Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

1 вересня 2021 року позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, у якій просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 листопада 2012 року у твердій грошовій сумі, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що з 23 листопада 2007 року по 10 січня 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 листопада 2012 року, яке набрало законної сили, з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 500,00 гривень, щомісячно, до досягнення ним повноліття. При цьому, з часу присудження аліментів, які були визначені вищевказаним рішенням суду у розмірі 500,00 гривень, через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя, а тому вказаний розмір аліментів на утримання дитини не може забезпечити належний рівень її матеріального утримання, оскільки він менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому вона звернулася до суду з позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів. Враховуючи, що відповідно до частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) справа про стягнення аліментів є малозначною, вона розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, встановленому статтею 274 ЦПК України. Ухвалою Вишгородського районного суду від 29 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 9 листопада 2021 року. 8 листопада 2021 року до суду представником відповідача - адвокатом Заріцьким С.М. подано відзив не позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю у якості захисника у кримінальному провадженні в іншому суді. У судове засідання, призначене на 9 листопада 2021 року з`явилася позивач. Відповідач та його представник не з`явилися. Враховуючи клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи із зазначенням причини його неявки, заслухавши думку позивача, на підставі положень пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено на 16 грудня 2021 року. 17 листопада 2021 року до суду позивачем подано відповідь на відзив. Судове засідання, призначене на 16 грудня 2021 року не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначене на 21 лютого 2022 року. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав, неведених у відзиві. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2007 року. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 січня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Під час перебування у шлюбі у них [INFO] народився син - [PERSON] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 листопада 2012 року (справа №2-1786/2012 року) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500,00 гривень, починаючи з 22 жовтня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позивач вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів, визначений вказаним рішенням суду, а саме визначити розмір аліментів - ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні зазначає про необґрунтованість вимог позивача, оскільки він сплачує аліменти на утримання сина у більшому розмірі ніж визначений судом, а також повністю забезпечує його сезонним одягом, взуттям та шкільним приладдям. Вважає, що позивач не навела обставин, за наявності та доведеності яких суд може ухвалити рішення про збільшення розміру аліментів та зміну їх способу крім, як через інфляційні процеси значно підвищилася вартість життя, і визначений розмір аліментів не може забезпечити належний матеріальний рівень. Відповідач вказує, що позивач не надала доказів, що дитина проживає разом з нею і аліменти мають стягуватися на її користь, а також те, що позивач здійснює утримання дитини, а тому просить відмовити у задоволенні позову. Позивач, у свою чергу, у відповіді на відзив та у судовому засіданні зазначила, що дійсно, протягом двох років відповідач перераховує аліменти на утримання сина у розмірі 1000,00 гривень, що є більшим розміром ніж визначено рішенням суду. Разом з тим, посилаючись на розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» зазначає, що навіть ці кошти є меншими ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач заперечує, щодо тверджень відповідача про те, що він повністю забезпечує сина сезонним одягом, взуттям та шкільним приладдям, оскільки ніякої іншої допомоги крім аліментів у розмірі 1000,00 гривень, відповідач не надає. Крім того, з червня 2012 року вона з відповідачем проживає окремо, та саме з цього часу дитина проживає з нею, що підтверджує акт обстеження матеріально-побутових умов від 9 листопада 2021 року. Вказує, що раніше визначений розмір аліментів було встановлено з урахуванням того, що відповідач офіційно не працював, мав мінливий, нерегулярний дохід. Оскільки, зараз матеріальне становище відповідача змінилося, він зареєстрований як фізична-особа підприємець, отримує стабільний та регулярний дохід, а тому вважає, що відповідач може сплачувати аліменти у частці від доходу, оскільки обрання того, чи іншого способу стягнення аліментів, якщо останні вже визначенні початково судовим рішенням, належить одержувачу аліментів. Так, у долученому до відповіді на відзив Акті обстеження матеріально-побутових умов, складеного представником Димерської селищної ради Шарапи О.І. від 9 листопада 2021 року за адресою: [ADDRESS] , зазначено про проведення обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] та встановлено, що, крім позивача, за вказаною адресою проживають: [PERSON] (мати) та [PERSON] (син). [PERSON] за вказаною адресою постійно проживає з червня 2012 року. Умови для проживання та виховання дитини задовільні. Також, як убачається із долученого до відповіді на відзив витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 16 вересня 2020 року [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець. Відповідачем суду не надано доказів на спростування встановлених судом обставин, в тому числі щодо припинення його діяльності як фізичною особою-підприємцем, щодо забезпечення дитини сезонним одягом, взуттям та шкільним приладдям, а тому суд відхиляє його заперечення проти позовних вимог. Так, відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. За змістом статей 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При цьому, на відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів. Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими статтею 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. При цьому суд повинен враховувати встановлені частиною другою статті 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 5 лютого 2014 року). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не лише норми статті 192 СК України, але й низка інших норм, які регулюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема: статті 181 - «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», статті 182 - «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 - «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 - «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі». В будь-якому випадку, відповідно до частини третьої статті 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Позивач скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про зміну способу стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. На час звернення із позовною заявою до суду, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Суд, також бере до уваги, що з огляду на положення пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України, аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні). Отже, з огляду на вказане, майновий стан відповідача, для стягнення аліментів у мінімально визначеному законом розмірі не може прийматись до уваги, оскільки у разі, якщо майновий стан, стан здоров`я або сімейний стан не дозволяють платнику аліментів надавати дитині утримання в мінімально визначеному законом розмірі, у нього є право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що передбачено статтею 192 СК України. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються на її користь на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 листопада 2012 року на утримання сина, є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом зміни способу стягнення з відповідача на користь позивача, в межах заявлених позивачем позовних вимог, тобто в розмірі 1/4 його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Зміна способу стягнення аліментів зазначеним шляхом буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про зміну способу стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: approved