Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

покликаючись на виникнення незапланованих додаткових витрат, пов`язаних з розвитком спортивних та інтелектуальних здібностей та придбання необхідних ліків для лікування дітей, які перебувають у неї на утриманні, позивач у поданій до суду 26 листопада 2021 року позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання їх дітей разово в сумі 8 767 грн. 90 коп. та зобов`язати відповідача періодично сплачувати на її користь додаткові витрати на утримання їх дітей після їх фактичного понесення. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідач не приймає участі у незапланованих додаткових витратах на лікування дітей, їх оздоровлення та відпочинок, має заборгованість з виплати аліментів, а сплачені аліменти не покривають витрат на утримання дітей. Позивач вважає, що відповідач з урахуванням стану його здоров`я та стабільного заробітку має можливість оплатити половину додаткових витрат на дітей. Позивач та її представник адвокат Сулковський Б.П. у поданих до суду заявах позов підтримують повністю. Відзив на позовну заяву відповідач не подав, у поданій до суду заяві позов визнає частково, долучив квитанції про погашення боргу по аліментах. Учасники справи просять справу слухати у їх відсутність. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористалася правовою допомогою. Сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки "ФА Олімп" від 10 вересня 2021 року вих.1 [PERSON] відвідує тренування у "ФА Олімп" з 20 вересня 2020 року, мама [PERSON] займається вихованням дитини за період перебування її в академії, цікавиться досягненнями дитини. Як вбачається з бланку про оплату тренувань з футболу "ФА Олімп" вартість тренувань в академії з вересня 2020 року по жовтень 2021 року становить 9 750 грн. 00 коп. Відповідно до рахунку замовлення № 272 від 04 жовтня 2021 року вартість обстеження [PERSON] у медичній лабораторії "Унілаб" становить 830 грн. 00 коп. Позивач стверджує, що 16 серпня 2021 року нею сплачено за гуртожиток Мирогощанському аграрному коледжу 4200 грн. 00 коп. та благодійні внески у розмірі 1 700 грн. 00 коп. У зв`язку з хворобою [PERSON] був звільнений від занять у Мирогощанському аграрному коледжі з 09 вересня 2021 року по 15 вересня 2021 року. Позивач стверджує, що нею сплачено за лікарські препарати, придбані 13 вересня 2021 року та 15 вересня 2021 року, на загальну суму 1 055 грн. 77 коп. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05 листопада 2021 року № 56352 заборгованість відповідача по аліментах на утримання дітей станом на 01 листопада 2021 року становила 13 121 грн. 89 коп. 24 грудня 2021 року відповідач сплатив позивачу заборгованість по аліментах на утримання дітей у розмірі 10 050 грн. 25 коп., а 03 лютого 2022 року - 4 825 грн. 36 коп. До спірних\~правовідносин підлягають\~застосуванню такі норми права. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції про права дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст.27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Згідно ч.ч.1, 2 ст.141\~СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ст.150\~цього Кодексу зобов`язує батьків піклуватися про виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття /ст.180\~СК України/. Положеннями ст.ст.180, 183, 185 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі; участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Положення ч.1 ст.185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину додаткових витрат на розвиток спортивних здібностей [PERSON] із футболу - 4 875 грн. 00 коп., та половину додаткових витрат, понесених позивачем на оплату лабораторного дослідження у [PERSON] на алергічні проби - 415 грн. 90 коп., оскільки вказані витрати позивача є документально підтвердженими та обґрунтованими. Суд не може стягнути кошти на придбання ліків [PERSON] в сумі 1 055 грн. 77 коп., оскільки їх призначення документально не підтверджено та половину додаткових витрат на оплату гуртожитку, в якому проживав [PERSON] під час навчання в Мирогощанському аграрному коледжі - 2 100 грн. 00 коп., оскільки не надано підтверджуючі документи. В частині стягнення з відповідача половини благодійного внеску за навчання [PERSON] в Мирогощанському аграрному коледжі суд вирішив відмовити з огляду на таке. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про благодійну діяльність та благодійні організації" благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара. Цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах (ст.3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації"). Відповідно до п.3 Порядку отримання благодійних (добровільних) внесків і пожертв від юридичних та фізичних осіб бюджетними установами і закладами освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, культури, науки, спорту та фізичного виховання для потреб їх фінансування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року № 1222 благодійні внески не можуть заміняти плату за надання установами і закладами платних послуг за переліками, визначеними в установленому порядку. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що благодійні внески не є формою оплати за навчання неповнолітніх дітей, а є формою добровільного внеску на розвиток навчального закладу. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17. У задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача сплачувати на користь позивача додаткові витрати на утримання їх дітей у майбутньому після їх фактичного понесення суд відмовляє, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не визначений термін понесення позивачем таких витрат. Враховуючи вищезазначене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач не сплачувала судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.141\~ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в дохід держави у розмірі, визначеному на день подання позову. З огляду на викладене,

Outcome: approved