Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

До Обухівського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява [PERSON] про стягнення витрат на оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та стягнення 3% річних від простроченої суми. З врахуванням збільшених позовних вимог позивачка просила суд стягнути з кожного з відповідачів на її користь витрати на оплату послуг електропостачання та газопостачання за адресою: [ADDRESS] за період з серпня 2017 по липень 2020 року та з березня 2021 по листопад (включно) 2021 року у розмірі 109\~857,06 грн., витрати на оплату послуг профарбування систем газопостачання за період з жовтня 2017 по червень 2019 року, та за I-III квартал 2021 року у розмірі 4\~075,87 грн., 3% річних у розмірі 6 546,60, інфляційні витрати у розмірі 14\~252,67 грн., а всього стягнути з кожного з відповідачів 134\~731,43 грн., та стягнути понесені нею судові витрати. На обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що вона перебувала в шлюбі з покійним [PERSON] , за час спільного проживання подружжям був набутий у спільну сумісну власність житловий будинок, загальною площею 2103,8 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . На даний час співвласниками садибного будинку є позивачка, її неповнолітня донька та відповідачі у справі. Крім того, за час спільного проживання в шлюбі позивачки з її покійним чоловіком були набуті у спільну власність земельні ділянки під вищевказаним будинком, для його обслуговування, а також для ведення особистого селянського господарства з кадастровими номерами: 3223188400:05:001:0008 - площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); 3223188400:05:001:0007 площею 5,6851 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Зараз співвласниками земельних ділянок є позивачка, її неповнолітня донька та відповідачі у справі. [INFO] помер чоловік позивачки, після його смерті відкрилась спадщина в тому числі на Ѕ частку житлового будинку та Ѕ часту земельних ділянок, які належали покійному чоловіку позивачки, яку прийняли та оформили позивачка, діти та мати. Відповідачам належать по 1/10 частці від садибного будинку та по 1/10 часті від земельних ділянок. Починаючи з 2013 року всі витрати на управління, утримання та збереження спільного майна несла позивачка, а тому просила стягнути з відповідачів понесені нею витрати на оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням їх часток, тобто по 1/10 частині від суми витрат. Ухвалою судді від 13 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 134.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 07.12.2021 року представником відповідачів адвокатом Дроздовським Л.П. подано відзив на позову заяву, в якому він зазначив, що вимоги позивача відповідачами визнаються частково, вони визнають свій обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату житлового комунальних послуг, але не визнають розмір цих витрат та дату початку виникнення такого обов`язку у відповідачів, оскільки у період з 01.07.2020 року по 01.03.2021 року спірний будинок був переданий в оренду та усі витрати за цей період сплачував орендар. При розрахунку витрат за послуги електропостачання та газопостачання позивачем враховано період оренди а не вказано витрати за ці місяці, але при розрахунку витрат за профобслуговування систем газопостачання позивачем не враховано період оренди та включено витрати за ці місяці, як такі, що підтягається стягненню з відповідачів. Відповідачі визнають факт здачі будинку в оренду у період з 01.07.2020 року по 01.03.2021 року та вважають, що вони не повинні сплачувати витрати за профобслуговування систем газопостачання, оскільки це був обов`язок орендаря. Крім того, представник відповідачів вказує необґрунтовано завищений розмір витрат за послуги газопостачання у березні 2021 року. Також відповідачі вважають, що розподілу підлягають витрати з дати, коли позивач виїхала з будинку з вирахуванням періоду, коли будинок здавався в оренду. Додатково представник відповідача зазначив, що твердження позивача про те, що вона передавала кошти для оплати комунальних послуг [PERSON] для оплати рахунків документально не підтверджено, а тому вимога про компенсацію вартості комунальних послуг є без підставною. Також представник відповідача просив застосувати правові наслідки спливу строку позовної давності, оскільки про порушення своїх прав позивача дізналась у 2017 року, але дій спрямованих на їх відновлення не вчиняла. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, та заяві про збільшення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити з підстав недоведеності та пропуску строку позовної давності. Свідок [PERSON] суду показав, що з 2006 року був управляючим будинку та займався оплатою комунальних послуг [PERSON] , в будинку ніхто не проживає, а всі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивачка несе самостійно. Також вказав, що позивачка пропонувала відповідачам сплачувати борг, але останні відмовились. Також у будинку проживала [PERSON] , але оплати комунальних послуг окрім позивача ніхто з відповідачів не здійснював Заслухавши пояснення\~представників сторін,\~покази свідка,\~перевіривши матеріали\~справи,\~суд вважає\~позов таким,\~що \~підлягає частковому\~задоволенню з\~наступних підстав. Відповідно до\~ ч.\~ч.\~1,\~2,\~5\~ ст.\~263\~ЦПК України,\~ судове\~рішення повинно\~ґрунтуватися на\~засадах верховенства\~права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,\~в межах\~заявленою нею\~вимог і\~на підставі\~доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст.\~12\~ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 3/5 частки житлового будинку загальною площею 2\~103,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 1225407932231. Співвласниками вказаного житлового будинку є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , а їх частка у спільному майні складає по 1/10 частині кожного з співвласників. Вказані обставини підтверджується інформаційною довідкою № 259135617 від 31.05.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] є власником 3/5 частки земельної ділянки з кадастровим номером 3223188400:05:001:0007 площею 5,6851 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., с. Халеп`я, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1278550632231. Співвласниками вищевказаної земельної ділянки з кадастровим номером 3223188400:05:001:0007 площею 5,6851 га є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , а їх частка у спільному майні складає по 1/10 частині кожного з співвласників, що підтверджується інформаційною довідкою № 259136221 від 31.05.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. [PERSON] є власником 3/5 частки земельної ділянки з кадастровим номером 3223188400:05:001:0008 - площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., с. Халеп`я, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1284431932231, що підтверджується інформаційною довідкою № 259135828 від 31.05.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.08.2013 року та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.10.2013 року. 24 квітня 2009 року між [PERSON] та ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» був укладений договір № 456 про користування електричною енергією споживачем за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір не розірваний та пролонгується на рік відповідно до п.28 договору. 05.11. 2013 року між [PERSON] та Обухівським ФВТГ ПАТ «Київоблгаз» було укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання № 42561 за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір не розірваний та пролонгується на рік відповідно до п.41 договору. В грудні 2016 року між позивачем та відповідачем був підписаний меморандум про взаємодію між спадкоємцями. Судом встановлено, що позивачкою за період з серпня 2017 року по листопад 2021 року за послуги електропостачання було сплачено 767154 грн.44 коп.. За період з 01.07.2020 року по 01.03.2021 року витрати відсутні у зв`язку з тим, що будинок було передано в оренду та всі витрати за вказаний період сплачував орендар, що визнається сторонами. Також позивачкою за період з серпня 2017 року по листопад 2021 року за послуги газопостачання було сплачено 331411 грн. 89 коп.. За період з 01.07.2020 року по 01.03.2021 року витрати відсутні у зв`язку з тим, що будинок було передано в оренду та всі витрати за вказаний період сплачував орендар, що також визнається сторонами. Крім того позивачем за період з жовтня 2017 року по 10.03.2021 року, та другий і третій квартал 2021 року булло сплачено витрати за профобслуговування систем газопостачання на загальну суму 40758 грн. 58 коп.. Дані обставини підтверджуються відповідними квитанціями та рахунками наявними в матеріалах справи. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує. Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: «Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках». Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Так, згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування. обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будником, спорудою або групою будинків (балансоутримання. укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживає зобов`язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18). Відповідно до правового висновку Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц Верховний Суд зазначив: «непроживання відповідача у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності реєстрації у цій квартирі не звільняє особу, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані». Тобто, з відповідачів підлягають стягненню витрати з урахуванням їх часток, тобто по 1/10 частині від суми витрат, а саме: за період з серпня 2017 року по листопад 2021 року за послуги електропостачання - 767154 грн.44 коп.. з серпня 2017 року по листопад 2021 року за послуги газопостачання - 331411 грн. 89 коп.. за період з жовтня 2017 року по 10.03.2021 року, та другий і третій квартал 2021 року витрати за профобслуговування систем газопостачання - 40758 грн. 58 коп.. Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13. Відповідно до розрахунку позивача 3% річних від суми заборгованості кожного з відповідачів становить 6 546,60, інфляційні витрати у розмірі 14\~252,67 грн. В судовому засіданні представником відповідачів заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду. Відповідно до вимог ст.\~256,\~257,\~258,\~261 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення пені. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Стаття 267 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. З позовом про стягнення витрат на оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та стягнення 3% річних від простроченої суми позивачка звернулась 15.06.2021 року. За змістом статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За змістом статті 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 Цивільного кодексу України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті 261 Цивільного кодексу України). Враховуючи, що відповідачами заявлено про застосування позовної давності до даних правовідносин до стягнення не підлягають витрати понесені позивачкою до 15.06.2018 року, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Згідно статті 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Таким чином, з кожного з відповідачів підлягають стягненню витрати на оплату послуг електропостачання та газопостачання будинку в сумі 71 373,19 грн., витрати на оплату послуг профобслуговування систем газопостачання в сумі 3 570, 60 грн., а також 3% річних по - 5412,39\~грн.,\~та інфляційні втрати по - 12796,07 грн., в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial