Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

стислий виклад\~позиції позивача У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17.11.2018р. Від шлюбу спільних дітей не мають. Зазначає, що шлюб видався невдалим, оскільки відповідач не виконував шлюбні зобов`язання: не працював, ображав позивачку та її доньку, зраджував та застосовував фізичну силу. Шлюбні відносини припинені з січня 2019 року. У зв`язку з наведеним позивач просить шлюб розірвати та не змінювати прізвище на дошлюбне. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі За ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 26.11.2021р. позовну заяву направлено за підсудністю до Машівського районного суду Полтавської області (а.с.13). Відповідно до ухвали від 20.12.2021р. позовну заяву залишено без руху (а.с.19). 14.01.2022р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.32). Позиції учасників\~судового провадження Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачу копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі направлено за адресою реєстрації, які повернулися 25.01.2022р., оскільки відповідач не проживає (а.с.38), в установлений судом 15-денний строк відзив на позов не направив, але 14.02.2022р. направив клопотання про визнання позову (а.с.45). Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 17 листопада 2018 року зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво серії [NUMBER] від 17.11.2018р. (а.с.7, 26). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Згідно довідки Карлівської міської ради №4096 від 24.11.2021 [PERSON] має такий склад сім`ї: чоловік - [PERSON] , 1998 р.н. (а.с.27). За повідомленням виконкому Михайлівської сільської ради № 02-33/12.01.2020 року відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак не проживає близько 10 років (а.с.31). Мотиви суду Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки спільне життя між позивачкою та відповідачем не склалося, оскільки відповідач ображав позивачку та її доньку, зраджував та застосовував фізичну силу, шлюбні відносини вже фактично припинені, а відтак збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд дійшов висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати. За проханням позивачки залишити їй прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] . Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, а відтак позивачу слід повернути 454 грн сплаченого судового збору з державного бюджету. Водночас, у своєму клопотанні від 14.02.2022р. відповідач просив звільнити його від сплати судового збору, оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи, на підтвердження чого надав довідку до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 707140 від 06.04.2020р. та довідку про отримання допомоги (а.с.46, 47). Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Отже, з огляду на вказану норму відповідач звільнений від сплати судового збору. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.ч.2, 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 р. №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» установлено, що коли обидві сторони у цивільній або адміністративній справі звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в їх фактичному розмірі, але не більше граничних розмірів компенсації таких витрат згідно з додатком; компенсація судових витрат особам, які їх зазнали, здійснюється шляхом перерахування коштів на їх поточні рахунки в банківських установах; підставою для компенсації судових витрат є судове рішення. Компенсація судових витрат у цивільних та адміністративних справах здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення. Отже, з огляду на викладене, враховуючи те, що позов задоволено повністю, але відповідач звільнений від сплати судового збору, а тому решту суми судового збору сплаченого позивачем в розмірі 454,00 грн слід компенсувати позивачу за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved