Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

06 травня 2021 року адвокат Калініченко Артем Володимирович, діючий від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області до [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 70000 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 15 квітня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, за яким відповідач отримав у позивача суму грошових коштів у розмірі 70000 гривень та зобов`язався повернути зазначену суму до 15.04.2021 року. Однак відповідач в добровільному порядку грошові кошти не повертає, усі вимоги та нагадування ігнорує. У зв`язку з наведеним позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 червня 2021 року передано справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу на розгляд до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 07 липня 2021 року відкрите спрощене позовне провадження у справі та справа призначена до розгляду. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2022 року у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] справу передано судді Адамовій Т.С. Ухвалою суду від 14 січня 2022 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу прийнято до провадження судді Адамової Т.С. та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник адвокат Калініченко А.В. у судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи в його відсутності та у відсутності позивача. Просив позовні вимоги задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. Відзиву на пред`явлений позов, а також будь-яких інших заяв чи клопотань, що стосуються суті справи, відповідачем суду не надано. З урахуванням наведених обставин, суд вважає можливим ухвалити рішення у відсутності сторін відповідно до положень ст.223 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 квітня 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошову суму у розмірі 70000 гривень та зобов`язався повернути зазначену суму до 15 квітня 2021 року, про що свідчить розписка (а.с. 37). Таким чином, між сторонами було укладено договір позики на суму 70000 гривень, на який розповсюджуються вимоги Розділу ІІІ (параграфу 1 Глави 71) ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як зазначено у позовній заяві, відповідач [PERSON] не виконав умови договору позики від 15 квітня 2020 року, оскільки не повернув у встановлені строки, суму боргу у загальному розмірі 70000 гривень. Відповідач, не з`явившись у судове засідання та не надавши відзиву на позовну заяву, не спростував вказаних обставин. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що сума боргу за договором позики від 15 квітня 2020 року у розмірі 70000 гривень підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , а тому задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених [PERSON] за подачу позову складає 908 гривень, а тому з урахуванням задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати за сплату судового збору у розмірі 908 гривень.

Outcome: approved