Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом в розмірі 61 478,46 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та [PERSON] кредитного договору, останній зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі. В якості забезпечення виконання ним своїх зобов`язань за умовами кредитного договору, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. Однак, відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки не виконали, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути з урахуванням нарахованих відсотків. 13 лютого 2020 року ухвалою Дарницького районного суду було задоволено заяву АТ «Альфа-Банк» про заміну сторони позивача та залучено до участі в справі правонаступника АТ «Альфа-банк». 01 лютого 2021 року представником відповідача 1 було подано відзив на позов, у якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності. Також подано заяву про застосування строків позовної давності. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позивача, з підстав викладених у відзиві та просив суд застосувати строки позовної давності. Представник відповідача [PERSON] в судовму засіданні заперечував проти задоволення вимог позивача, надавши пояснення на позов, у яких зазначив, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2016 року визнано припиненим договір поруки укладений між між позивачем та [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 12 серпня 2008 року. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 030/703543-КV, відповідно до якого позичальник отримав кредит у межах максимального ліміту заборгованості у сумі 18 243,70 грн., які зобов`язався повернути до 11 серпня 2015 року та сплатити проценти у розмірі 24% річних. Пунктом п. 1.1.3 Договору відновлювальної кредитної лінії № 030/703543-КV сторони погодили порядок погашення кредиту та нарахування/сплати процентів, яким передбачено, що кредитна заборгованість та сплата процентів повинна відбуватися щомісячними платежами до 20 числа кожного місяця і останні платежі по договорам позичальник повинен внести до 11 серпня 2015 року. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Свої зобов`язання за кредитним договором у визначений у ньому строк відповідач 1 не виконав, протягом дії кредитного договору несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував залишок заборгованості по кредиту та відсотки за користування ним. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, станом на 05.02.2018 заборгованість відповідача 1 перед позивачем за кредитним договором становить 18 000 грн., 36 721,09 грн. - сума відсотків за користування кредитними коштами та інфляційні втрати у розмірі 6 757,37 грн. Зважаючи на вищенаведені обставини, які свідчать про порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором, наявні підстави для судового захисту порушених прав кредитодавця шляхом примусового стягнення заборгованості. Заборгованість за кредитним договором розрахована банком у відповідності з умовами кредитного договору, жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку суду не надано, а тому суд вважає його належним і допустимим доказом розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором та покладає в обґрунтування свого рішення. Водночас суд ураховує, що [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності, сплив якої відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові. Даючи оцінку доводам представника відповідача про сплив позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 259 передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Судом установлено, що договору про збільшення позовної давності сторони не укладали. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як встановлено судом, [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 11 серпня 2015 року, сплачуючи заборгованість частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Тобто, кінцевим строком погашення кредиту є 11 серпня 2015 року. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в межах встановленого цивільним законодавством строку, а саме згідно штемпелю на конверті 03 квітня 2018 року, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів представника відповідача [PERSON] стосовно пропуску строку позовної давності, а відтак підстав для їх застосування не вбачається. Крім того, 12 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 030/703542-РО, відповідно до якого поручитель зобов`язалася перед кредитором відповідати по зобов`язаннях [PERSON] , що випливають із договорів № 030/703543-КV та № 030/703537-КR від 12 серпня 2008 року. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Однак, як вбачається з метеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року, було визнано припиненим Договір поруки № 030/703542-РО, укладений 12.08.2008 року. між АКБ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] на забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту № 030/703537-KR від 12.08.2008 року та за Договором відновлювальної кредитної лінії № 030/703543-KV від 12.08.2008 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, оскільки Договір поруки № 030/703542-РО, укладений 12.08.2008 року. між АКБ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] на забезпечення виконання зобов`язань за Договором відновлювальної кредитної лінії № 030/703543-KV від 12.08.2008 року припинений, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до поручителя не підлягають задоволенню. Підсумовуючи викладене, суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги АТ «Альфа Банк» до позичальника [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 61 478,46, а у задоволенні вимог, заявлених до поручителя [PERSON] , відмовляє у зв`язку з припиненням поруки. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial