Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. На обґрунтування позову зазначила, що вона проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці кадастровий номер: 3223110100:01:031:0035. По сусідству з позивачкою проживає відповідач [PERSON] , який є власником сусідньої земельної ділянки кадастровий номер: 3223110100:01:031:0067. Відповідач облаштував прилеглу до його будинку земельну ділянку загального користування парканом, який позбавляє позивачку можливості використовувати в`їзд на власну вулицю та власний двір, а тому позивачка звернулась до суду з даним позовом та просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення за власні кошти паркану, звільнивши земельну ділянку загального користування, що належить територіальній громаді Обухівського району Київської області в особі Обухівської міської ради Київської області, розміром 0,01 га, та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою судді від 04.12.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 11.02.2021 року судом постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника відповідача. Ухвалою суду від 21.07.2021 року провадження у справі поновлено, витребувано у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Плющ Н.В. звірену копію спадкової справи, яка заведена на ім`я померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 05.10.2021 року до участі у справі залучено правонаступників відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 24.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяви. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили, відзиву, заяв чи клопотань до суду не подавали. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та послався на підстви викладені позивачем. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідачів, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідачів на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до\~ ч.\~ч.\~1,\~2,\~5\~ ст.\~263\~ЦПК України,\~ судове\~рішення повинно\~ґрунтуватися на\~засадах верховенства\~права,\~ бути\~законним і\~обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №879449 [PERSON] від 03.08.2009 року є власником земельної ділянки площею 0,0991 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223110100:01:031:0035, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. [PERSON] був власником земельної ділянки з кадастровим номером 3223110100:01:031:0067, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 74138279 від 28.11.2016 та витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3208226392017 від 30.01.2017 року, дана обставина встановлена постановою Київського апеляційного суду від 30.09.2020 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та зобов`язання відновити стан самовільної зайнятої земельної ділянки. [INFO] , помер відповідач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.01.2022, номер інформаційної довідки 295477100, [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером: 3223110100:01:031:0067, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] з 26.11.2021 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17.07.2020 року у цивільній справі № 372/3777/19 (провадження № 2-477/20) за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та зобов`язання відновити стан самовільної зайнятої земельної ділянки, задоволено позовні вимоги [PERSON] , зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] належному йому земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення за власний рахунок самочинно збудованої огорожі довжиною 3,84 метри, на межі земель Обухівської міської ради та земельної ділянки [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 30.09.2020 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 17.07.2020 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та зобов`язання відновити стан самовільної зайнятої земельної ділянки, скасовано, та закрито провадження у справі на п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України. Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №152/08-2020 від 25.08.2020 року, яка була проведена на замовлення позивачки [PERSON] в рамках цивільної справи № 372/3777/19 (провадження № 2-477/20) вбачається, що фактична межа земельної ділянки за кадастровим номером 3223110100:01:031:0067, що належить [PERSON] , зі сторони [ADDRESS] , встановлена в натурі (на місцевості), не відповідає межі визначеними координатами поворотних точок меж та кадастровому плану. Проїзд (дорога) по [ADDRESS] вниз по проїзду до сусідніх будинків по цій же вулиці, не відповідає нормам ДБН, оскільки вулиця має ширину менше 3,50 м. З огляду на\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У відповідності до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правиламист.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст.77ЦПК\~України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6ст.81ЦПК\~України) . При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Частиною першою\~статті 316 ЦК України\~визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною першою\~статті 317 ЦК України\~власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою\~статті 321 ЦК України\~право власності\~\~є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). За змістом частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої\~статті 91 ЗК України\~власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно з частинами першою та другою\~статті 103 ЗК України\~власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.\~\~\~\~\~\~\~\~У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (стаття 107 ЗК України). Відповідно до\~статті 108 ЗК України\~у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів.\~Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть\~\~у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений\~\~у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди. Саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його\~\~права, яке, на думку позивача, полягає у позбавленні його права користування землями загального користування. Однак позивач не довів належними та допустимими доказами порушення відповідачем його право користування земельною ділянкою загального користування. Наданий позивачем в обґрунтування позову висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №152/08-2020 від 25.08.2020 року, суд не приймає до уваги в якості належного та достовірного доказу, оскільки він був проведений в іншій цивільній справі, матеріали для проведення експертизи надані лише стороною позивача без врахування думки відповідачів, експерт не попереджався судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні позовних вимог судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed