Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Заявник [PERSON] яка діє в своїх інтересах і в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , в якому визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно неї та малолітньої дитини, 2016 року народження, строком на 6 місяців з наступними заборонами: заборонити [PERSON] наближатися на відстань 300 метрів до [PERSON] , [PERSON] , а також їх місця проживання, роботи та інших місць відвідування, заборонити [PERSON] вести телефонні розмови, здійснювати листуватися або контактувати через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб із [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування поданої заяви зазначила, що до травня 2019 року вона проживала з [PERSON] без реєстрації шлюбу. У них є спільна малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання стосунків залишилась проживати із заявником у справі. Приблизно з лютого 2020 року [PERSON] поводить себе зухвало: від нього надходять смс-повідомлення, в яких останній висловлює нецензурну та непристойну лексику, здійснює телефонні дзвінки з погрозами розправи, ображає заявника, принижує серед сторонніх людей на дитячих майданчиках, парку та в інших місцях. Крім того, [PERSON] систематично приходить до житла за місцем проживання [PERSON] та малолітньої дитини, влаштовує там конфліктні ситуації, вибиває та пошкоджує вхідні двері, штовхає заявника. Всі зазначені події відбуваються в присутності дитини, що негативно впливає на психологічний стан здоров`я [PERSON] та [PERSON] . Всі погрози заявник сприймає як реальні та змушена систематично звертатись до органів поліції для захисту. У жовтні 2020 року вона зверталась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу обмежувального припису, яку рішенням суду задоволено, видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонено наближатися на відстань 300 метрів до [PERSON] , а також її місця проживання, роботи та інших місць її відвідування; заборонено вести телефонні розмови, здійснювати листування або контактувати через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб із [PERSON] . На протязі дії обмежувального припису [PERSON] не припиняв вчиняти свої дії, обмежувальний припис не виконував. У квітні 2021 року обвинувальний акт щодо [PERSON] за ст.390-1 КК України скерований до Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Судовий розгляд призначений на 24.03.2022 року (суддя Дмитрієва М.М., справа № 333/2469/21). Після вручення підозри [PERSON] почав ще більше залякувати, переслідувати та погрожувати заявнику. Зокрема, 02.05.2021 року [PERSON] знов застосовував до неї психологічне та фізичне насилля при дитині, про що складений адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП та виписаний обмежувальний припис, який він порушував. 12.06.2021 року [PERSON] знов прийшов до їх із донькою житла під привидом провідати дитину та почав застосовувати до неї фізичну силу та психологічне насилля при цьому перешкоджаючи закрити вхідні двері. За даним фактом був складений адміністративний протокол за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та виписаний терміновий заборонний припис [PERSON] , який він порушив у цей же день, після того як вони із донькою повернулись з поліції, та порушував всі наступні дні. Заявник була вимушена знов звертатися за допомогою до поліції та писати заяви для захисту. У липні 2021 року вона знову звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу обмежувального припису, яку рішенням суду задоволено, видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонено наближатися на відстань 300 метрів до [PERSON] , [PERSON] , а також їхнього місця проживання, роботи та інших місць її відвідування; заборонено вести телефонні розмови, здійснювати листування або контактувати через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб із [PERSON] , [PERSON] . Вищезазначене рішення [PERSON] систематично порушував, обмежувальний припис не виконував, у зв`язку з чим обвинувальний акт щодо [PERSON] за ст.390-1 КК України скерований до Комунарського районного суду м.Запоріжжя. Судовий розгляд призначений на 24.03.2022 року (суддя Дмитрієва М.М., справа № 333/8366/21). 04.10.2021 року [PERSON] прийшов з молотком до житла заявника і почав бити ним у двері. За даним фактом 05.10.2021 року були внесені відомості до ЄРДР за ст.126-1 КК України. Кримінальне провадження перебуває в межах досудового розслідування. 08.11.2021 року [PERSON] знову шляхом ударів молотком пошкодив дверні замки, які були замінені після попереднього випадку, у зв`язку з чим двері були заблоковані і довелося викликати аварійно-рятувальну службу. 16.11.2021 року, коли вона з дитиною поверталася додому, біля під`їзду [PERSON] наніс їй тілесні ушкодження, що підтверджується висновком спеціаліста №2178/с і витягом з ЄРДР, відомості до якого внесені за ч.1 ст.125 КК України. [PERSON] не працює, власного доходу не має, не сплачує аліменти на забезпечення потреб дитини, маючи заборгованість понад півтора роки, перебуває на обліку в органах поліції як кривдник, має статус обвинуваченого у кримінальному провадженні, систематично влаштовує жахливі конфліктні ситуації при дитині, які впливають на психологічний стан дитини, неодноразово донька казала, що боїться батька. Заявник вважає, що аморальна поведінка [PERSON] шкодить розвитку дитини, впливає на її фізичний, духовний і моральний розвиток, психологічний стан і безпеку. Дії [PERSON] агресивні, настрій змінюється на протязі хвилини декілька разів. Всі ці обставини дають підстави, вважати поведінку та стан в якому систематично перебуває [PERSON] небезпечним для дитини. У зв`язку з викладеним, для забезпечення дієвого та ефективного захисту від кривдника, [PERSON] просить суд видати обмежувальний припис. Заявник у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно і належним чином, у заяві просила відповідно до ст.350-5 ЦПК України, у зв`язку з загрозою подальшої дискримінації/насильства, розглянути справу за її відсутності та задовольнити вимоги заяви у повному обсязі. Заінтересована особи у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно і належним чином, причини неявки не надала. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Комунарським районним у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 340 (а.с.62). Постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05.10.2020 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно своєї колишньої співмешканки [PERSON] (а.с.8). Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03.11.2020 року видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , на строк шість місяців, яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонено наближатися на відстань 300 метрів до [PERSON] , а також її місця проживання, роботи та інших місць її відвідування, заборонено вести телефонні розмови, здійснювати листування або контактувати через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб із [PERSON] (а.с.9-11). Заочним рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27.11.2020 року визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] (а.с.18-22). Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20.07.2021 року видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , на строк шість місяців, яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонено наближатися на відстань 300 метрів до [PERSON] , [PERSON] , а також їхнього місця проживання, роботи та інших місць її відвідування; заборонено вести телефонні розмови, здійснювати листування або контактувати через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб із [PERSON] , [PERSON] (а.с.12-17). Відповідно до листа Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 16.07.2021 року, [PERSON] за результатами засідання комісії з питань захисту прав дітей відмовлено у встановленні участі у вихованні малолітньої [PERSON] , у зв`язку з тим, що протягом 2020-2021 р.р. він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, відкрито кримінальне провадження відносно нього, у суді перебуває заява [PERSON] про видачу обмежувального припису, під час проведення психологом роботи з малолітньою [PERSON] з`ясовано, що у дитини по відношенню до [PERSON] як батька виявлене негативне ставлення (а.с.60). Згідно з листом Запорізького міського центру соціальних служб від 28.01.2022 року вих.№278/03-04, з малолітньою [PERSON] було проведено психологічну консультацію. В інтерв`ю дитина повідомила, що боїться тата, який приходить з молотком і ножем до них з мамою дому, б`є бабусю і маму, нецензурно лається і ображає їх. Рівень психологічного насилля, що відчуває дитина, є високим (а.с.61). У провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя знаходяться два кримінальних провадження за ст.390-1 КК України відносно [PERSON] і одне кримінальне провадження ч.1 ст. 125 КК України за фактом нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень. Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою\~статті 3\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству»\~визначено перелік\~осіб,\~на яких\~поширюється дія\~законодавства про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству незалежно\~від факту\~спільного проживання,\~серед яких\~-\~подружжя,\~батьки (мати,\~батько)\~і дитини\~(діти), дід (баба) та онук (онука). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: - домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; - фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне і фізичне насильство, а щодо їхньої дитини психологічне насильство. Під час судового розгляду було встановлено випадки вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно [PERSON] , зокрема, і у присутності малолітньої дитини. За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт неодноразового звернення [PERSON] до правоохоронних органів з підстав вчинення [PERSON] домашнього насильства свідчить про тривалий та невирішений конфлікт між ними, а відносини між учасниками справи на час розгляду справи не покращилися. Суд, враховуючи встановлені обставини та надані сторонами докази, вважає встановленим обставини про факти насильства [PERSON] щодо заявника та малолітньої дитини [PERSON] . Зважаючи на тривалість та системність протиправної поведінки [PERSON] , суд виходить з того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії відносно заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому доводи заявника про ризик продовження кривдником таких дій відносно неї у присутності малолітньої дитини, а отже і необхідність застосування обмежувального припису, є обґрунтованими. Такий висновок відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним зокрема у Постановах від 22 вересня 2020 року у справі №520/13677/19, від 26 лютого 2020 року у справі №154/1692/19. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях, зокрема Мудрик проти Республіки Молдова, скарга № 74839/10), неодноразово вказував, що домашнє насильство та певна бездіяльність держави відносно кривдника може свідчити про порушення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Визначення формою домашнього насильства над дитиною у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» і випадку, коли дитина стала свідком (очевидцем) насильства, та встановлення судом обмежувального припису із застосуванням заходів тимчасового обмеження прав кривдника, визначених частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. На підставі встановлених обставин справи та оцінки фактів небезпеки (ризиків), суд дійшов висновок, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи та доказами, з яких вбачається вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо своєї колишньої співмешканки у присутності малолітньої дитини, і відсутність зміни своєї поведінки. А тому пріоритет має бути надано безпеці постраждалої особи, а не правам кривдника, поведінка якого переходить у більш жорстку форму. Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у подібній справі № 766/13927/20-ц, провадження № 61-17471св20. Таким чином, зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства та з урахуванням встановлених по справі обставин, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved