Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог позивачем вказано, що він є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований у даному будинку, але з 2006 року за вказаною адресою не проживає. Добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою відповідач відмовлявся. Збереження реєстрації відповідача змушує позивача нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та перешкоджає в отриманні допомоги з боку держави для оформлення субсидії, також створює перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належному йому будинком, тому [PERSON] змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, у разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином засобами поштового зв`язку та оголошенням на сайті Судової влади України, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності сторін, що відповідає положенню ст.ст. 280-282 та ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме мйно (а.с.7-11). Відповідач [PERSON] зареєстрований у будинку [ADDRESS] , але з 2006 року за вказаною адресою не проживає з 2006 року, перебуває за кордоном, що підтверджується актом обстеження Соболівської сільської ради від 18.11.2021 року (а.с. 12). Добровільно знятися з реєстрації у вищевказаній квартирі відповідач відмовлявся. Місце його проживання на даний час не встановлено. Реєстрація відповідача [PERSON] змушує позивача нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, перешкоджає отриманню допомоги з боку держави для оформлення субсидії, а також вільному користуванню та розпорядженню належним йому житлом. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, що передбачено ч. 1 ст. 319 ЦК України. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Беручи до уваги, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , реєстрація місця проживання відповідача у даному житловому приміщенні порушує права позивача як власника житла та створює перешкоди у здійсненні ним права власності нерухомим майном, тому суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою, що відповідає способам захисту права власності, передбаченим статтями 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 року встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили. Враховуючи викладене вище,

Outcome: approved