Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнівський спецкар`єр» (далі ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр») про відшкодування моральної шкоди завданої смертю її сина. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] в с.Рокитне на відстані близько 3 км. від ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр» тепловоз №ТЭМ2У-8642 скоїв наїзд на [PERSON] ,1996 року народження, який від отриманих травм помер. 25 жовтня 2020 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за №12020180190000455 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого ВП №2 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській облсті від 19.07.2021 кримінальне провадження закрито в зв`язку з відсутності складу злочину в діях машиніста тепловоза. Вона втратила сина, близьку людину, який був опорою і підтримкою. Повністю зруйновано її нормальне життя. Загибель сина спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Смерть сина викликала необхідність докладати зусиль для організації свого життя та побуту. Втрата сина беззаперечно призвела до необхідності докладати зусиль для організації свого життя і в майбутньому. Вона більше не зможе розраховувати на підтримку сина. Крім того, враховуючи, що з віком в людини зменшується можливість самостійно забезпечувати своє існування. З часом їй доведеться докладати все більше зусиль для організації свого життя. Отже, позивач втратила підтримку та допомогу, а також можливість отримувати таку підтримку та допомогу в майбутньому. Внаслідок смерті сина, її переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості. Важко оцінити глибину душевних страждань, оскільки такі страждання більше ніколи не будуть припинені, оскільки втрата матір`ю дитини є найтяжчою втратою. Враховуючи те, що вона позбавлена підтримки і допомоги від загиблого, а також те, що смерть сина повністю змінила її життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, тому вона оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 400 000 гривень. Такий розмір вважає є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Посилаючись на норми статей 1167,1168,1172,1187 Цивільного кодексу України, правові висновки Верховного Суду, викладені у справах з подібних правовідносин, просить стягнути з відповідача 400000,00 гривень, в якості відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 08 жовтня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. Згідно відзиву відповідач зазначає, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належить непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідач не заперечує того, що власником тепловозу №ТЭМ2У-8642 є ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр», а [PERSON] працює на даному підприємстві, а також з тим, що внаслідок даної ДТП настала смерть потерпілого [PERSON] .. При цьому, досудовим розслідування кримінального провадження №12020180190000455 встановлено, що дана дорожньо-транспорта пригода трапилася з власної вини [PERSON] , будь-які інші особи, обставини чи фактори на виникнення даної події не вплинули. Згідно висновку судово-токсикологічної експертизи в корові з трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт в концентрації 2,6%о, в сечі 3,69%о, що відповідає сильному алкогольному сп`янінню. За результатами досудового розслідування слідчим закрито кримінальне провадження за відсутності в діях водія тепловозу складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Постанова не оскаржувалась. Перебування загиблого на об`єкті залізничного транспорту ( на коліях, по яких рухався тепловоз ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр») в стані алкогольного сп`яніння сильної степені підтверджує його умисел на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що і стало причиною настання його смерті, заподіяної об`єктом підвищеної небезпеки. Смерть потерпілого [PERSON] настала внаслідок його умислу, що виразився у свідомому порушенні Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що і стало причиною настання його смерті, заподіяної об`єктом підвищеної небезпеки. Таким чином, смерть потерпілого [PERSON] настала внаслідок його умислу, що виразився у свідомому порушенні Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та перебуванні на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння, а тому шкода, завдана об`єктом підвищеної небезпеки, в силу частини 5 статті 1187 КЦ України, з ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр» стягнута бути не може. При цьому, наїзд на загиблого стався після умисних дій потерпілого та через об`єктивну неможливість його уникнення. Виходячи з вищевикладеного, зважаючи на те, що смерть потерплого настала через його умисел, в позовних вимогах позивача слід відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача адвокат Таргоній В.М., участь якого забезпечена в дистанційному режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у заяві та доповний, що шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а матеріали справи не містять доказів щодо умислу [PERSON] на самогубство, однак, не заперечує, що в діях загиблого є необережність. Загиблий [PERSON] був 1996 року народження, молода людина і не було жодних передумов до смерті. Він не встиг створити сім`ю, його сім`єю була саме мати. Тому вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є розумним і справедливим. Просить позов задовольнитиу повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та доповнив, що відповідачем не заперечується той факт, що позивачеві заподіяно моральної шкоди. Однак, моральна шкода не перебуває у причинному зв`язку зі смертю. Загиблий умисно вжив алкогольні напої, умисно зайшов і перебував на залізничній колії. Не може бути застосована презумпція винуватості, оскільки ДТП виникла з вини загиблого. Просить відмовити у позові у повному обсязі та повідомляє, що у зв`язку з розглядом даної справи відповідачем понесені судові витрати. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України упродовж п`яти днів відповідачем буде подано до суду заяву про відшкодування таких витрат. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Встановлено, що 24 жовтня 2020 року в с.Рокитне на відстані близько 3 км. від ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр», тепловоз №ТЭМ2У-8642, власником якого є ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр» здійснив наїзд на громадянина [PERSON] , 1996 року народження, який від отриманих травм помер на місці події. Вказані відомості не заперечуються сторонами по справі. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] в с.Рокитне, Рокитнівського району Рівненської області, його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] -позивач по справі (а.с.12). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Рокитнівською сільською радою Рокитнівського району Рівненської області 26.10.2020 р., [PERSON] , помер [INFO] (а.с.11). Постановою слідчого слідчого відділення відділення поліції №2 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області капітана поліції Форсюка А.В. від 19 липня 2021 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020180190000455 від 25 жовтня 2020 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Постанова обгрунтована тим, що дорожньо-транспорта пригода трапилася з власної вини [PERSON] , будь-які інші особи, обставини чи фактори на виникнення даної події не вплинули. На момент зіткнення з тепловозом [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння. Відомостей того, що дана постанова оскаржувалась матеріали справи не містять (а.с.7-10). Слід зазначити, що спірні правовідносини сторін виникли з приводу відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті фізичної особи. За змістом ст.1167 ЦК України, якщо моральна шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно положень ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням і зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №461/8496/15-ц суд зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Отже, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У постанові від 21 квітня 2021 року у справі №450/4163/18 Верховний Суд зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як умисел потерпілого. При цьому, згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, а не відмови у повному обсязі. Отже, питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Досліджені в суді докази свідчать про те, що в діях відповідача ТОВ «Рокитнівський спецкар`єр» відсутня вина за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участі тепловоза №ТЭМ2У-8642, яка мала місце 24 жовтня 2020 року, внаслідок якої загинув [PERSON] .. Однак, в силу закону відповідач несе цивільно-правову відповідальність без вини, як власник джерела підвищеної небезпеки. При цьому суд враховує, що в даному випадку мало місце винної поведінки потерпілого, який в порушення вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, перебував на залізничній колії. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 5 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 2 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Суд погоджується з позицією відповідача, що загиблий [PERSON] не міг не розуміти чи не знати, що після вживання алкогольних напоїв він перебуватиме у стані алкогольного сп`яніння, який може супроводжуватися втратою реальної оцінки обстановки та обставин, які склалися на той час, що може призвести до негативних наслідків. Водночас, за матеріалами справи не встановлено, за яких обставин потерпілий [PERSON] опинився на залізничній колії, як не встановлено і факту умисного порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та того, що будучи у стані сильного алкогольного сп`яніння він бажав чи свідомо допускав настання своєї смерті. За таких обставин наявні підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу, як матері загиблого. Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), з урахуванням характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням у кожному конкретному випадку інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та істотність вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. У результаті дорожньо-транспортної пригоди настала смерть [PERSON] , а відтак потерпілій заподіяна моральна шкода, оскільки вона втратили сина, що призвело до моральних та душевних страждань, порушено буденне життя, створено моральний, побутовий та психологічний дискомфорт, відновлення якого потребує значного часу. Водночас судом враховуються і відсутність вини відповідача в настанні смерті [PERSON] , оскільки смерть останнього сталася саме внаслідок його власної грубої необережності, перебування в тяжкому стані алкогольного сп`яніння та порушення правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що вказує про необережну форму вини потерпілого у настанні таких наслідків. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставин справи, суд вважає, що заявлена потерпілою моральна шкода в сумі 400 000,00 гривень є явно завищеною, таку шкоду суд оцінює в розмірі 80000,00 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви про відшкодування моральної шкоди встановлено в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, станом на час звернення до суду не менше 2270 грн.. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, позивач звільнена від сплати судового збору. Тому, витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог та стягує з відповідача 454,00 гривні, оскільки позовні вимоги задоволені судом на 20 відсотків.

Outcome: partial