Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

23 березня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до Шосткинської міської ради Сумської області, в якій просить визнати за ним право власності на земельну частку (пай), розміром 5,69 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до сертифікату на земельну частку (пай), серія СМ №0078161, виданого Шосткинською районною державною адміністрацією Сумської області на підставі розпорядження №295 від 18 липня 1996 року на ім`я [PERSON] , та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), реєстраційний номер 161, в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 5,69 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Вовнянської сільської ради Шосткинського району Сумської області. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно належне їй на день смерті заповіла позивачу [PERSON] . Оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай) було втрачено за невідомих позивачу обставин, про що в газеті «Полісся»\~ від 04.03.2021 було опубліковано оголошення про загублений Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] , і у зв`язку з чим визнано його недійсним. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу [PERSON] отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не має можливості. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час, дату та місце його проведення повідомлений, надав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с.48) Представник відповідача Шосткинської міської ради Сумської області в підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце його проведення повідомлений, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. (а.с.51) У зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності набувається на підставах, які не суперечать закону, в тому числі і в порядку спадкування. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Отже, до спірних правовідносин щодо питань про прийняття спадщини, а саме прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON] , яка померла [INFO] , слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс України 1963 року (далі - ЦК України 1963 року). За змістом статей 524, 548 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно із статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-IV,основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до постанови Верховного Суду України від 04.04.2011 по справі №3-18цс11, згідно із вимогами статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Згідно із ст. 131 Земельного кодексу України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Оглянутими в підготовчому засіданні доказами підтверджується належність [PERSON] за життя спірної земельної частки (пай), яка після її смерті перейшла в порядку спадкування за заповітом у власність позивача. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-VI та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» повноваження територіальних органів Держгеокадастру у частині державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою припинились, тобто отримати дублікат свідоцтва про право на земельну ділянку не має можливості. Отже, з викладеного вбачається, що на момент звернення до суду позивач правомірно претендує як єдиний спадкоємець на визнання за ним право власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У даному випадку у позивача [PERSON] відсутній оригінал правовстановлюючого документу, що свідчить про неможливість отримання ним свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, отже таке його право має бути захищено в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене у сукупності, а також те, що відповідач позов визнає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved