Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

14.12.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , який був її батьком. В наслідок смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] на випадок смерті залишив заповіт, яким заповів усе своє майно [PERSON] . При зверненні до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за заповітом, позивачка отримала відмову. Відмова обґрунтована відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Право власності за [PERSON] на цей будинок в державному реєстрі прав на нерухоме майно не зареєстровано. Відтак, [PERSON] просила визнати за нею право власності на житловий будинок в порядку спадкування по заповіту. Ухвалою суду від 16.12.2021 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.26). В підготовче судове засідання позивачка та її представник адвокат Сидоренко Ю.В. не з`явилися. Представник направив заяву про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 70). Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, 25.01.2022 направила відзив на позовну заяву. В якому визнала позовні вимоги позивачки [PERSON] , яка являється її дочкою та дочкою спадкодавця [PERSON] . Зазначила, що вона як дружина спадкодавця не претендує на спадщину в порядку закону після смерті чоловіка. Просила провести розгляд справи у її відсутність (а.с. 68). В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3. ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку про ухвалення рішення в підготовчому засіданні, оскільки відповідачі визнали позовні вимоги в повному обсязі до початку розгляду справи. Позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, наступне. [INFO] в с.Осове Миргородського району Полтавської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8). Померлий [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05.08.1979, щодо підтвердження дошлюбного прізвища, згідно з яким при укладенні шлюбу 05 серпня 1979 року вона змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.6,7). Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема на будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . За заповітом, складеним [PERSON] [INFO] , його дочка [PERSON] , отримує в спадок все його майно, зокрема й будинок що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.9). Приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Карбаном Є.О. 18.08.2017 заведено спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48815335, але постановою від 23 жовтня 2017 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує право власності на будинок, належний Стукало [PERSON] , та тим, що право власності за ним не зареєстроване (а.с.10,11). Згідно з довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 27 липня 2021 р. №490-Т, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] в ДКП «Миргородтехінвентаризація» не зареєстровано (а.с.21). Але відповідно до даних виписки з погосподарських книг №2985/01-54 від 26.07.2021 с. Осове Миргородського району Полтавської області [PERSON] , є власником та головою домогосподарства по [ADDRESS] (а.с.12-19). Згідно з копією технічного паспорту, спірний житловий будинок побудований до 1917 року. У 1952 році до нього добудована прибудова. Питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженої наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5 підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства, чинного на момент виникнення права власності, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації. За п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, у разі реєстрації збудованого до 1917 році будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації. З урахуванням того, що будівництво вищезазначеного житлового будинку, який є об`єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства і що на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований, проте спадкоємець не може оформити належне йому право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня, наявні правові підстави для визнання за [PERSON] права власності на цей будинок у порядку спадкування за заповітом. Іншим спадкоємцем є [PERSON] , дружина померлого, але вона на спадщину не претендує, про що зазначила у відзиві. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.2 п.1 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права. Крім того. п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності № 20 від 22.12.1995 року судам слід мати на увазі, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визнання права власності на майно. Враховуючи перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з господарськими будівлям та спорудами підтверджений, а тому зазначений будинок входить до складу спадщини після смерті останнього. Позивачка, яка є спадкоємцем за заповітом, вчинила дії по прийняттю спадщини, тому вона набула право на вищезазначений житловий будинок в порядку спадкування. Це право відповідачкою визнається і не оспорюється. Оскільки право позивачки на оформлення її спадкових прав на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами порушено, то воно підлягає судовому захисту. Позовні вимоги позивачки не суперечить закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню в повному обсязі. В зв`язку з тим, що позивачка не заявляє вимоги про стягнення з відповідачки на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved