту народження дитини не цікавиться дитиною та не піклується про неї, в утримані не допомагає. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Отже, ухилення від батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що судом було достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів та пояснень свідків. При цьому, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо своєї дитини. Через тривалий час окремого проживання між відповідачем та дитиною втрачено родинні зв`язки та розуміння її вікових психологічних особливостей. Батько сином не цікавиться, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до нього, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, сином не займається, не піклувалася про нього, матеріально не утримує, на час розгляду справи не проявляв інтересу до стану його здоров`я та навчання, не цікавиться його фізичним, моральним і духовним розвитком, що підтверджується висновком про позбавлення батьківських прав від 04.09.2020 року № 22-297-02-25 (а.с.15) та довідкою від 15.09.2020 року № 01-23-38 (а.с.17), а тому суд вважає, що позов в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованим, у зв`язку з чим слід позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи позов в частині зміни розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання дитини, суд враховує наступне. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області 10 вересня 2020 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області зменшено розмір аліментів на утримання дитини з 1/4 на 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини у зв`язку із зміною матеріального становища платника аліментів, так як він здійснював догляд за батьком [PERSON] , який є інвалідом першої групи. Однак, позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що в травні 2021 року її стало відомо, що [PERSON] помер, а отже матеріальний стан відповідача змінився, а тому відповідач в даний час може в повній мірі виконувати покладені на нього обов`язки та сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх його виді доходів, оскільки позивачу на даний час важко нести витрати на утримання сина так як вони є суттєвими та становлять приблизно 2000 грн. - 5000 грн. в місяць. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З аналізу наведених норм вбачається, що при вирішенні даного спору правове значення має встановлення наявності або відсутності факту зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. У відповідності до ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що передбачено ст.7 СК України. Відповідно до ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання дитини має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначає законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року. Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду та вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.1, 2 ч.3 ст.181 СК України, визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №372/2393/17. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів слід з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров"я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі. Позивач відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами щодо зміни матеріального становища відповідача, не надав до суду підтвердження факту смерті батька відповідача, який знаходився на його утримані, як інвалід І групи та не зазначив відомостей щодо зміни його доходу. Отже, судом не встановлено обставини, які надають можливість збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача. З урахуванням встановлених судом обставин та наведених правових норм, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги в частині зміни розміру аліментів слід відмовити. Крім того відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник позивача [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що докази, які підтверджують понесені витрати позивачем будуть надані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. На підставі вище викладеного

Outcome: partial