Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13.07.2017. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . В даний час вона має намір поїхати на відпочинок до країни Польща , разом з донькою [PERSON] в тому числі і для зустрічі з батьком [PERSON] , який не заперечує проти вказаної поїздки, однак оформити документи на виїзд доньки у нього не має можливості. Просить надати їй дозвіл на виїзд її доньки [PERSON] , [INFO] у Польщу на відпочинок за для підвищення рівня світогляду дитини, духовного та морального розвитку, для зустрічі з батьком [PERSON] на строк 6 (шість) днів (з 21.03.2022 по 26.03.22). Позивач в підготовче засідання не з`явилася, проте надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання також не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. Так судом встановлено, що позивачка з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.10.2012 року, який було розірвано рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 13.03.2017. Відповідно до авіа квитків [PERSON] та [PERSON] планують подорож до м. Ворслава 21.03.2022 та повернення до м. Києва 25.03.2022 , однак для цього необхідна згода батька, який на даний час не може дати згоди так як перебуває у Полші на заробітках. У відповідності до абзацу 3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. За змістом положень ст. ст. 141, 150-152, 155, 157 СК України, батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, зобов`язані забезпечити їй належні виховання, розвиток, матеріальне забезпечення, за загальним правилом питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Спір з приводу участі батьків у вихованні дитини, в тому числі спір з приводу відсутності згоди одного з батьків дитини на тимчасовий її виїзд за кордон у супроводі іншого з батьків, вирішується судом. Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред`явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Як зазначено в позовній заяві позивачка разом із донькою [PERSON] мають намір відвідати країну Польшу для зустрічі з батьком дитини [PERSON] , однак без згоди батька, не може цього зробити відповідно до вимог ст. 313 ЦК України, що зазначає - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не заперечує щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу батька. Таким чином, обставин, які обмежують право неповнолітньої дитини на виїзд за межі України суд не вбачає, виїзд за кордон не суперечить інтересам дитини, а тому, дійшов висновку про можливість задоволення позову.

Outcome: approved