Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач являється власником квартири [ADDRESS] . У квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та її донька - відповідач [PERSON] , [INFO] . Зазначено, що відповідач у житловому приміщенні не проживає понад вісім років без поважних причин, оскільки ще з 2008 року відповідач переїхала до свого батька у м. Мурманськ, Російської Федерації, де закінчила школу та залишилася проживати. У 2013 році відповідач отримала паспорт громадянина Російської Федерації та повертатися до України не бажає. На даний час відповідач у квартирі не проживає, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере, особистих речей в квартирі не має та квартирою не цікавиться. Перешкод у користуванні квартирою відповідачу ні позивачем ні іншими членами сім`ї не чиниться. Реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивача на вільне розпорядження і користування майном, оскільки позивач позбавлена як можливості оформити субсидію на сплату комунальних послуг, так і відчужити квартиру. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.11.2021 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 25-25 зв.). 12 січня 2022 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про виклик свідків (а.с. 34-34 зв.). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Заявлених стороною позивача свідків просила не допитувати у зв`язку з поданням відповідачем суду заяви про визнання позову. Відповідач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду подала заяву від 22.01.2022 року про визнання позовних вимог, у якій просить справу розглянути без її участі. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 19.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3564, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14936175 від 19.12.2013 року (а.с. 5-6, 7). В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що відповідач є її донька, яка у спірному житловому приміщенні не проживає з 2008 року, мешкає [PERSON] у м. Мурманську Російської Федерації, де закінчила школу та залишилась проживати, повертатися до України не бажає. Відповідач не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере, особистих речей відповідача в квартирі не має та квартирою відповідач не цікавиться, перешкод у користуванні житлом відповідачу не чиниться. Реєстрація відповідача у квартирі порушує її права, як власника, на вільне розпорядження квартирою, оскільки вона позбавлена можливості відчужити належне їй майно, також оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Відповідно Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 26.10.2021 № 72408831 та Відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 19.11.2021, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач та відповідач (а.с. 8, 10, 12, 24). Про обставини не проживання відповідача з 2015 року у квартирі [ADDRESS] свідчить акт про не проживання особи за місцем реєстрації № 11/02-К від 02.11.2021 року, засвідчений головою правління ЖБК «Трамвайщик» (а.с. 9). Згідно ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач [PERSON] суду подала нотаріально посвідчену заяву від 22.01.2022 про визнання позову, у якій зазначає, що вона з 2008 року переїхала до свого батька у м. Мурманськ Російської Федерації, де закінчила школу та залишилася проживати, у 2013 році одержала паспорт громадянки Російської Федерації; наразі має свою сім`ю, роботу та не бажає повертатися в Україну. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач більше року без поважних причин постійно не проживає у спірній квартирі, будь які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, оплату житлово-комунальних послуг [PERSON] не здійснює, у зв`язку з чим позивачу, яка є власником квартири [ADDRESS] , відповідач чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням, позивач не може належним чином користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою, несе за відповідача майнові витрати по утриманню житла, відповідач позовні вимоги визнає, а тому позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування зазначеною квартирою підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні просила понесені позивачем судові витрати покласти на позивача та з відповідача не стягувати.

Outcome: approved