Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

01.12.2021 позивач [PERSON] звернулася до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона є власником 1/2 частки квартири, розташованої за вищевказаною адресою. Відповідач доводиться позивачу колишнім чоловіком та не проживає за адресою реєстрації понад дванадцять років. За [PERSON] та [PERSON] , які є дітьми позивача та відповідача, зареєстровано по 1/4 частці вказаної квартири за кожним. Оскільки реєстрація відповідача у будинку створює позивачу перешкоди у користуванні і розпорядженні її майном, вона була змушена звернутися з відповідним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву, у якій просить розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання (перебування), однак у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не прибули, подали до суду заяви, у яких просять розглянути справу за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, окрім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Із огляду на це та, ураховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання представника відповідача з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] . У відповідності до свідоцтва про право власності на житло, виданим 17.10.1996 Балаклійським проектно-будівельно-промисловим об`єднанням, згідно з розпорядженням (наказом) № 70 від 17.10.1996, та зареєстрованого тоді ж Балаклійським бюро технічної інвентаризації Харківської області за № 6951, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/4 частка вищевказаної квартири (а.с. 15-16). Згідно зі свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, посвідченим державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Голуб В.М. 17.05.2012, зареєстрованим в реєстрі за № 2-927, [PERSON] належить 1/4 частка зазначеної квартири (а.с.13). Право власності на цю частку квартиру зареєстровано Балаклійським бюро технічної інвентаризації 06.06.2012 (а.с.14). Як убачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 30.03.2010 (а.с.17). У відповідності до довідки № 1158, виданої 09.11.2021 головним спеціалістом відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади апарату виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано три особи (а.с.11). Із акту обстеження, складеного 10.11.2021 головою ОСББ «Тріумф-Балаклія», у присутності свідків, що є сусідами: [PERSON] (зареєстрована по [ADDRESS] ), [PERSON] (зареєстрована по [ADDRESS] ), установлено, що в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований але фактично не проживає з вересня 2009 року по теперішній час (а.с.10). За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суд, захищаючи права власності позивача, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Як убачається з матеріалів справи, позивач за подання до суду цієї позовної заяви сплатила 908,00 гривень судового збору (а.с.1). У зв`язку із задоволенням позову суд у відповідності до ст.141 ЦПК України покладає зазначені судові витрати на відповідача.

Outcome: approved