Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна про припинення зобов`язання та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог було вказано, що 31 липня 2018 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено Змішаний договір з елементами позики та іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г., реєстровий № 3061. Відповідно до умов договору [PERSON] передав [PERSON] 1391000,00 грн. (52000 доларів США за курсом НБУ на час укладання договору), зі строком повернення 31.07.2019. [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] квартиру [ADDRESS] . 30 липня 2019 року між тими ж сторонами укладено Договір про внесення змін до Змішаного договору з елементами позики та іпотеки, посвідченого 31.07.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстровим № 3061, яким сторони продовжили дію вказаного Договору на один рік, тобто до 31.07.2020 року та узгодили, що сума боргу на день укладення Договору про внесення змін до вказаного Договору складає 757 500,00 гривень 00 копійок, що за курсом НБУ станом на 30.07.2019 року складає - 30 000,00 доларів США. За даним договором сином позивача [PERSON] було здійснено декілька виплат за вказаним договором, а саме оплати 02.03.2020 - 18\~500 грн., 03.11.2020 - 7500,00 грн., 02.12.2020 - 14000,00 грн., 22.12.2020-7050,00 грн. Крім того, додаткові оплати були здійснені 03.03.2020 [PERSON] в розмірі 27500,00 грн. та 02.11.2020 [PERSON] в розмірі 14300,00 грн. Проте, відповідач (позикодавець) порушуючи п. 3 Договору не надав позивачу письмове підтвердження із зазначенням сум одержання грошей та дати одержання грошей після одержання від позивача кожної частково погашеної вказаної у п.1 Договору суми позики із зазначених вище сум. У січні 2021 року позивач вручила відповідачу вимогу «Про порушення умов договору та забезпечення явки до нотаріуса», в якій просила видати письмове підтвердження із зазначенням суми одержання грошей та дати одержання грошей за кожним випадком часткового погашення за умовами Договору суми позики та забезпечити 04.01.2020 об 16-30 явку до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округо Батової Л.Г. задля прийняття від [PERSON] суми грошей позиченої за Договором. Відповідач явку до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округа Батової Л.Г. забезпечив, проте, знову передбачений п. 3 Договору обов`язок про надання позивачу письмове підтвердження із зазначенням суми одержання грошей та дати одержання грошей за кожним випадком часткового погашення за умовами Договору позивачу не виконав, чим одноособово відмовився від своїх зобов`язань за Договором. Таким чином, на думку позивача, через порушення відповідачем свого зобов`язання за п. 3 Змішаного договору з елементами позики та іпотеки, посвідченого 31.07.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстровим № 3061 від 30 липня 2019 року та приписів ст. 545 ЦК України - не надання письмового підтвердження із зазначенням суми одержання грошей та дати одержання грошей після одержання від позивача кожної частково погашеної суми позики наявні правові підстави для припинення зобов`язання позивача за вказаним договором внаслідок односторонньої відмови відповідачем від свого зобов`язання за тим же договором. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., яка полягає в тому, що у зв`язку із протиправними діями відповідача у позивача сталося погіршення стан здоров`я. Гіпертонічний криз, що виражається у погіршенні загального стану здоров`я, слабкості, тривожності, безсоння, тремтіння рук, головних болем, дзвін у голові. Таке самопочуття у позивача продовжується по сьогодні, через що остання була вимушена звернутися до лікаря. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, підтримав свої думки, які були викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема про те, що на даний час у позивача існує заборгованість перед відповідачем відповідно до договору та доповнення до нього, яку позивач не погашає з липня 2019 року. Також зазначив, що зазначені в позові перерахування грошових коштів від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на рахунок відповідача не мають жодного відношення до вказаного договору та не можуть бути враховані судом як виконання зобов`язань за ним. Крім того, перерахування грошей [PERSON] є погашенням заборгованості за його власним боргом перед відповідачем, та, зокрема, цивільна справа щодо стягнення суми боргу розглядається в Жовтневому районному суду м.Дніпропетровська. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив суд, що договір укладався з [PERSON] , гроші надавалися [PERSON] , оскільки саме така домовленість існувала між ними. Також зазначив, що повернення грошей відбувалося також через [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив суд, що дійсно гроші за спірним договором були отримані ним, позивач була присутня тільки у нотаріуса. Гроші поверталися без розписок, оскільки він перебував у добрих стосунках з відповідачем. Також зазначив, що декілька разів просив сторонніх осіб перерахувати кошти на рахунок [PERSON] на виконання умов договору, однак останній розписок не надавав, не зважаючи на прохання [PERSON] . Вислухавши думку сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. В судовому засіданні встановлено, що 31 липня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Змішаний договір з елементами позики та іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г., реєстровий № 3061. Відповідно до умов договору [PERSON] передав [PERSON] 1391000,00 грн. (52000 доларів США за курсом НБУ на час укладання договору), зі строком повернення 31.07.2019. [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] квартиру [ADDRESS] . 30 липня 2019 року між тими ж сторонами укладено Договір про внесення змін до Змішаного договору з елементами позики та іпотеки, посвідченого 31.07.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстровим № 3061, яким сторони продовжили дію вказаного Договору на один рік, тобто до 31.07.2020 року та узгодили, що сума боргу на день укладення Договору про внесення змін до вказаного Договору складає 757 500,00 гривень 00 копійок, що за курсом НБУ станом на 30.07.2019 складає - 30 000,00 доларів США. Відповідно до\~ст.\~545\~ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 545 ЦК України передбачено, що у разі відмови кредитора повернути борговий\~документ або\~видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Суд критично сприймає посилання позивача на те, що відповідачем порушено свої зобов`язання за п. 3 Змішаного договору з елементами позики та іпотеки, посвідченого 31.07.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстровим № 3061 від 30 липня 2019 року та приписів статті 545 ЦК України - не надання письмового підтвердження із зазначенням суми одержання грошей та дати одержання грошей після одержання від позивача кожної частково погашеної суми позики, оскільки свідок [PERSON] , який повертав кошти за договором, допитаний в судовому засіданні, повідомив суд про те, що перебував з відповідачем у гарних стосунках та брав від нього розписки. Як факт того, що відповідачем зараховувалися оплати за договором позики, суд приймає укладання Договір про внесення змін до Змішаного договору з елементами позики та іпотеки, посвідченого 31.07.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстровим № 3061, відповідно до якого сума заборгованості склала 30000,00 США. Відповідно до ч.1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу… Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обв`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі…) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт наявності заборгованості за договором не заперечують а ні позивач, а ні свідок [PERSON] , отже позивачем не виконані зобов`язання за договором. Також дані обставини підтверджуються листом, направленим позивачем на адресу відповідача (а.с. 25-28) та вимогою про усунення порушення від 04.01.2021 (а.с. 68-69). З врахуванням викладеного суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки заборгованість позивачем не погашено в повному обсязі, а відтак також відсутні підстави для стягнення моральної шкоди на користь позивача з підстав, визначених вище. Також суд вважає, що позивачем вибрано неналежний спосіб захисту права, що підтверджується Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 п.6.19, де визначено, що у пунктах 58, 59\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі N 905/2260/17\~(провадження N 12-173гс18) сформульований висновок, що нормами\~статей 16 ЦК України\~та 20\~ГК України\~не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору; звертаючись до суду з вимогою щодо визнання договору припиненим, позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження судом припинення прав орендодавця на одержання орендної плати; водночас відповідно до абзацу другого частини другої\~статті 20 ГК України\~у цьому разі належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 526,545 ЦК України, постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі N 905/2260/17, від 19 січня 2021 року,

Outcome: dismissed