Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якому вказує, що при вчиненні виконавчого напису порушено вимоги законодавства, а саме, ПАТ КБ «ПриватБанкк» не подано документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, ненадсилання ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, що свідчить про існування спору щодо розміру заборгованості. 04.09.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 2563 про звернення стягнення на нерухоме майно будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , яка є майновим поручителем [PERSON] . З вказаним виконавчим написом позивач не згодна, так як вважає, що нотаріусом не дотримано вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, оскільки виконавчий напис вчинено за відсутності документів, на підставі яких могла виникнути заборгованість, а його період перевищує три роки. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визнати виконавчий напис від 04.09.2019 р. реєстраційний № 2563, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на нерухоме майно будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , таким, що не підлягає виконанню. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» представника у судове засідання не направив, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином. Третя особа приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 18 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ROZ0GA00000740, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу за первісним позовом [PERSON] кредит у сумі 40000 доларів США, строком до 17 травня 2017 року, зі сплатою 11,04 % відсотків річних. За цим договором [PERSON] зобов`язався повернути кредит у встановлений строк та сплачувати відсотки на умовах передбачених договором (т. 1, а. с. 9-12)». Відтак, очевидним є, що зазначена заборгованість стягнута судом внаслідок невиконання зобов`язань за кредитним договором № ROZ0GA00000740. 18 травня 2007 року, між [PERSON] та Відповідачем укладено договір іпотеки. Згідно п. 35.2 Договору іпотеки, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язання Іпотекодавцем за кредитним договором № ROZ0GA00000740. 04.09.2019 року за зверненням ПАТ КБ «ПриватБанк», приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 2563 про звернення стягнення на нерухоме майно будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , яка є майновим поручителем [PERSON] . В подальному, головним державним виконавцем Здолбунівского відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Примаком Костянтином Миколайовичем відкрито виконавче провадження №67999669, про примусове виконання виконавчого напису №2563 вчиненого 04.09.2019 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на нерухоме майно будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , яка є майновим поручителем за зобов`язанням [PERSON] . Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за №1172. Відповідно до п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, її розмір, безспірність заборгованості боржника, та які встановлюють факт прострочення виконання зобов`язання, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки тільки первинні документи є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Слід зазначити, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яким встановлено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 10.11.2021 у справі № 758/14854/20, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Доказів подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність заборгованості, одержання або неодержання письмової вимоги про усунення порушень ПАТ КБ «ПриватБанк» та нотаріусом не надано. Також, з огляду на надані позивачем докази, існування спору щодо заборгованості також підтверджується рішенням Апеляційного суду Волинської області від 23 жовтня 2017 року у справі №158/1347/15-ц, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором № ROZ0GA00000740 укладеним 18 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . Як вбачається з зазначеного рішення, судом стягнуто з [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» кредитну заборгованість в сумі 14042,62 доларів США, що еквівалентна 298405 грн. 68 коп. і складається з: 13275,66 доларів США - заборгованості за кредитом; 420,09 доларів США - заборгованості по процентах за користування кредитом; 240 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 2270 грн. 99 коп. - пені. Пред`явивши позовну заяву, ПАТ КБ «ПриватБанк», скористався правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, відтак такими діями банк на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання - строки повернення кредиту. Відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 5.1, 7.1 Кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання, тобто, в повній мірі скористався своїм правом визнання терміну повернення кредиту таким, що настав, правом вимагати дострокового повернення всієї суми отриманого кредиту, нарахованих процентів та інших нарахованих за договором платежів. Таким чином, після прийняття рішення Апеляційного суду Волинської області від 23 жовтня 2017 року у справі №158/1347/15-ц, Відповідач втратив право нараховувати проценти і штрафні санкції передбачені Кредитним договором (зазначене повністю відповідає висновкам, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12). З огляду на це розмір заборгованості відповідача за кредитним договором міг становить 13935,75 доларів США та 2270,90 грн., згідно рішення суду, що на момент вчинення виконавчого напису еквівалентно 352435,11 грн. згідно офіційного курсу НБУ. Проте, сума заборгованості заявлена кредитором при вчиненні виконавчого напису 1672797,03 грн., що значно перевищує розмір фактичної заборгованості визначений рішенням суду, що також підтверджує існування спору щодо розміру заборгованості. Оскільки станом на дату звернення відповідача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису та на дату вчинення спірного виконавчого напису у відповідача як кредитора право вимоги до Боржника по сплаті процентів за користування кредитом, нарахованих за період після пред`явлення вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, було відсутнє, то кредитор у заяві про вчинення виконавчого напису щодо цієї заборгованості фактично заявив право вимоги на стягнення заборгованості, якої не існує, що узгоджується з постановою КГС ВС від 25.11.2021 у справі №916/1315/18. Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, як свідчать обставини справи, виконавчий напис вчинено із порушенням норм чинного законодавства. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо судових витрат, судом встановлено, що з метою захисту своїх інтересів [PERSON] змушена звернутися за професійною правничою допомогою до адвоката Нікольченко Б.Б. За умовами укладеного з адвокатом договору від 11 січня 2022 року, безпосередній зміст правничої допомоги Адвоката за цим Договором полягає в забезпеченні реалізації прав Клієнта, наданні йому правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, у цивільній справі за позовом Клієнта про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення заборгованості з Клієнта за оскаржуваним виконавчим написом, захист і представництво Клієнта в судах (місцевому суді, апеляційному суді), органах примусового виконання (державні виконавчі служби, приватні виконавці), інших видів правової допомоги. Згідно п.2.2 договору про надання правничої допомоги від 11 січня 2022 року, гонорар за договором визначений сторонами в розмірі 15000,00 гривень. Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» (Заява №4494/07), Суд зазначає, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, представник представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin v. Ukraine), п. 97). Слід зазначити, що відповідно постанови КАС ВС від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Відтак, розмір витрат на правничу допомогу є обгрунтованим. Також, судом встановлено, що позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. При цьому, в мотивувальній частині рішення суду зазначено, що у зв`язку з задоволенням позову, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved