Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

АТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно змісту позовних вимог (відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 21 січня 2022 року) позивач просив суд ухвалити рішення, яким: 1) стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за Договором про споживчий кредит №2472_045 від 17.01.2019 року, яка станом на 18.01.2022 року складає 378 621 грн 33 коп, з яких: борг за кредитом - 331 944 грн 32 коп, проценти за користування кредитом - 21 660 грн 75 коп, інфляційні втрати банку за прострочення сплати кредиту - 17 359 грн 40 коп, інфляційні втрати банку за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 2 013 грн 13 коп, 3% річних за прострочення сплати кредиту - 4 812 грн 66 коп, 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 831 грн 07 коп; 2) звернути стягнення на майно, передане у заставу відповідно до договору застави майна №4853, посвідченого 17.01.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Троїцьким С.Є., за реєстровим №47, а саме: транспортний засіб марки КІА, модель Sportage, реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , оранжевого кольору, що належить [PERSON] на користь позивача в рахунок погашення заборгованості Договором про споживчий кредит №2472_045 від 17.01.2019 року, яка станом на 18.01.2022 року складає 378 621 грн 33 коп, з яких: борг за кредитом - 331 944 грн 32 коп, проценти за користування кредитом - 21 660 грн 75 коп, інфляційні втрати банку за прострочення сплати кредиту - 17 359 грн 40 коп, інфляційні втрати банку за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 2 013 грн 13 коп, 3% річних за прострочення сплати кредиту - 4 812 грн 66 коп, 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 831 грн 07 коп, шляхом реалізації предмета застави на електронних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Позов обґрунтовано тим, що між позивачем і відповідачем 17.01.2019 року був укладений Договір про споживчий кредит №2472_045, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі: 526 140 грн 00 коп на придбання транспортного засобу. Кредитні кошти відповідач зобов?язався повернути разом з відсотками у розмірі 13,99 річних до 16.01.2023 року. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами 17.01.2019 року був укладений Договір застави майна №4853, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Троїцьким С.Є. за реєстровим №47. Зважаючи на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 18.01.2022 року складає: 378 621 грн 33 коп, з яких: борг за кредитом - 331 944 грн 32 коп, проценти за користування кредитом - 21 660 грн 75 коп, інфляційні втрати банку за прострочення сплати кредиту - 17 359 грн 40 коп, інфляційні втрати банку за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 2 013 грн 13 коп, 3% річних за прострочення сплати кредиту - 4 812 грн 66 коп, 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 831 грн 07 коп. Ураховуючи вищевикладене, а також неврегулювання спору в позасудовому порядку, Банк звернувся до суду з цим позовом з метою стягнення указаної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави. Ухвалою від 18.08.2021 року суд відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 27.01.2022 року підготовче судове засідання у справі було закінчено, суд призначив справу до розгляду на 08.02.2022 року. До початку судового розгляду на адресу суду надійшла заява представника позивача, у якій він підтримав вимоги заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив їх задовольнити; а також просив суд розгляд справи провести без його участі. До початку судового розгляду на адресу суду також надійшла заява від представника відповідача, у якій він визнав позовні вимоги, а розгляд справи просив провести без його участі. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 17.01.2019 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» і [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит №2472_045, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі: 526 140 грн 00 коп на придбання транспортного засобу. Кредитні кошти відповідач зобов?язався повернути разом з відсотками у розмірі 13,99 річних до 16.01.2023 року. (а.с. 10-15) Метою отримання кредитних коштів було придбання позивачем транспортного засобу, а саме: автомобіля марки КІА, модель Sportage, реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , оранжевого кольору, об?єм двигуна 1591. Відповідно до п.3.2.1 Договору кредит надавався у безготівковій формі шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника кредитних коштів з подальшим перерахунком цих коштів на рахунок продавця. Факт отримання відповідачем кредитних коштів у повному розмірі та у порядку, визначеному умовами кредитного договору підтверджено платіжним дорученням №2472_046 на суму: 526 140 грн 00 коп, копія якого міститься в матеріалах справи. (а.с. 29) Судом також встановлено, що власником транспортного засобу, а саме: автомобіль марки КІА, модель Sportage, реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , оранжевого кольору, об?єм двигуна 1591, є відповідач - [PERSON] , що підтверджено Договором купівлі-продажу автомобіля з використанням банківського кредиту №218188-Y15631 від 29.12.2018 року. (а.с. 23-24) До того ж, судом встановлено, що на підставі Договору застави майна №4853, посвідченого 17.01.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Троїцьким С.Є., за реєстровим №47, указаний автомобіль було передано у заставу у якості забезпечення належного виконання відповідачем умов кредитного договору перед Банком. (а.с. 18-22) У зв?язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору, утворилась заборгованість, яка станом на 18.01.2022 року складає 378 621 грн 33 коп, з яких: борг за кредитом - 331 944 грн 32 коп, проценти за користування кредитом - 21 660 грн 75 коп, інфляційні втрати банку за прострочення сплати кредиту - 17 359 грн 40 коп, інфляційні втрати банку за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 2 013 грн 13 коп, 3% річних за прострочення сплати кредиту - 4 812 грн 66 коп, 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 831 грн 07 коп., що вбачається з розрахунку заборгованості наданої позивачем. Судом також встановлено і не заперечується позивачем, що в рахунок погашення указаної заборгованості [PERSON] перерахував гроші кошти у розмірі: 40 000 грн на користь Банку, що підтверджено випискою від 18.01.2022 року, з підстав цього позивач зменшив розмір позовних вимог. Представник відповідача 08.02.2022 року подав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги Банку, чим підтвердив дійсність розрахунку наявної заборгованості, а також інші обставини, указані позивачем у якості підстав цього позову. Спір між сторонами виник у зв`язку з неналежним виконанням своїх договірних обов`язків відповідача перед позивачем, що призвело до виникнення заборгованості по кредиту та відсоткам за користування ним. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, умовами кредитного договору. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частина 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачає, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п`ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. (частина 7 ст. 20 Закону України «Про заставу») Частина 1 ст. 26 Закону України «Про заставу» передбачає, що заставодавець має право в будь-який час до моменту реалізації предмета застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням забезпеченого заставою зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про заставу» застава припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. Суд наголошує, що згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Ч.1 ст.82 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на визнання відповідачем позовних вимог, а також ураховуючи надані позивачем докази у якості підтвердження розміру наявної заборгованості, суд встановив, що у позивача перед Банком станом на 18.01.2022 року наявна заборгованість за кредитним договором, і яка складає 378 621 грн 33 коп, з яких: борг за кредитом - 331 944 грн 32 коп, проценти за користування кредитом - 21 660 грн 75 коп, інфляційні втрати банку за прострочення сплати кредиту - 17 359 грн 40 коп, інфляційні втрати банку за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 2 013 грн 13 коп, 3% річних за прострочення сплати кредиту - 4 812 грн 66 коп, 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 831 грн 07 коп. Суд приймає до уваги, що відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору, тому при таких обставинах банк має право відповідно до ст. 526 ЦК України вимагати від іншої сторони по договору повернення належних йому грошей, обумовлених процентів за користування. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі, про що 08.02.2022 року на адресу суду його представник подав заяву, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі: 6279 грн 32 коп, що підтверджується меморіальним ордером №8064426511 від 09.06.2021 року, наявним у матеріалах справи (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків витрат по сплаті судового збору та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved