Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-12 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача посилаючись на те ,що згідно ст.27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч.9 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого не відоме, можуть пред`являтися за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнє відоме місце проживання та реєстрації відповідача є квартира [ADDRESS] по вулиці Захисників України (колишня 60 років Утворення СРСР). Згідно ст.30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна можуть пред`являтися за місцезнаходженням майна або основної його частини. В даному випадку позивач вважає, що підсудність не порушена, так як квартира [ADDRESS] по вулиці Захисників України (колишня 60 років Утворення СРСР). Так, 25.07.2002 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі- продажу (біржова угода №226-Н) засвідчений Артемівським філіалом Донецької товарної Біржою, згідно якого відповідач продала, а позивач придбав двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,96 кв.м., житлової - 28,8 кв.м. (п.1.1 Договору купівлі-продажу). Позивач, після укладення вищезазначеного договору постійно сплачує комунальні послуги. Заборгованості за комунальні послуги на теперішній час по квартирі не має. На теперішній час позивач не має можливості розпорядитися належним йому майном, а саме квартирою [ADDRESS] по вулиці Захисників України (колишня 60 років Утворення СРСР) загальною площею 48,96 кв.м., житлової - 28,8 кв.м. Сторони домовили у договорі купівлі - продажу про всі істотні умови і відбулося повне виконання договору, у тому числі передача грошей та ключів від квартири. Місце знаходження відповідача, позивачу не відоме, а тому позивач не може разом з відповідачем звернутися до нотаріуса, щоб посвідчити нотаріально даний договір. Іншого виходу, щоб захистити порушене право позивача, як звернутися до суду і визнати даний договір дійсним, у позивача не має. Згідно ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 3 ст. 640 ЦК України встановлено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220.На підставі викладеного,

Outcome: approved