Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

У жовтні 2017 р. до Іллінецького районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] .Решта часток зазначеної квартири належить відповідачці [PERSON] (1/4) та їх донькам [PERSON] і [PERSON] по 1/4 частці кожній.Квартира складається з 3-х кімнат, житловою площею 57,80 кв.м., її загальна площа становить 83,80 кв.м. Шлюб між сторонами розірваний у 2002 р., після чого відповідач разом з доньками переїхала проживати у м. Бердичів до своєї матері.Позивач неодноразово пропонував відповідачу вирішити питання переоформлення її частки на його ім`я, однак остання відмовляється вчиняти зазначені дії у добровільному порядку, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2017 р. постановлено відкрити провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання відповідачем відзиву на позов та позивачем письмової відповіді на такий відзив. 02 травня 2018 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у змісті якого остання заперечуючи проти позову, зазначає, що квартира [ADDRESS] приватизована на чотирьох осіб (позивача, відповідача та їх двох спільних дітей - [PERSON] і [PERSON] ), у зв`язку із чим 1/4 частка позивача у даному об`єкті нерухомого майна є незначною, з огляду на зазначене у задоволені позову просить відмовити. Крім того, відповідач ставить під сумнів грошову вартість 1/4 частки даного нерухомого майна, яка наведена позивачем у змісті позовної заяви. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 травня 2018 р. постановлено призначити у справі судову будівельно-технічну експертизу із визначення ринкової вартості 1/4 частини квартири [ADDRESS] , провадження у справі зупинене на час проведення експертизи. 16 травня 2018 р. до суду надійшов позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності позивача на 1/4 частку у спільному майні. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 червня 2018 р., у зв`язку із поверненням експертом до суду матеріалів справи без виконання, постановлено відновити провадження у справі та призначити справу до судового розгляду. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2019 р. постановлено прийняти до розгляду позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та залучено останню до участі у даній цивільній справі. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 січня 2020 р. постановлено призначити у справі судову будівельно-технічну експертизу із визначення ринкової вартості 1/4 частини квартири [ADDRESS] , провадження у справі зупинене на час проведення експертизи. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 01 квітня 2020 р., у зв`язку із надходженням до суду матеріалів справи із висновком експерта, провадження у справі відновлено та справа призначена до судового розгляду. 31 серпня 2020 р. до суду від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] надійшла заява про закриття провадження у справі, в частині її позовних вимог до первісного позивача у зв`язку із укладення мирової угоди. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 вересня 2021 р. постановлено прийняти дану цивільну справу до провадження у новому складі суду. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2022 р. провадження у справі, в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні постановлено закрити. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2022 р. постановлено підготовче провадження у справі закрити та справу призначити до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, натомість подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу за його відсутності, відносно винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про день, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації, проживання, у зв`язку із чим, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням статтями 280-281 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані ЦК України та іншими нормативно-правовими актами. Так, позивачу [PERSON] , відповідачу [PERSON] та їх спільним донькам [PERSON] ( [PERSON] ), [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Дашівським комбінатом комунальних підприємств Іллінецького району Вінницької області 14 липня 2000 р., зареєстрованого в Тульчинському міжрайонному БТІ 14 липня 2000 р., записане в реєстраційну книгу за № 13-1839. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1647683705212 (а.с. 7). 30 серпня 2002 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, про що у Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблений актовий запис за № 92 та відділом реєстрації актів громадянського стану Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області видане свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 30.08.2002 р. (а.с. 17). 10 лютого 2020 р. між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) укладений договір купівлі-продажу частки квартири, зареєстрований в реєстрі за № 153 та посвідчений приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюком Т.Є. (а.с. 189-190). Згідно умов пункту 1.1. Даного Договору продавці у рівних частинах кожна, а саме по 1/4 (одній четвертій) частці передали у власність (продали), а покупець прийняв у власність (купив) 1/2 (одну другу) частки чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до пункту 2.1 Договору за домовленістю сторін цей продаж вчинено за 100 000,00 (сто тисяч гривень 00 коп.) грн., які продавці отримали від покупця в рівних частках кожна повністю до підписання цього договору. Зазначене додатково підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.02.2020 р. за №№ 199691772, 199691820 (а.с. 191-192). У відповідності до висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 25.03.2020 р. № 537 ринкова вартість земельних поліпшень, господарських будівель та споруд, квартири [ADDRESS] , станом на день проведення дослідження становить 51 005,00 (п`ятдесят одна тисяча п`ять гривень 00 коп.) грн. (а.с. 144-180). 07 грудня 2021 р. позивач [PERSON] здійснив перерахування на депозитний рахунок суду грошової суми вартості 1/4 частини квартири [ADDRESS] , яка належить відповідачу [PERSON] у розмірі 51 005,00 (п`ятдесят одну тисячу п`ять гривень 00 коп.) грн., що підтверджується квитанцією № 39 від 07.12.2021 р. (а.с. 246). З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. У відповідності до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1 та 2 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 ЦК України). Змістом частини 1 статті 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до змісту частини четвертої цієї статті якщо порядок володіння та користування спільним майном відповідно до часток співвласників у праві спільної часткової власності визначений рішенням суду, він є обов`язковим і для особи, яка згодом придбає у праві спільної часткової власності на це майно. Положеннями статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 р. у справі № 908/1754/17 (провадження № 61-6929св21) наведений висновок, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») у статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення праваособи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини 1 статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення праваособи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. Таким чином, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення правана частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. При цьому висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Зазначені правові висновки у подібних правовідносинах наведені у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 18 липня 2019 р. у справі № 210/2236/15-ц (провадження № 61-33924св18), від 19 жовтня 2019 р. у справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) та від 26 грудня 2019 р. у справі № 303/4849/16-ц (провадження № 61-27907св18). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що частка позивача у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] становить 3/4, при цьому відповідача - 1/4 відповідно, отже є незначною; виділ даної частки відповідача натурі відповідно до технічних характеристик житла є неможливим, позивач попереднього вніс вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, у зв`язку із чим припинення права власності відповідача на спірне майно не завдасть істотної шкоди інтересам останній, спільне володіння і користування сторонами даним майном є неможливим, при цьому відповідач тривалий час у зазначеній житловій квартирі не проживає та не несе витрат по утриманню даного нерухомого майна. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про припинення права на частку у спільному майні слід задовольнити, припинити право власності відповідача [PERSON] на належну їй 1/4 частку квартири [ADDRESS] , що перебуває у спільній частковій власності сторін, визнати право власності на дану частку у спільного майна за позивачем із стягненням з останнього на користь відповідача вартості даної частки у розмірі 51 005,00 (п`ятдесят одна тисяча п`ять гривень 00 коп.) грн. У змісті статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З даного приводу суд вважає за необхідне наголосити на тому, що обов`язок доказування і подання доказів відповідно до статті 81 ЦПК України покладається на сторони, суд лише сприяє їм у вчиненні процесуальних дій з метою встановлення обставин справи. У відповідності до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов про припинення права на частку у спільному майні є обґрунтованим, оскільки підтверджуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, а отже є таким, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved