Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1. 29 вересня 2021 року [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач), третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Шумської міської ради - територіальної громади, Служби у справах дітей Шумської міської ради - територіальної громади, з вимогою про позбавлення батьківських прав та заміну способу стягнення аліментів. 2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 15 серпня 2013 року позивач із відповідачем перебували у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1316. В шлюбі у сторін народились дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 12.01.2016 року шлюб між подружжям розірвано. Відразу ж після розірвання шлюбу позивач із дочкою переїхали проживати у будинок її батьків, який знаходиться у селі Людвище Кременецького району Тернопільської області. Позивач у позові зазначає, що з часу припинення шлюбних відносин відповідач припинив спілкування з дочкою. Останній зовсім не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки Віолетти, її навчання, підготовку до самостійного життя. Він жодного разу не відвідав дочку, не поцікавився її життям, не передавав подарунків, не виділяв ніякої фінансової допомоги, тим самим відсторонившись від виховання дитини. Також не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання. Крім того, з часу припинення шлюбних відносин не відбулося жодного спілкування батька із дочкою. Позивач зазначає, що відповідач не надає дочці доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Комісія з питань захисту прав дитини Шумської районної державної адміністрації на засіданні від 13 жовтня 2020 року попередила відповідача про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання та навчання дитини - [PERSON] . Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Шумської міської ради засвідчує те, що відповідач не бере участі у вихованні дочки [PERSON], не виконує батьківських обов`язків, проживає окремо та займається виключно особистим життям. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , жительки с. Людвище Кременецького району Тернопільської області. Виконавчим комітетом Шумської міської ради Тернопільської області затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , жительки с. Людвище Кременецького району Тернопільської області (рішення № 127 від 11.06.2021 року). Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шумської міської ради на засіданні від 08 червня 2021 року (протокол № 3) визнала неналежним виконання батьківських обов`язків та вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки - [PERSON] , а також рекомендує звернутися до суду для вирішення питання про позбавлення батьківських прав. Крім того, відповідно до заяви від 04.06.2021 року [PERSON] , відмовився від виконання батьківських обов`язків та не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] . Позивач у позові зазначає, що відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Вказує, що відповідно до судового наказу виданого 14 липня 2020 року Шумським районним судом Тернопільської області із [PERSON] на її користь стягуються щомісячно аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дочки [PERSON] , [INFO] Зазначає, що на даний час матеріальне становище позивача значно покращилося, він почав працювати за кордоном. А тому з цієї підстави слід змінити спосіб стягнення аліментів, визначений у судовому наказі Шумського районного суду Тернопільської області від 14 липня 2020 року та призначити у збільшеному розмірі та у твердій грошовій сумі - 3500 гривень, щомісячно. Враховуючи викладене, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] ; змінити спосіб стягнення аліментів, стягувати із [PERSON] , на її користь щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 3500 гривень, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття. 15.12.2021 року від відповідача [PERSON] надійшла заява та доповнення до заяви, згідно яких останній просить суд здійснювати розгляд справи у його відсутність, у зв`язку із незадовільним станом його здоров`я. Проти задоволення позовних вимог заперечує. Вказує на те, що після розлучення із дружиною хотів неодноразово бачитись із донькою, однак позивач цього не дозволяла і дитину йому не показувала. На прохання вислати хоча б фото дитини, відмовила і в цьому. Зазначає, що хотів допомагати матеріально, просив номер банківської карточки позивача, але остання не погодилась. Враховуючи ті обставини, що його донька є малолітньою, та не може критично оцінити ситуацію, приймати рішення та не знає його як батька і вірить виключно словам своєї матері, він не хоче силою змушувати доньку бачитись з ним, щоб не завдати їй психологічної травми. Просить суд не брати до уваги при розгляді даної цивільної справи, заяву подану ним в червні 2021 року до Служби у справах дітей Шумської міської ради, про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Наголошує на тому, що він любить свою дочку, а доводи позивача у позові про те, що він не цікавився життям дитини та припинив спілкування з нею після розірвання шлюбу, не відповідають дійсності. Крім того зазначає, що на даний час з нього стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , згідно судового наказу від 14.07.2020 року в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. На даний час він не має змоги платити більше, оскільки є інвалідом третьої групи, та його дохід в місць становить 2206 грн (пенсійні виплати у зв`язку з інвалідністю), повноцінно працювати він немає змоги, оскільки переніс операцію на головному мозку. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Манчук С.Г. позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задоволити із підстав зазначених у позовній заяві. Крім того, у судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що відповідач вчасно сплачує аліменти визначені у судовому наказі від Шумського районного суду Тернопільської області від 14 липня 2020 року, однак життям дитини не цікавиться, з днем народження її не вітає. Дочка знає, про існування свого біологічного батька, однак справжнім батьком вважає [PERSON] , який її виховує та забезпечує усім необхідним. Коли дитині був один рік відповідач намагався провідати дитину, однак вона його не впустила, оскільки останній перебував в стані алкогольного сп`яніння. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Шумської міської ради Тернопільської області Гаврилюк В.Г. у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову, з мотивів, наведених у висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Шумської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] . Крім того, пояснила, що при затвердженні даного висновку враховувалась і копія заяви відповідача від 04.06.2021 року, згідно якої останній не заперечував проти позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] . Особа, яка надіслала дану заяву не встановлювалась. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився у заяві від 15.12.2021 року просить розгляд справи здійснювати у його відсутність, у зв`язку із незадовільним станом здоров`я. Представник Шумської міської ради Тернопільської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності представника. ІІ. Процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче судове засідання на 18 жовтня 2021 року, у зв`язку із неявкою відповідача підготовчий розгляд справи відкладено на 02 листопада 2021 року, у зв`язку із неявкою відповідача підготовчий розгляд справи відкладено на 18 листопада 2021 року, у зв`язку із неявкою відповідача підготовчий розгляд справи відкладено на 30 листопада 2021 року 4. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду по суті на 15 грудня 2021 року, у зв`язку із клопотанням представника позивача судовий розгляд справи відкладено на 20 січня 2022 року, у зв`язку із клопотанням представника позивача судовий розгляд справи відкладено на 08 лютого 2022 року. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 5. Судом встановлено, що з 15 серпня 2013 року позивач із відповідачем перебували у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1316. 6. [INFO] в м. Тернопіль народилась [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 09 січня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №12. 7. Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 12.01.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 8. Позивач, дошлюбне прізвище якої « [PERSON] », 26 травня 2020 року зареєструвала шлюб із гр. [PERSON] та їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26 травня 2020 року Кременецьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), а.з. №39. 9. Згідно довідки № 164 від 11.05.2021 року виданої Шумською міською радою Тернопільської області вбачається, що [PERSON] , 1990 р.н., разом з дочкою [PERSON] та сином [PERSON] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї також входять: чоловік - [PERSON] , свекруха - [PERSON] . 10. Згідно довідки № 213 від 21.07.2021 року виданої Шумською міською радою Тернопільської області вбачається, що до складу сім`ї позивача [PERSON] , жительки с. Людвище Шумського району Тернопільської області входять: чоловік - [PERSON] 1980 р.н., дочка - [PERSON] 2014 р.н., син - [PERSON] , 2021 р.н. 11. Актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] від 14 липня 2020 року складеного комісією в складі секретаря сільської ради Буздиган Г.С., депутата сільської ради Марценюк В.В., жительки с. Людвище [PERSON] встановлено, що [PERSON] проживає разом із дочкою [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на повному утриманні матері. Батько, [PERSON] , з жовтня 2014 року дитину не відвідував, матеріально не утримував, вихованням дочки не займався. 12. Актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] від 11 травня 2021 року складеного комісією в складі старости Дмитрука А.А. , медичної сестри [PERSON] , жительки с. Людвище [PERSON] встановлено, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] , 1982 р.н., дитиною від першого шлюбу [PERSON] та спільною дитиною [PERSON] , свекрухою [PERSON] . Умови в родині відповідають усім потребам. Дочка [PERSON] забезпечена усім необхідним для проживання та навчання (окреме ліжко, стіл для навчання, місце для відпочинку). Дитина забезпечена одягом, продуктами харчування, шкільним приладдям, дитячими іграшками. 13. Згідно довідки № 166 від 11.05.2021 року виданої Шумською міською радою Тернопільської області вбачається, що [PERSON] по питанню виховання та догляду за дочкою [PERSON] до виконкому сільської ради та старости не звертався, життям дитини з жовтня 2015 року по теперішній час не цікавився. 14. Актом опитування свідків [PERSON] , [PERSON] жителів с. Людвище від 20 липня 2021 року встановлено, що [PERSON] за час проживання дочки [PERSON] у с. Людвище Шумського району Тернопільської області з жовтня 2015 року не відвідував її, життям не цікавився, участі у вихованні не приймав. 15. Згідно характеристики учениці 1 класу Людвищенського НВК «загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» [PERSON] вбачається, що учениця має високий рівень навчальних досягнень з усіх предметів, хороший фізичний і розумовий розвиток, багатий словниковий запас. Дитина має добре розвинену пам`ять, уяву. Під час уроків вона завжди уважна. Учениця дотримується режиму дня, любить малювати, виконувати аплікації. Дитина завжди охайна, забезпечена усім необхідним навчальним приладдям. Мама постійно цікавиться навчанням та вихованням дочки, слідкує за її станом здоров`я. За час навчання дівчинки у першому класі, батько [PERSON] жодного разу не відвідував дитину у навчальному закладі, не цікавився її справами, успіхами у навчанні та не спілкувався ні в телефонному режимі, ні особисто з класним керівником 1 класу. 16. Згідно довідки № 01-37/27 від 14.07.2020 року виданої Людвищенським НВК «загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» вбачається, що [PERSON] з 01.09.2017 року відвідує різновікову дошкільну групу в Людвищенському НВК. За час перебування дівчинки в навчальному закладі батько, [PERSON] , жодного разу не відвідав дитину, не телефонував та не цікавився її справами в дошкільній групі. 17. Згідно довідки № 01-37/50 від 11.05.2021 року виданої Людвищенським НВК «загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» вбачається, що [PERSON] з 01.09.2017 року відвідувала різновікову дошкільну групу в Людвищенському НВК, а з 01.09.2020 року навчається в першому класі навчально-виховного комплексу. За час перебування дівчинки у навчальному закладі її батько, [PERSON] , жодного разу не відвідав дитину, не телефонував та не цікавився її справами в дошкільній групі, успіхами у навчанні особисто або в телефонному режимі у класного керівника першого класу. 18. Із витягу з протоколу № 11 засідання комісії з питань захисту прав дитини Шумської районної державної адміністрації Тернопільської області від 13 жовтня 2020 р., вирішено вважати не доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , жителя м. Тернопіль відносно його малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , жительки с. Людвище Кременецького району Тернопільської. Попереджено [PERSON] , [INFO] , про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання та навчання дитини - [PERSON] , [INFO] . 19. Відповідно до копії заяви від 04.06.2021 року поданої [PERSON] до служби у справах дітей Шумської міської ради вбачається, що останній не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . 20. Рішенням №127 від 11 червня 2021 року виконавчого комітету Шумської міської ради Тернопільської області вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , жителя м. Тернопіль відносно його малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , жительки с. Людвище Кременецького району Тернопільської області. 21. Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Шумської міської ради засвідчує те, що [PERSON] не бере участі у вихованні дочки [PERSON], не виконує батьківських обов`язків, проживає окремо та займається виключно особистим життям. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , жительки с. Людвище Кременецького району Тернопільської області. 22. Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шумської міської ради на засіданні від 08 червня 2021 року (протокол № 3) визнала неналежним виконання батьківських обов`язків та вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , жительки с. Людвище Кременецького району Тернопільської області, а також рекомендує звернутися до суду для вирішення питання про позбавлення батьківських прав. 23. Судовим наказом Шумського районного суду Тернопільської області від 14 липня 2021 року вирішено стягнувати з гр. [PERSON] , жителя [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із 14.07.2020 р. 24. З 06 лютого 2014 року по 14.02.2014 року; з 15 січня 2018 року по 26.01.2018 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у міській комунальній лікарні, що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого. 25. З 12 липня 2020 року по 30.07.2020 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Тернопільській міській комунальній лікарні швидкої допомоги, що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3914. 26. Згідно копії довідки до акта огляду медико - соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 205338, та копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] виданого 07.10.2020 року, вбачається що [PERSON] присвоєна третя група інвалідності довічно. ІV. Оцінка Суду. 27. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 28. Пунктом 6 ч. 1 ст.3 Цивільного Кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності. 29. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 30. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). 31. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). 32. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). 33. За частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 34. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 35. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. 36. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. 37. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). 38. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. 39. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. 40. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. 41. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. 42. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. 43. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 44. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. 45. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 46. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 47. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 48. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 49. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 50. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] позивач [PERSON] посилалась, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки, не приймає участі у її житті, не забезпечує необхідного утримання дитини, не спілкується з нею, що згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Разом з тим в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачем, які б були підставою застосування відносно нього крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Згідно заяви від 15.12.2021 року поданої відповідачам [PERSON] вбачається, що після розірвання шлюбу із дружиною останній вчиняв неодноразові спроби побачити доньку, однак позивач забороняла йому це робити. Зазначає, що хотів допомагати матеріально, просив номер банківської карточки позивача, але остання не погодилась. Враховуючи ті обставини, що його донька є малолітньою, та не може критично оцінити ситуацію, приймати рішення та не знає його як батька і вірить виключно словам своєї матері, відповідач не бажає силою змушувати доньку бачитись з ним, щоб не завдати їй психологічної травми. Просить суд взяти до уваги те, що він не відмовляється від доньки, оскільки любить її та бажає кращого майбутнього. В обґрунтутування позовних вимог позивач посилається на висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Шумської міської ради № 127 від 11 червня 2021 року, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] та заяву відповідача від 04 червня 2021 року подану ним до служби у справах дітей Шумської міської ради, згідно якої останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] . Вирішуючи даний спір, суд не приймає до уваги наданий висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Шумської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вчасно сплачує аліменти на утримання дитини. Крім того, у доповненні до заяві від 15.12.2021 року відповідач при розгляді даної справи просить суд не брати до уваги подану ним в червні 2021 року заяву до служби у справах дітей Шумської міської ради про те, що він не запереречує проти позбавлення його батьківських вправ. Вказує, що неодноразово вчиняв спроби побачити дитину, однак колишня дружина заброняла йому це робити. А в силу стану свого здоров`я, через перенесену операцію на головному мозку йому протипоказано нервуватись, оскільки це може призвести до незворотніх наслідків, навіть смерті. Судом встановлено, що обставини справи не містять в собі доказів, які б свідчили про винне, свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а навпаки свідчать про його бажання бачити та спілкуватися з донькою, приймати участь у фізичному та духовному розвитку дитини, надавати необхідну матеріальну допомогу та підтримку для її виховання. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Оскільки відповідач [PERSON] та його донька [PERSON] проживають окремо, в різних сім`ях, можливості щодо участі відповідача у вихованні дитини є обмеженими. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов`язків, та не забезпечить інтереси дитини, оскільки остаточно розірве її зв`язок із батьком. Враховуючи те, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, а також, з огляду на недоведеність позивачем виключних підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав та виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . 51. Щодо вимоги про зміну способу стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що судовим наказом Шумського районного суду Тернопільської області від 14 липня 2021 року вирішено стягнувати з гр. [PERSON] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із 14.07.2020 р. Згідно заяви відповідача [PERSON] від 14.12.2021 року слідує, що останній на даний час не має змоги сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 3500 грн щомісячно, оскільки є інвалідом третьої групи, та його дохід в місць становить 2206 грн (пенсійні виплати у зв`язку з інвалідністю), повноцінно працювати він немає змоги, через перенесену операцію на головному мозку, що підтверджується виписками із медичних карт стаціонарного хворого, крім того являється інвалідом третьої групи. 52. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 53. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 54. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). 55. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка отримує аліменти вправі звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо необхідності сплачувати аліменти у збільшеному розмірі, може вирішити питання щодо збільшення розміру аліментів. 56. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 57. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). 58. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 59. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). 60. У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Таким чином, суд, враховуючи вищезазначене право позивача на зміну розміру аліментів та зміну способу їх стягнення, не отримав жодного належного та допустимого доказу обставин, що свідчили б про зміну матеріального становища сторін справи, як обов`язкову передумову зміни способу стягнення та розміру аліментів, вважає за можливе відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині позову. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 61. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як у задоволенні позову відмовлено, то, у відповідності до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем. З цих підстав,

Outcome: dismissed