Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

в липні 2021 року ТОВ «Теплопостачсервіс» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача суму заборгованості за : -оплату житлово - комунальної послуги з централізованого опалення у розмірі 20 246,55 грн; -інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення у розмірі 3 839,08 грн; -три проценти річних нарахованих на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення 1 706,13 грн; -оплату житлово - комунальної послуги з гарячого водопостачання у розмірі 16 234,19 грн; -інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з гарячого водопостачання в розмірі 3 372,15 грн; -три проценти річних нарахованих на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з гарячого водопостачання в розмірі 1 413,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Між Позивачем та Відповідачем договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладений, однак позивач зазначає, що не зважаючи на його відсутність відповідач споживає надані житлово-комунальні послуги. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , споживає комунальні послуги, однак в період з лютого 2017 по червень 2021 у останнього утворилась заборгованість по оплаті центрального опалення у розмірі 20 246,55 грн та постачання гарячої води у розмірі 16 324,19 грн. В зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань по оплаті за житлово-комунальні послуги позивач просить стягнути в судовому порядку суму заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, а також з врахуванням положень ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати. Ухвалою судді Голосіївського районного суд у м. Києва Кахно І.А. від 13.07.2021 року залишено позовну заяву без руху. Ухвалою судді Голосіївського районного суд у м. Києва Кахно І.А. від 05.08.2021 року відкрито провадження у справі. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2021 року справу передано на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03.11.2021 року прийнято справу до свого провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. 08.02.2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач проти задоволення позову заперечує та вказує, що позовну заяву подано до суду 02.08.2021 року, а отже оспорювані відносини можуть лише стосуватись строків, що виникли у період з 02.08.2018 року до 02.08.2021 року. Щодо відносин які виникли до 02.08.2018 року відповідач заявляє про сплив позовної давності. Крім того, відповідач вказує, що твердження позивача про наявність боргів у відповідача з лютого 2017 року по червень 2021 року є неправдивою інформацією та зазначає, що борги за опалення обмежені сумою у розмірі 13 548,00 грн, і це борги за опалення, які виникли взимку 2014-2015 та 2015-2016 років. Відповідач заперечує надання послуг позивачем, та посилається на те, що якість наданих послуг не відповідає технічним умовам. На звернення відповідача щодо порушення умов постачання позивач не реагує. Відповідач заявляє про сплив позовної давності за опалювальний період 2014-2015 та 2015-2016 роки. Також зазначає, що суму боргу позивачем належним чином не обґрунтовано. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2293649 від 11.04.2013 року та договором дарування квартири від 11.04.2013 року. ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Як встановлено судом, 04.10.2007 р. між експлуатуючою організацією «ТОВ «Ліко-житлосервіс» та [PERSON] було укладено договір про проведення розрахунків за водопостачання та водовідведення за показниками квартирних приладів обліку споживання холодної та гарячої води. В квартири за адресою: [ADDRESS] , були встановлені засоби обліку гарячого водопостачання, які опломбовані та прийняті до експлуатації. 27.09.2017 р. засоби обліку гарячого водопостачання були замінені на нові, що підтверджується відповідним Актом про опломбування Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що відповідач не виконує належним чином своїх зобов`язань, у зв`язку з чим, в період з лютого 2017 по червень 2021 у останнього утворилась заборгованість по оплаті центрального опалення у розмірі 20 246,55 грн та постачання гарячої води у розмірі 16 324,19 грн. На підтвердження своїх доводів надав суду довідку про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання. Згідно з ч. 6 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ) та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630. Відповідно до п.11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Відповідно до п.18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно із п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством. Згідно із п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. На підставі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. При цьому, відсутність укладеного між сторонами Договору в період утворення заборгованості не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати за спожиті комунальні послуги. Як встановлено судом в ході розгляду справи позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з опалення за період з лютого 2017 р. по червень 2021 р. в розмірі 20246,55 гривень, інфляційні втрати в сумі 3839,08 гривень та 3% річних в розмірі 1706,13 гривень. Відповідач просить застосувати до вимог позивача положення ст.267 ЦК України та відмовити у задоволенні позовних вимог за період до 02.08.2018 р. в зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України). Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. За змістом норми частини 1 статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14). Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі № 6-75цс15, формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не лише з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Згідно з частин 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Однак, пунктом 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин, дія якого триває в даний час. Отже, позивач звернувшись до суду 08.07.2021 р. дотрималась положень закону щодо строків позовної давності, пред`явивши вимоги по оплаті за надані послуги за період з лютого 2017 р. (оплата здійснюється до 20 числа березня) по червнеь 2021 р. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості за послуги з опалення за період з лютого 2017 року, включаючи 3% річних та інфляційні втрати за цей період. Однак, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за надані послуги з гарячого водопостачання не підлягають задоволенню в зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Як встановлено, судом в квартирі відповідача встановлені лічильники гарячої води, а отже нарахування оплати за надані послуги повинно здійснюватись відповідно до показників лічильників. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить інформації щодо методики нарахування заборгованості, а отже суд позбавлений можливості прийти до обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру заборгованості були враховані показники лічильників води. З огляду на викладене, вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial