Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про виділ в натурі частки земельної ділянки обґрунтовуючи позов тим, що [INFO] померла її мама [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина, до якої входила також земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,90 га., розташована на території Верхньоінгульської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. Вказує, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 05.09.2012 року приватним нотаріусом Компаніївського нотаріального округу Кіровоградської області Солодовою Л.А., вона успадкувала 5/6 часток земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,90 га. Свідоцтво про право на спадщину на 1/6 (обов`язкова частка) частки не видавалось, оскільки її брат, який також прийняв спадщину, постійно перебуває за межами України, та не оформляє свідоцтво про право власнорсті нв свою частку у спадщині, тому у неї виникла проблема з оформленням своєї састки на право власності на 5/6 успадкованої земельної ділянки. На цій підставі вона змушена звернутися до суду з позовною заявою про виділ в натурі успадкованої нею частки земельної ділянки із спільної часткової власності. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадженняв судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21.12.2020 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26.01.2021 року клопотання позивача задоволено, залучено Кетрисанівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області до участі у справі в якості співвідповідача. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18.02.2021 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Бондаренко І.А. про повторне витребування письмових доказів. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03.03.2021 року клопотання представника позивача - адвоката Бондаренко І.А. задоволено, залучено [PERSON] до участі у справі в якості співвідповідача. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13.04.2021 року доручено компетентному суду Російської Федерації вручити процесуальні документи співвідповідачу [PERSON] , та відповідно до п.8 ч.1 ст.252 ЦПК України провадження у справі зупинено до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду та позовної заяви з додатками. Ухвалою Тушинського районного суду м.Москва від 28 червня 2021 року про призначення справи до судового розгляду призначено судове засідання на 09.07.2021 рік на 09 год. 30 хв. для виконання судового доручення Бобринецького районного суду Кіровоградської області. Листом Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у Кіровоградській області від 14.01.2022 року за №09.2/01.2-19/144 судове доручення про вручення судових документів [PERSON] , як співвідповідачу повернуто без виконання у зв`язку з повторною неявкою відповідача до суду за судовим викликом, що також підтверджується протоколами судових засідань від 09.07.2021р. та 23.07.2021р.. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, до суду заяв чи клопотань не надійшло. Представник позивача - адвокат Бондаренко І.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача Верхньоінгульської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, до суду від представника не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому його неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин. Відзиву на позов від відповідача також не надходило. Представник співвідповідача Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області в судове засідання також не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, до суду від представника не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому його неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин. Відзиву на позов від відповідача також не надходило. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином відповідно до ст.1 Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18 березня 1970 року, до суду заяв чи клопотань не надійшло. Відзиву на позов від відповідача також не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ст. 280 ЦПК України, оскільки належним чином повідомлений відповідач до суду не з`явився, не подав заяв чи клопотань про розгляд справи без його участі та відзиву на позов, тому, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серії КР №059260, виданого відділом земельних ресурсів у Бобринецькому районі Бобринецької районної державної адміністрації від 09.06.2010 року, [PERSON] , на підставі розпорядження голови Бобринецької районної державної адміністрації від 25.12.2006 року №974-р, є власником земельної ділянки площею 1,90 га., у межах згідно з планом для ведення особистого селянського господарства на території Верхньоінгульської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.7), даний факт також підтверджується Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.10.2018 року за №НВ-3506147712018 (а.с.8-9). Заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Верхньоінгульської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області від 13.07.2010 року, зареєстрованим в реєстрі №45, [PERSON] заповіла належну їй земельну ділянку № [NUMBER] передану для ведення особистого селянського господарства, площею 1,90 га., що знаходиться на території Верхньоінгульської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області [PERSON] (а.с.79). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 03.11.2011 року за №28570803 вбачається, що даний заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за №49624830 (а.с.88). [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Коротяцькою сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області від 10.06.2011 року (а.с.38). Відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.2011 року, зареєстровано в реєстрі за №1448, виданого приватним нотаріусом Компаніївського нотаріального округу Кіровоградської області Солодовою Л.А., [PERSON] , успадкувала 5/6 часток земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,90 га. в межах згідно з планом, що знаходиться на території Верхньоінгульської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, кадастровий номер 3520882400:02:000:5030 (а.с.5, 107). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.11.2018 року за №143556981 земельна ділянка, кадастровий номер 3520882400:02:000:5030, площею 1,9 га належить на праві приватної спільної часткової власності 5/6 частки [PERSON] , відповідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:43800603 від 01.11.2018 року (а.с.6). Відповідно змісту ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Згідно до положень статей 319, 321 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1ст. 355 Цивільного кодексу України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частини 1,2 ст. 356 Цивільного кодексу України визначають, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно п. в) ч.1 ст.87 Земельного кодексу України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. Відповідно до чч.1, 2, 3, 4 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. За ч. 1ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок здійснюється: - у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; - шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; - шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; - шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; - за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Частина 3 та 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України, передбачає що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Частина 5 та 6 ст. 79-1 Земельного кодексу України передбачає, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально. Згідно ст. 56 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок. Технічна документація із землеустроющодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастрові плани земельних ділянок, які об`єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) відомості про встановлені межові знаки на межі поділу; д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути. Позивач у своєму позові вказує на те, що вона звернулася до Кіровоградського інституту землеустрою з питанням виділення в натурі її частки з земельної ділянки, однак їй було відмовлено, оскільки необхідне узгодження меж між співвласниками земельної ділянки, а інший співвласник фактично відсутній. Згідност. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, в супереч вищенаведеним нормам, позивач не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ухиляться або заперечує щодо виділу належної їй частки майна, крім того свідоцтво про право на спадщину на 1/6 (обов`язкова частка) часттки вказаної земельної ділянки відповідачу [PERSON] не видавалося. За положеннями ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Так, матеріали справи, не містять доказів звернення позивача до відповідача щодо виділу земельної ділянки, а також до землевпорядної організації щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки відповідно до Закону України «Про землеустрій» . Також, на підтвердження своїх вимог, позивачем не надано суду ані технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (можливі варіанти), ані висновків відповідної експертизи щодо можливості поділу спірної земельної ділянки чи доказів про неможливість надання таких доказів, отже суд позбавлений можливості провести такий поділ без технічної документації, чи висновку експерта, яка містить інформацію щодо варіантів поділу, можливості такого поділу, встановлення межових знаків та інших документів необхідних для такого поділу. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29.08.2020 року за №286/3653/18. Судом, ставились питання щодо наявності у сторін, зокрема у позивача клопотань, але своїм процесуальним правом щодо заявлення клопотання про призначення судових експертиз вона не скористалася. Оскільки позовні вимоги не обгрунтовані належними та допустимими доказами, суд відмовляє у задоволенні позову. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду в сумі 840,80 грн., в силу ч.1 ст.141 ЦПК України, покладається на позивача.

Outcome: dismissed