Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та визначення місця проживання малолітніх дітей. Позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачкою [PERSON] , 03 жовтня 2018 року було укладено шлюб, зареєстрований Хустським РВ ДРАЦСу ГТУЮ у Закарпатській області за актовим записом №184, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . За час шлюбу у сторін народилися доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] , [INFO] народився у сторін у попередньому шлюбі сторін, який було розірвано за рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 06.06.2017 року. Шлюбне життя з відповідачкою не склалося. Відповідачка фактично проживає разом із позивачем 8 років, періодично іде з дому, діти залишаються із позивачем. Шлюб між сторонами носить формальний характер. Подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача так і дітей. Постійні приниження, сварки, нецензурні висловлювання відповідачки в адресу позивача та їх дітей унеможливлюють перебування у шлюбі. Між сторонами зникло взаєморозуміння і взаємоповага, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, їх сім`я припинила своє існування, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач [PERSON] просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою [PERSON] , зареєстрованого 03 жовтня 2018 року Хустським РВ ДРАЦСу ГТУЮ у Закарпатській області за актовим записом №184, визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із батьком - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] та стягувати із відповідачки [PERSON] на його користь аліменти на утримання доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково - визнала позов у частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей із позивачем. Заперечила стягнення аліментів на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] . Зазначила, що не має можливості сплачувати аліменти посилаючись на відсутність доходів. Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 03.10.2018 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Хустським РВ ДРАЦСу ГТУЮ у Закарпатській області за актовим записом №184, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Даний шлюб було укладено після розірвання шлюбу сторін 06.06.2017 року. У шлюбі у сторін народилася народилися доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем, знаходяться на його утриманні та вихованні разом із сином сторін [PERSON] , [INFO] , народженого у попередньому шлюбі сторін. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинено. Відповідачка пішла з дому, не бажає зберігати шлюб. Відповідачка не надає належного матеріального утримання дітям, не приймає участі у їх вихованні. Між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей. Позивач та відповідачка не зберегли поваги один до одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Примирення та збереження шлюбу не бажають. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають сторін на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідачка є молодою за віком, працездатною, а тому спроможна сплачувати аліменти на утримання доньок. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов`язок батьків щодо утримання своєї дитини, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 2, 3 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з того, що стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] вирішено рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 06.06.2017 року. Діти сторін: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] . Відповідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: із 1 січня 2022 року - 2100 грн.; із 1 липня 2022 року - 2201 грн; із 1 грудня 2022 року - 2272 грн. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, яка є працездатною, молодою за віком, суд приходить до висновку, що із [PERSON] необхідно щомісячно стягувати на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі по 1500 гривень до досягнення ними повноліття, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Статтею 113 СК України передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Судом встановлено, що місце проживання відповідачки [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , однак, фактично [PERSON] проживала разом із позивачем. Відповідачка схильна до зловживання алкоголем, періодично покидає своє місце проживання та дітей, у зв`язку з чим обов`язки по вихованню та забезпеченню дітей позивач взяв на себе. Згідно з положеннями ст. 160 ч.1 та ст. 161 ч.1, ч.2 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Таким чином, опираючись в першу чергу на інтереси малолітніх дітей, їх вік, та з метою створення нормальних умов для її виховання та розвитку, приймаючи до уваги всі докази та обґрунтування сторін по справі, суд вважає, що з метою максимального забезпечення інтересів дітей, їх захисту і забезпечення турботи про них, беручи до уваги ту обставину, що відповідачка [PERSON] - мати малолітніх дітей залишила дітей по місцю їх проживання із позивачем, не турбується про них, все в сукупності дає суду підстави вважати, що місце проживання дітей слід визначити з батьком - [PERSON] . При цьому суд констатує, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено 908 грн. судового збору. У відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню із сторін порівну, а в частині позовної вимоги щодо стягнення аліментів у відповідності до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 908 грн. слід стягнути з відповідачки [PERSON] на користь держави. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved