Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

04.12.2020 року позивачка звернулася до суду із даним позовом у якому просить: 1) зобов`язати ВП «Шахта Червоноградська» продовжити і здійснити нарахування виплати належних сум відшкодування шкоди без обмеження будь-яким строком за період з 29.04.1999 року по 25.02.2003 року в сумі 8\~758,40 грн., згідно розрахунку; 2) проіндексувати належні суми відшкодування шкоди 8758,40 грн. та станом на день звернення до суду остаточний розмір сум відшкодування шкоди з врахуванням індексу інфляції визначити в сумі 27\~411,97 грн., провівши відповідні нарахування; 3) додатково нарахувати три відсотки річних за весь час користування відповідачем її коштами, що станом на день звернення з позовом, виходячи з розрахунку становить 3\~366,74 грн.; після проведення зазначених вище нарахувань, виконати в натурі зобов`язання по виплаті належних позивачці сум відшкодування шкоди з врахуванням індексації та річних. В обґрунтування позову зазначив, що 16.01.1992 р. вона працевлаштувалась на шахту №2 «Червоноградська» (ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля») підземним роздавальником вибухових матеріалів 2-го розряду. 16.05.1996 року висновком МСЕК №537/3 їй було вперше встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням. Наказом №41 від 29.01.1997 року відповідачем добровільно розпочато виплату по відшкодуванню шкоди, яку встановлено виплачувати щомісячно у сумі 60,81 грн. При визначені щомісячного розміру відшкодування шкоди відповідачем було визначено середній місячний заробіток із розрахунку за три неповні місяці її (позивача) роботи, який складав 243,24 грн. Дане відшкодування нараховувалось до 29.04.1999 р., після чого було призупинено у зв`язку з її оспорюванням заниження відсотків втрати працездатності МСЕК. Рішенням МСЕК №1762/8 від 11.11.2009 р. позивачці підтверджено і зараховано 25% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню від 14.03.1996 р. за період з 29.04.1999 р. по 05.07.2002 р. і встановлено 25% втрати професійної працездатності безтерміново. Вважає, що підприємство повинно було виплатити суми відшкодування шкоди з часу їх припинення до 25.02.2003 р., тобто до тих пір, допоки не відбулась передача справи для продовження виплат до ФССНВВ у м. Червонограді, при цьому вона не винна у неналежному виконанні шахтою даного обов`язку. Такі нарахування по відшкодуванню шкоди керівництво шахти відмовилось провести, що стало підставою звернення до суду. Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 27.11.2012 р. у справі №2-385/11, з урахуванням рішення Апеляційного суду Львівської області від 07.10.2013 р., вирішено: визнати за [PERSON] 25% втрати професійної працездатності за період такої її фактичної втрати з 29.04.1999 р. по 05.07.2002 р. відповідно до рішення та акту огляду Львівського обласного Центру медико-соціальної експертизи від 11.11.2009 р.; зобов`язано ДП «Львіввугілля» ВП «Шахта «Червоноградська» провести виплату належних [PERSON] страхових сум (відшкодування шкоди) за період з 29.04.1999 р. по 05.07.2002 р.. На підставі даного рішення позивачці 12.12.2013 року судом було видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання у відділ ДВС, проте станом на сьогоднішній день судове рішення залишається невиконаним, оскільки державному виконавцю невідомий розмір відшкодування, який шахта заборгувала, а керівництво шахти відмовляється нараховувати суму відшкодування шкоди. Таким чином вважає, що з прийняттям рішення Радехівського районного суду Львівської області від 27.11.2012 р. у відповідача виник обов`язок виплатити їй суму відшкодування шкоди (страхову виплату) за період з 29.04.1999 р. по 25.02.2003 р., який включає в себе строк передачі справи для продовження виплат до ФССНВВ у м. Червонограді, у сумі 8\~758,44 грн., при цьому просить здійснити нарахування вказаної суми з урахуванням індексації та 3% річних. Ухвалою від 07.12.2020 року суддею Рудаковим Д. І. було відкрито загальне позовне провадження у даній справі. 12.02.2021 року ухвалою суду було підготовче провадження закрито, справа призначалась до судового розгляду по суті на 15.03.2021р. Окрім цього, протокольною ухвалою суду від 12.02.2021 р., що занесена до журналу судового засідання, постановлено залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області. Сторони скористались своїми правами визначеними ст. ст. 178, 179, 180, 181 ЦПК України, зокрема: -12.01.2021 р. представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Мотиви відзиву полягають у тому, що даний спір вже розглядався, було встановлено розмір страхових виплат в сумі 8\~151,28 грн., а не 8\~758,44 грн. як у даному позові зазначає позивачка, та було відмовлено у виплаті страхової виплати з відшкодування шкоди за період з 29.04.1999 р. по 05.07.2002 р. у сумі 8\~151,28 грн., в зв`язку із закінченням строку позовної давності. Вказані обставини підтверджуються судовими рішеннями Радехівського районного суду Львівської області від 08.04.2014 р., Апеляційного суду Львівської області від 27.05.2015 р. та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2016 р. (справа №451/3/11). -11.01.2021 р. позивачка подала відповідь на відзив, у якому споростовувала позиції представника відповідача, посилаючись, зокрема, на те, що предмет та підстави даного позову не є тотожними предмету і підставам позову у розгляді цивільної справи, про яку йдеться у відзиві на позовну заяву. При цьому позивачка зазначає, що відповідачем жодним чином не спростовано мотиви позову. -20.01.2021 р. представник відповідача подав заперечення на відзив, в якому, окрім обставин наведених у своєму відзиві на позовну заяву, містяться спростування щодо періоду виплати страхової суми (відшкодування шкоди) та її розміру, а саме з 29.04.1999 р. по 05.07.2002 р. у сумі 8\~151,28 грн., а не до 25.02.2003 р., оскільки згідно постанови ФССНВВ, відповідні виплати позивачці проводяться з 05.07.2002 р. безтерміново. -02.03.2021 р. представник третьої особи подала пояснення щодо позову, в якому просла у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки відсутні підстави для повторного пред`явлення позову з приводу стягнення коштів, оскільки позивачкою попередньо вже були пред`явлені вимоги щодо зобов`язання здійснити виплату відшкодування шкоди, так і стягнення відшкодування шкоди за період з 29.04.1999 р. по 05.07.2002 р.. Зокрема, рішенням суду першої інстанції від 27.11.2012 р. у справі №2-385/11 зобов`язано ДП «Львіввугілля», ВП «Шахта «Червоноградська» провести виплату належних позивачці страхових сум (відшкодування шкоди) за період з 29.04.1999 р. по 05.07.2002, а не по 25.02.2003 р. як того просить позивачка у даній позовній заяві; рішенням суду апеляційної інстанції від 27.05.2015 р. у справі №451/3/11 відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з ДП «Львіввугілля» шахти №2 «Червоноградська» у користь [PERSON] страхової виплати з відшкодування шкоди за період з 29.04.1999 р. по 05.07.2002 р.., в зв`язку із закінченням строку позовної давності. При цьому зазначає, що постановою відділення ВД ФСНВ у м. Червонограді від 11.03.2003 р. №428/3 «Про продовження раніше призначеної страхової виплати [PERSON] » відповідні виплати позивачці у розмірі 60,81 грн. проводяться з 05.07.2002 р. безтерміново. Також зазначено, що позивачкою при здійсненні відповідних розрахунків допущено ряд помилок. -15.03.2021 р. позивачка падала відповідь (заперечення) на пояснення третьої особи, мотиви якого зводяться до спростування позиції третьої особи. При цьому позивачкою зазначено, що їй не відомо чи вона отримувала від відділення ВД ФСНВ у м. Червонограді виплати починаючи з 05.07.2002 р., оскільки відповідна інформація на її думку приховується. Ухвалою від 25.03.2021 року провадження у справі закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки є рішення суду, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Постановою Львівського апеляційного суду Львівської області від 16.08.2021 р. задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 25.03.2021 року, та справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду. 09.09.2021 року у провадження Червоноградського міського суду Львівської області з Львівського апеляційного суду надійшла цивільна справа з зазначеним позовом для продовження розгляду. 10.09.2021 року суддею Мельникович М. В. прийнято справу до свого провадження. 06.10.2021 року ухвалоаю суду підготовче провадження було закрито, а справа признена до судового розгляду по суті на 18.11.2021 р., який було відкладено, востаннє, на 09.02.2022 р.. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві та процесуальних документах, поданих до суду у порядку, передбаченому приписами ст. ст. 179, 181 ЦПК України. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила з підстав наведених у процесуальних документах, поданих до суду у порядку, передбаченому приписами ст.ст. 178, 180 ЦПК України. Зазначила, що підстав для задоволення позову не вбачає, оскільки такі вимоги позивачки неодноразово розглядалися у всіх судових інстанціях. При цьому представник відповідача наголосила на неможливості виконання рішення Радехівського районного суду Львівської області від 27.11.2012 р. у справі №2/385/11 у зв`язку із тим, що у даному судовому рішенні не визначено конкретної суми, котру підприємство повинно виплатити позивачці. Ствердила, що на даний час виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище судового рішення закрито у зв`язку із відкриттям кримінального провадження. Також представник відповідача повідомила, що дані виплати з 05.07.2002р. проводяться ФСНВ, на виконання постанови від 11.03.2003р. №428/3, а тому позовні вимоги в частині стягнення виплат за період з 05.07.2002р. по 25.03.2003р. пред`явлені до не того відповідача, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. Представник третьої особи у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила з підстав, наведених у поясненні щодо позову, поданого до суду у порядку, передбаченому приписами ст. ст. 181 ЦПК України. Зауважила, що відділення ВД ФСНВ у м. Червонограді почало проводити виплату щомісячної грошової суми в разі часткової втрати працездатності з 05.07.2002р. (з дати зарахування відсотків втрати професійної працездатності відповідно до висновку МСЕК №3 від 02.10.2002р.) і з цього часу по 25.03.2003р. (період, заявлений в даному позові) все належне позивачці виплатили, на підтвердження чого представник надала відповідні документи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивачка [PERSON] , будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка, суду пояснила, що вона була втягнута у багаторічні судові процеси пов`язані із захистом її порушених прав. Так, рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 27.11.2012 р. у справі №2/385/11 було вирішено, що вона має право на отримання страхової суми (відшкодування шкоди), проте відповідачем дане рішення не виконане по сьогоднішній день. Відповідач, як на підставу невиконання даного судового рішення, посилається на незазначення судом конкретної грошової суми, яка підлягає виплаті, що унеможливлює, на її думку, виконання даного рішення. Станом на сьогоднішній день виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище судового рішення закрито у зв`язку із відкриттям кримінального провадження. Ствердила, що вона в точності не пам`ятає чи відповідачем були виплачені будь-які кошти у період часу з 2002 р. по 2003 р., проте ствердно зазначає, що жодних коштів вона не отримувала, жодних виписок по картковому рахунку банк їй не надав, оскільки закінчився термін зберігання відповідних документів. Також судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з ДВАТ шахта №2 «Червоноградська» (на даний час - ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля»). З цією роботою пов`язане її професійне захворювання. Висновком Львівської обласної МСЕК №3 від 16.05.1996 року позивачці було встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням з 12.04.1996 року терміном до 30.04.1997 року. Наказом голови правління ДВАТ шахта №2 Червоноградська" №41 від 29.01.1997 року, позивачці було призначено щомісячне відшкодування шкоди в сумі 60,81 грн. в місяць, починаючи з 12.04.1996 року по 30.04.1997 року (а. с. 8). Згідно висновку Львівського обласного центру МСЕК від 12.06.1997 року ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням позивачці визначена у 25% з 30.04.1997 року терміном до 23.04.1999 року. Висновком МСЕК від 12 червня 1997 року позивачеві підтверджено 25% втрати професійної працездатності. Наступну дату переогляду встановлено 23 квітня 1999 року. Наказом № 496 від 30 вересня 1997 року відшкодування в розмірі 60,81 грн. продовжено до 23 квітня 1999 року. Після 23 квітня 1999 року позивач не пройшла переогляд МСЕК для визначення втрати працездатності у зв`язку з вперше встановленим 14 березня 1996 року професійним захворюванням. Переогляд був проведений 5 липня - 2 жовтня 2002 року. Висновком МСЕК від 2 жовтня 2002 року позивачеві зараховано 25% втрати працездатності по професійному захворюванню від 14 березня 1996 року з 5 липня 2002 року безтерміново. Згідно з рішенням МСЕК від 11 листопада 2009 року (акт №002826 серії ЛВА №2) позивачці підтверджено і зараховано 25% втрати професійної працездатності за період з 29 квітня 1999 року по 5 липня 2002 року (а. с. 9). Із постанови ФССНВНВПФ №428/3 від 11.03.2003р. вбачається, що [PERSON] ушкодила здоров`я внаслідок професійного захворювання, отриманого 16.04.1996р. за час роботи на ДВаТ Шахта Червоноградська; документи передані по акту прийому-передачі №168 від 25.02.2002р. та постановлено продовжити раніше призначену [PERSON] щомісячну грошову суму в розмірі 60,81 грн, платежі проводити з 05.07.2002р. безтерміново на особовий рахунок № [NUMBER] (а. с. 15). Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2012 року у справі № 2/385/11, яким позов [PERSON] до Державного підприємства «Львіввугілля», відокремленого підрозділу «Шахта «Червоноградська», Дирекції Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Червонограді про визнання права на страхові виплати задоволено. Визнано за [PERSON] 25% втрати професійної працездатності за період такої її фактичної втрати з 29.04.1999 року по 05.07.2002 року відповідно до рішення та акту огляду Львівського обласного Центру медико-соціальної експертизи від 11.11.2009 року. Зобов`язано Державне підприємство «Львіввугілля», відокремлений підрозділ «Шахта «Червоноградська», Дирекцію Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Червонограді провести виплату належних [PERSON] страхових сум (відшкодування шкоди) за період з 29.04.1999 року по 05.07.2002 рік (а. с. 10-11). Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07.10.2013 р., рішення Радехівського районного суду Львівської області від 27.11.2012 р. в частині зобов`язання Дирекції Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді провести виплату належних [PERSON] страхових сум (відшкодування шкоди) за період з 29.04.1999 року по 05.07.2002 року скасовано і в цій частині ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні цієї вимоги до відділення виконавчої дирекції Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін (а. с. 12-13). З мотивувальної частини даного судового рішення встановлено, що документи по виплаті позивачці страхових сум (відшкодування шкоди) були передані підприємством до Фонду 25 лютого 2003 року по акту приймання-передачі №168 від 25.02.2003р. із цього часу страхові виплати позивачці проводилися за рахунок фонду, а тому обов`язок з відшкодування позивачці шкоди за втрату професійної працездатності внаслідок отриманого професійного захворювання, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, за період з 29 квітня 1999 року по 05 липня 2002 року покладений на підприємство (відповідача). 12.12.2013 р. за заявою позивачки по справі Радехівський районний суд Львівської області видав виконавчий лист №2-385/11 (а. с. 14). 06.04.2016 року начальник ВДВС Сокальского РУЮ Пограничний В. І. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50739515 з виконання вказаного вище виконавчого документа (а. с. 16). В ході судового розгляду даної справи було встановлено, що вказане вище судове рішення тривалий час перебувало на примусовому виконанні, станом на сьогоднішній день виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище судового рішення закрито у зв`язку із відкриттям кримінального провадження. Дані обставини були підствердженні в судовому засідання обома сторонами справи. Окрім цього, рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 08 грудня 2014 року у справі № 2-3/11 позов [PERSON] до ДП Львіввугілля та ФСС про перерахування і стягнення недоплачених сум по відшкодуванню шкоди у зв`язку з професійним захворюванням було задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Львіввугілля» шахта № 2 «Червоноградська» на користь [PERSON] страхову виплату з відшкодування шкоди за період з 29.04.1999 року по 05.07.2002 року в сумі 8151,28 грн. Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві у місті Червонограді на користь [PERSON] недоплачених страхових сум за період з 05.07.2002 року по 01.03.2014 року в сумі 92206,67 грн. У задоволенні вимоги в частині встановлення [PERSON] щомісячної страхової виплати з 01.03.2014 року в сумі 2062,23 грн. до зміни обставин, що тягнуть за собою перерахунок відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства «Львіввугілля» шахта № 2 «Червоноградська» на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 243,60 грн. Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві у місті Червонограді на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 922,67 грн. (а. с. 36-39). Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27 травня 2015 року апеляційні скарги Державного підприємства «Львіввугілля» та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Червонограді задоволено, рішення Радехівського районного суду Львівської області від 08 грудня 2014 року в частині частково задоволених позовних вимог та стягнення судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення. У задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Львіввугілля» шахта № 2 «Червоноградська» на користь [PERSON] страхову виплату з відшкодування шкоди за період з 29.04.1999 року по 05.07.2002 року в сумі 9904,76 грн. відмовлено за закінченням строку позовної давності. У задоволенні позовних вимог про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві у місті Червонограді і Державного підприємства «Львіввугілля» шахта № 2 «Червоноградська» на користь [PERSON] недоплачених страхових сум за період з 05.07.2002 року по 01.03.2014 року в сумі 92206,67 грн. відмовлено за безпідставністю. В решті рішення суду залишено без змін. Апеляційний суд, крім іншого, дійшов висновку, що стягуючи з ДП «Львіввугілля» на користь позивачки страхову виплату з відшкодування шкоди за період з 29 квітня 1999 року по 05 липня 2002 року в сумі 8 151,28 грн., суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги ст. 71 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, та п. 6 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, роз`яснення Верховного Суду України, що містяться у п. п. 1, 1-1, 1-2, 22 Постанови, згідно з якими загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права (позовна давність), встановлюється тривалістю у три роки. У випадку, коли вимоги потерпілого стосуються перерахунку сум щомісячних платежів, раніше визначених судом чи роботодавцем (у тому числі й у разі неправильного обчислення суми щомісячних платежів), при задоволенні позову кошти стягуються за час, що не перевищує трьох останніх років, які передували моменту звернення особи до суду.т Право на позов у [PERSON] виникло у 1997 році, з часу призначення їй виплат відповідно до наказу від 29 січня 1997 року № 41. Підстави для зупинення перебігу строку позовної давності чи переривання такого, передбачені ст. ст. 77, 79 цього Кодексу, відсутні. Звернення позивача до Червоноградського міського суду Львівської області з позовом, який залишено без розгляду, не перериває перебігу строку позовної давності (ч. 4 ст. 79 ЦК УРСР). Вимоги, заявлені [PERSON] , не відносяться до тих, на які відповідно до ст. 83 ЦК УРСР позовна давність не поширюється. На той час спірні правовідносини були врегульовані ст. ст. 440, 456 ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, які не містили норми, відповідно до якої позовна давність не поширювалася на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Позовна давність відповідно до ст. 71 ЦК УРСР 1963 року для даних правовідносин сплила до 01 січня 2004 року. За положеннями ст. 80 ЦК УРСР 1963 року закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Позивачем не надано доказів про наявність поважних причин пропуску строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у справі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 27 травня 2015 року залишено без змін. За таких обставин, враховуючи вказані вище судові рішення, які мають преюдиційне значення у розгляді даної справи, суд дійшов до висновку, що питання, пов`язані із проведенням (продовженням/здійсненням нарахувань) відповідачем виплат, належних позивачці [PERSON] страхових сум (відшкодування шкоди за втрату професійної працездатності внаслідок отриманого професійного захворювання, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків) за період з 29.04.1999 року по 05.07.2002 року, в судовому порядку було вирішеним, відповідне судове рішення набрало законної сили. При цьому, в силу приписів ст. 129-1 Конституції України, таке судове рішення є обов`язковим до виконання. Також в судовому порядку вирішувалось питання щодо стягнення з відповідача у користь позивачки [PERSON] страхової виплати з відшкодування шкоди за період з 29.04.1999 року по 05.07.2002 року, судом здійснено відповідний розрахунок та визначено розмір страхових виплат за вказаний період у сумі 8151,28 грн., проте судом апеляційної інстанції у задоволенні позову було відмовлено у зв`язку із закінченням строку позовної давності. Відтак, з огляду на вишевикладене, суд дійшов висновку, що позивачка вчергове звернулася до суду з аналогічними позовними вимогами за період з 29.04.1999р по 05.07.2002 р., лише підміняючи свої вимоги з провести виплату на продовжити і здійснити нарахування виплат, що по своїй суті є тотожними поняттями. Що стосується виплати позивачці призначених страхових сум з 05.07.2002 р. до 25.02.2003 р., тобто в період часу з моменту зарахування останній 25% втрати професійної працездатності та до моменту передачі підприємством документів по виплаті їй страхових сум (відшкодування шкоди) до ВВД ФССНВ у м. Червонограді слід зазначити наступне. Згідно з абз.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону, станом на день виникнення спірних правовідносин), страхові виплати потерпілим провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві щомісячно з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Вказаним вище висновком МСЕК від 2 жовтня 2002 року втрату професійної працездатності позивачки було підтверджено з 5 липня 2002 року, отже з цього часу вона набула право на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. Відповідно до копії постанови ВВД ФССНВ у м. Червонограді від 11.03.2003 р. за №428/3 «Про продовження раніше призначеної страхової виплати [PERSON] », продовжено раніше призначену [PERSON] щомісячну грошову суму в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 60,81 грн. та визначено проводити платежі з 05.07.2002 р. безтерміново. (а. с. 15). Таким чином, ВВД ФССНВ у м. Червонограді розпочало проводити виплату щомісячної грошової суми в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 60,81 грн. з 05.07.2002 р. і безтерміново, тобто з дати зарахування позивачці 25% втрати професійної працездатності згідно висновку МСЕК від 2 жовтня 2002 року. При цьому, суд вважає, що доводи позивачки щодо ненарахування їй за вказаний період страхової виплати з відшкодування шкоди не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Так, згідно довідки Червоноградського відділення УВД ФССУ у Львівській області про доходи від 13.12.2021 р. за №199, позивачці [PERSON] нараховано страхові виплати за період часу з липня 2002 по лютий 2003 р. на загальну суму 476,67 грн. (а. с. 238). Не зважаючи на те, що факт виплати позивачці вказаних коштів неможливо встановити із інформації, наданої АТ «Ощадбанк» у зв`язку із тим, що документи щодо зарахування коштів [PERSON] на рахунок № [NUMBER] , відкритий 16.08.2005 р. за період з 05.07.2002 р. по день закриття рахунку 01.12.2016 р. знищені банком за закінченням терміну зберігання (листи № 111.138-23/573 від 13.12.2021 р. та №111.138-23/578 від 14.12.2021 р. (а. с. 235,239)), суд вважає, що такі кошти безсумнівно були зарахованими (сплаченими) на рахунок позивачки 19.03.2003 р., що в сукупності підтверджується копіями списку осіб на зарахування сум страхових виплат за лютий 2003 р. (а. с. 240) та копією реєстру на зарахування сум страхових виплат по ФССНВВ за лютий 2003 р., на якому міститься відмітка банку про отримання цих коштів 19.03.2003р.(а. с. 2401). Таким чином, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що питання пов`язані із проведенням, а також стягненням страхової виплати з відшкодування шкоди (в т.ч. у визначеному розмірі) за період часу з 29.04.1999 року по 05.07.2002 року, були вирішеними у судовому порядку, позивачка в черговий раз звернулася до суду фактично із аналогічною основною позовною вимогою про зобов`язання відповідача продовжити і здійснити нарахування виплати належних сум відшкодування шкоди без обмеження будь-яким строком за період з 29.04.1999 року по 25.02.2003 року, лише підміняючи предмет позову (з провести виплату на продовжити і здійснити нарахування, що по своїй суті є тотожними поняттями) та із додаванням додаткових (похідних) вимог про стягнення інфляційних втрат та 3-х відсотків річних. За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість основної позовної вимоги (продовження та здійснення нарахування виплати належних сум відшкодування шкоди до моменту передачі справи у ФССНВВ), а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. При цьому не підлягають до задоволення і інші похідні вимоги, заявлені в позовній заяві, оскільки такі випливають із основної вимоги, у задоволенні якої відмовлено.

Outcome: dismissed