Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом та просила визнати житловий будинок [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», убиральня-душ літ. «Д», споруди 1-4, загальною площею 105 кв. м., житловою площею 41.3 кв. м. об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», убиральня-душ літ. «Д», споруди 1-4, загальною площею 105 кв. м., житловою площею 41.3 кв. м. У позовній заяві позивачка посилається на те, що 17.11.2001 року вона разом із відповідачем по справі зареєстрували шлюб. 22.04.2005 року шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Під час спільного проживання однією сім`єю (за п`ять років до реєстрації шлюбу) та під час шлюбу вони за спільні кошти завершили будівництво і ремонт будинку [ADDRESS] . Спільними зусиллями будинок ними зведений і фактично був готовий для введення в експлуатацію ще в 2002 році. Однак із-за браку коштів, які були витрачені на будівництво будинку, ми не змогли ввести в експлуатацію зазначений будинок та зареєструвати його у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, після повного завершення будівництва будинку вона разом із відповідачем вирішили спочатку зареєструвати право власності на земельну ділянку (займалися підготовкою документів для приватизації земельної ділянки), на якій розташований вказаний житловий будинок. Згідно форми ОК-5, виданої ПФУ, вона мала постійну високу заробітну плату, працювала на двох роботах, що їй давало змогу матеріально приймати участь у будівництві будинку [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу вона зібрала свої речі та разом з малолітньою спільною із відповідачем дитиною пішла жити в інше місце, однак за домовленістю відповідач зобов`язався зареєструвати на неї Ѕ частину будинку після введення в експлуатацію, у зв`язку з тим, що вона приймала участь у його будівництві та фактично після розірвання шлюбу разом із малолітнім сином залишилася без житла. Однак влітку 2021 року їй судовою повісткою було викликано до Білгород - Дністровського міськрайонного суду в якості свідка у справі № 495/3018/19, де їй стало відомо, що відповідач самостійно зареєстрував право власності на вказаний будинок на своє ім`я (копія витягу додається), чим порушив її майнові права. Більш того в теперішній час друга (вже колишня) дружина відповідача бажає визнати за собою право власності на Ѕ частину вказаного будинку, який фактично є її із відповідачем спільною сумісною власністю. Позивачка та її представник адвокат Єфименко Н.В. надали заяву, згідно якої підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач та його представник адвокат Яковенко І.В. в судовому засіданні вимоги позову визнав, не заперечували в задоволенні позову. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що 17.11.2001 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] 22.04.2005 року шлюб між нами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Спільними зусиллями будинок ними зведений і фактично був готовий для введення в експлуатацію ще в 2002 році. Однак із-за браку коштів, які були витрачені на будівництво будинку, ми не змогли ввести в експлуатацію зазначений будинок та зареєструвати його у відповідності до вимог чинного законодавства. Після розірвання шлюбу я зібрала свої речі та разом з малолітньою спільною із відповідачем дитиною пішла жити в інше місце, однак за нашою домовленістю відповідач зобов`язався зареєструвати на мене Ѕ частину будинку після введення в експлуатацію, у зв`язку з тим, що я приймала участь у його будівництві та фактично після розірвання шлюбу разом із малолітнім сином залишилася без житла. В силу ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На підставі п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60. 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК). відповідно до частин 2, З ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі: грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). При таких обставинах, позовні вимоги про поділ майна подружжя підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 153 гривень.

Outcome: approved