Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

15.12.2021р. до суду надійшов вказаний позов [PERSON] , який позивачка мотивує тим, що вона відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 20.04.2012 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. №4194, який зареєстрований в ОП ЗМБТІ реєстровий №14552506, є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який не є членом її родини та з моменту реєстрації ніколи не мешкав у вказаній квартирі. Особистих речей відповідача в квартирі не має, оплату за комунальні послуги він не здійснює. Місце мешкання відповідача позивачці невідомо. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням спірної квартири, оскільки він зареєстрований в квартирі формально, фактично за місцем своєї реєстрації не мешкав та не мешкає, реєстрація відповідача в спірній квартирі порушує права та законні інтереси позивачки, як власниці квартири. Просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17.12.2021р. за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13.01.2022р. підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заяву в якій просить проводити судовий розгляд у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не прибув по невідомим суду причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема за місцем реєстрації та через оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України. Відзиву на позовну заяву та зустрічного позову від відповідача не надходило. Представник третьої особи Хортицького відділу реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг ЗМР в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, пояснень на позов до суду не подав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, в т.ч. у відсутність відповідача відповідно до ст.280 ЦПК України в заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Так, відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20.04.2012р., який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., реєстровий номер №4194, 1/3 частина квартири [ADDRESS] належить на праві власності позивачці [PERSON] , а 2/3 частини вказаної квартири належать на праві власності [PERSON] , [INFO] , він імені якої при укладанні договору діяла її опікун [PERSON] . Право власності на вказану квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку. Згідно з рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06.08.2010 року у справі №2-о-169/10, над [PERSON] , як над недієздатною особою, встановлено опіку та призначено [PERSON] її опікуном. Судом також встановлено, що у вказаній квартирі станом на 16.12.2021р., кірм позивачки [PERSON] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою ЖБК «ВЕСНА-2» №27/11/21 від 27.11.2021р., складеною головою ЖБК «ВЕСНА-2» Мєхтієвою І.А., в квартирі за адресою [ADDRESS] , зареєстрована та фактично мешкає [PERSON] , 1965 року народження, а також за вказаною адресою з травня 2012 року зареєстрований [PERSON] , 1978 року народження, який фактично не проживав та не проживає у вказаній квартирі. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеного законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно\~зі ст.150 ЖК УРСР\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.321, 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.401\~ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ч.1\~ст.402\~ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). За положеннями\~ст.406 ЦК України\~сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У постановах Верховного Суду України від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.\~ З`ясувавши обставини справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Так, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] , не будучи членом сім`ї власників квартири, а також він не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ними і ведуть з ними спільне господарство,\~тривалий час, а саме з травня 2012 року, в спірній квартирі не проживає за власним бажанням та волевиявленням, його особисті речі в квартирі відсутні, будь-яких перешкод з боку позивачки або інших осіб в користуванні спірною квартирою, зокрема, що його не впускають до квартири і він не мав вільного доступу до квартири, створені умови які б унеможливлювали проживання відповідача у вказаному помешканні, судом не встановлено, житлово-комунальні послуги відповідач не сплачує, однак з реєстраційного обліку не знявся, чим чинить власникам квартири перешкоди в користуванні власністю, оскільки вони вільно не можуть розпорядитися своїм майном. При цьому, суд вважає, що відповідач обґрунтованого заперечення та відзиву на позов не подав, в судове засідання не прибув і жодним чином позовні вимоги не спростував. Належних та допустимих доказів тому, що він не втратив інтерес до спірної квартири, бажає там мешкати, але з поважних причин не може цього зробити, суду не надав. При викладених обставинах, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими і такими, що підлягають \~задоволенню, тому що її інтереси та інтереси її підопічної\~порушені, вони не мають змоги вільно користуватися належним їм майном за своїм розсудом, а відповідач тривалий строк не користується спірним житловим приміщенням, інших домовленостей між сторонами немає. \~ На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити.

Outcome: approved