Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 05.09.2007 вона з відповідачем по справі, зареєстрували шлюб у Виконкомі Нижньоапшанської сільської Ради Тячівського району Закарпатської області, актовий запис №78 (свідоцтво серії [NUMBER] від 19.04.2011 виданого повторно ). Від даного шлюбу у сторін по справі в даний час є малолітня дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що збереження шлюбу є неможливим та просить позов задовольнити, майновий спір між подружжям відсутній, справу слухати у відсутності позивача . Від відповідача по справі відзив на позов не надходив. Будучи повідомленими в судове засідання сторони не з`явилися, позивач у позовній заяві наполягав на розірванні шлюбу вважаючи примирення неможливим, а відповідач заперечень до позову не подав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Згідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На переконання суду наявний стан речей суперечить інституту сім`ї та шлюбу, як сімейного союзу і первинного та основного осередка суспільства, адже шлюб будується не лише на взаємних любовних почуттях партнерів один до одного, а й базується на взаємній повазі партнерів один до одного, підтримці, довірі, порозумінні. Зважаючи на вищенаведене позов підлягає до задоволення. Що стосується вимоги позову щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, то відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. З цього приводу слід вказати таке. Зважаючи на те, що між батьками досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дітей, оскільки позивач просить залишити дітей проживати з матір`ю, а відповідач щодо цього жодних інших вимог не висував, то між сторонами на даний час Зважаючи на вищенаведене позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат підлягає проведенню в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved