Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

27.10.2021 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла заява позивачки [PERSON] про перегляд рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 жовтня 2020 року у цивільній справі № 495/4995/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , Затоківської селищної ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: [PERSON] , Головного територіального управління юстиції в Одеській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за нововиявленими обставинами. Подану заяву [PERSON] обґрунтовує наступним. В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувала цивільна справа № 95/4995/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , Затоківської селищної ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: [PERSON] , Головного територіального управління юстиції в Одеській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за нововиявленими обставинами, вимоги якого в процесі розгляду справи були уточнені позивачкою та з урахуванням уточнених вимог якої позивачка просила суд: - визнати незаконним та скасувати рішення ХІ сесії ХХІІІ скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23.07.1999 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,049 га розташовану на [ADDRESS] із оформленням державного акту на право приватної власності. - визнати недійсним та скасувати Державний акт серії І-ОД №073551 на право власності на земельну ділянку площею 0,049 гектарів розташовану на [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №837. - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 24201610 від 07.09.2015 року відносно земельної ділянки із кадастровим номером 5110300000:02:011:0055 за реєстраційним номером - 719603151103. - визнати недійсним договір дарування від 20.09.2003 року та зареєстрований в реєстрі за №5223, укладений між [PERSON] та [PERSON] . - визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №002542 виданий Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів 09.03.2004 року на ім`я [PERSON] . - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 24196574 від 07.09.2015 року відносно земельної ділянки із кадастровим номером 5110300000:02:011:0005 за реєстраційним номером - 719576951103. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 26.10.2020 року відмовлено у повному обсязі у задоволенні уточнених позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Затоківської селищної ради, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Тетяна Юріївна, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Постановою Одеського апеляційного суду від 23.06.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 26.10.2020 року по залишено без змін. Підставою для відмови у задоволенні позову та апеляційної скарги стало те, що нібито позивачкою [PERSON] було власноруч підписано акт встановлення меж в натурі від 31.05.2010 року коли Відповідач [PERSON] виготовляла технічну документацію з встановлення (відновлення) меж в натурі земельної ділянки для ведення садівництва за адресою: [ADDRESS], яка була розроблена Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру». Та при цьому вказано, що [PERSON] не несе відповідальності за невідповідність встановленим межам земельної ділянки існуючому порядку користування. Однак після набрання рішенням законної сили позивачці стало відомо, що згідно висновку почеркознавчої експертизи від 20.10.2021 року підпис у акті встановлення меж в натурі від 31.05.2010 року, на якому ґрунтувалося рішення про відмову у задоволенні вимог, здійснений не [PERSON] а іншою особою. Вищезазначена обставина має значення для вирішення справи і є істотною для постановлення рішення у справі для задоволення позовних вимог та раніше не була відома позивачці [PERSON] . Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 29.10.2021 року прийнято до провадження заяву [PERSON] та відкрито провадження за ново виявленими обставинами. В судове засідання, призначене на 15.02.2022 року сторони не з`явились. 15.02.2022 року від представника позивачки - адвоката Гафійчука С.Д. до канцелярії суду надійшла заява з проханням розгляд справи провести без його участі, зазначає також, що вимоги заяви підтримує та просить задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом надіслання на адресу проживання судової повістки, що підтверджується експрес-накладною від 09.02.2022 року №59000791993448. 05.01.2022 року на адресу суду від [PERSON] надійшла заява у якій остання просить: у відповідності до п. 12 вказаної заяви зупинити провадження; у відповідності до п. 13 вказаної заяви закрити провадження у справі та відмовити у задоволенні позову. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом надіслання на адресу проживання судової повістки, що підтверджується експрес-накладною від 09.02.2022 року №59000791994309. 23.12.2021 року на адресу суду від [PERSON] надійшла заява у якій остання просить: у відповідності до п. 12 вказаної заяви зупинити провадження; у відповідності до п. 13 вказаної заяви закрити провадження у справі та відмовити у задоволенні позову. Представник Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка є правонаступником Затоківської селищної ради, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надіслання судової повістки, що підтверджується експрес-накладною від 09.02.2022 року №59000791992405. Представник Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надіслання судової повістки. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. гідно з п. 1 ч. 2ст. 423 ЦПК України, підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 року № 4, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. За положеннями ч. 3 ст.429ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить висновку, що заява підлягає замовленню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,038 гектарів, розташованої на [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №073550, виданого 24.09.1999 року. Відповідачка [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,049 гектарів, розташованої на [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №073551, виданого 24.09.1999 року. З матеріалів справи вбачається, що на замовлення відповідачки [PERSON] Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» Одеська регіональна філія було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки площею 0,049 га, для ведення садівництва за адресою: [ADDRESS]. Дана земельна ділянка була передана у власність [PERSON] на підставі рішення ХІ сесії ХХІІІ скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23.07.1999 року. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 26.10.2020 року відмовлено у повному обсязі у задоволенні уточнених позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , Затоківської селищної ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: [PERSON] , Головного територіального управління юстиції в Одеській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за нововиявленими обставинами. Вказане рішення суду мотивоване зокрема тим, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки площею 0,049 га, для ведення садівництва за адресою: [ADDRESS], виготовлена на замовлення відповідачки [PERSON] Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» Одеська регіональна філія, містить Акт передачі на зберігання межових знаків власникам суміжних земельних ділянок від 29.07.1999 року земельної ділянки відповідачки [PERSON] , який підписаний також і позивачкою [PERSON] . Окрім того в рішенні зазначалося, що також підпис позивачки [PERSON] міститься в Акті від 31.05.2010 року про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі на зберігання межових знаків для ведення садівництва гр. [PERSON] , що підтверджує, що на час складення технічної документації щодо визначення меж земельної ділянки відповідачки [PERSON] та отримання нею правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку позивачка [PERSON] не заперечувала щодо меж цієї земельної ділянки та її розмірів. Як вбачається з висновку почеркознавчої експертизи від 20.10.2021 року №788/10/2021, підпис від імені [PERSON] , зображення якого міститься у графі «Суміжні землекористувачі та землевласники»» у рядку «Н.В. Жахова» у технічній копії Акту від 31.05.2010 року Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі на зберігання межових знаків для ведення садівництва гр. [PERSON] , виконаний не [PERSON] , а іншою особою, на якому ґрунтувалося рішення про відмову у задоволенні вимог, здійснений не [PERSON] , а іншою особою. Вищезазначена обставина має значення для вирішення справи і є істотною для постановлення рішення у справі для задоволення позовних вимог та раніше не була відома позивачці [PERSON] . Матеріалами справи встановлено, що на підставі рішення Білгород-Дністровського виконкому народних депутатів від 17.08.1971 року за № 509, протоколу правління Ради Садівницьких Товариств масиву «Кароліно Бугаз» від 17.07.1996 року за № 2 за [PERSON] було закріплено земельну ділянку за [ADDRESS] площею 400 м. кв. для ведення садівництва. Даний факт підтверджується довідкою наданою Радою Садівницьких Товариств масиву «Кароліно Бугаз» 20.09.1997 року за № 186. Згідно ст. 22 ЗК України (від 1991 року, який діяв на момент виготовлення документів для державного акту), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Позивачка вказує, що після звернення до землевпорядника ФОП [PERSON] щодо виготовлення технічної документації для надання земельній ділянці кадастрового номеру, їй стало відомо, що площа земельної ділянки згідного Державного акту від 24.09.1999 року серії І-ОД № 073550, лінії, проміри не відповідають фактичній площі земельної ділянки за [ADDRESS] . Вищевказане підтверджуються відповідним листом ФОП [PERSON] разом із додатком (планом меж земельної ділянки) від 05.06.2015 року за № 380-06. Суміжними землевласниками разом із [PERSON] є [PERSON] та дочка Відповідачки - [PERSON] . [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,049 м. кв. із них 0,045 м. кв. під багаторічними насадженнями та 0,004 га. під будівлями, спорудами згідно Державного акту серії 1-ОД № 073551 оформленого на підставі рішення XI сесії XXIII скликання Затоківської селищної ради м. Білгорода-Дністровського Одеської області від 23.07.1999 року. Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 20.09.2003 року [PERSON] подарувала [PERSON] частину своєї земельної ділянки загальною площею 0,03 га. Отже, після укладення вищевказаного договору у [PERSON] мала залишитись ділянка площею 0,019 га., а [PERSON] - мала набути право власності на земельну ділянку площею 0,03 га. Відповідно до відкритої інформації із Кадастрової карти України [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0195 га. із кадастровим номером - 5110300000:02:011:0055. [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0299 га. із кадастровим номером - 5110300000:02:011:0005. В сукупності у [PERSON] та [PERSON] перебувають у приватній власності земельні ділянки загальною площею 0,0494 га., що на 4 м.кв. більше ніж зазначено у Державному акті серії 1-ОД № 073551 та Договорі дарування від 20.09.2003 року. За заявою [PERSON] . Одеською регіональною філією «Центру Державного земельного кадастру» при Державному комітеті України із земельних ресурсів було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки для ведення садівництва за адресою [ADDRESS]. На підставі виготовленої нової документації [PERSON] було надано кадастровий номер її земельній ділянці і зареєстровано право власності на площу, що не відповідає дійсності. Як вбачається з плану меж земельної ділянки [ADDRESS] гр. [PERSON] , частина земельної ділянки, у правовстановлюючі документи [PERSON] . Таким чином в результаті невірних промірів, які були проведені під час виготовлення Державних актів у 1999 році, до правовстановлюючих документів відповідачки [PERSON] увійшла частина земельної ділянка, яка із 1972 року знаходилась у фактичному користуванні [PERSON] . На даний час позивачка [PERSON] позбавлена права володіти та розпоряджатися своєю частиною ділянки у зв`язку із тим, що вона входить безпідставно до правовстановлюючих документах відповідачки [PERSON] . Крім того, як вбачається із оскаржуваного рішення XI серії XXIII скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23.07.1999 року, при прийнятті оскаржуваного рішення Затоківська селищна рада керувався Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 за № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок». Відповідно до п. 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року за № 15-92, Законотворець зобов`язав сільські, селищні, міські Ради народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Будь-які дані щодо продовження строку зазначеного у п. 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року за № 15-92 відсутні. Крім того, сам документ стосувався передачі земельних ділянок громадянам, а не Садівничому кооперативу. Таким чином Затоківська селищна рада ухвалюючи вказане рішення 23.07.1999 року неправомірно послалася на Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 за № 15-92, який мав застосовуватися лише протягом 1993 року. Відповідно до ст. 17 З К України, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з ст. 52 ЗК; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з ст. 56 ЗК; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із ст. 57, 67 Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Передача земельної ділянки у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки на підставі клопотань зазначених підприємств, кооперативів та товариств. До клопотання додаються матеріали, що обґрунтовують розмір земельної ділянки, обчислений відповідно до вимог ч. 6 ст. 5 ЗК. Місцева Рада народних депутатів розглядає у місячний строк зазначені клопотання та матеріали і приймає рішення з цього питання. Як вбачається із контексту ст. 17 ЗК України, даною статтею не було врегульовано питання щодо передачі у колективну власність садівницьким кооперативам., окрім того, ст. 57 ЗК України на яку у рішенні посилається Затоківська селищна рада стосується громадян, тому для того, щоб отримати у приватну власність раніше надану земельну ділянку сама [PERSON] мала звернутися до Затоківської селищної ради із клопотанням про передачу їй у приватну власність земельну ділянку для садівництва. Відповідно до ч. 3 ст. 140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Враховуючи вищевикладене, рішення XI сесії XXIII скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23.07.1999 року в частині видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку 1-ОД № 073551 оформлене на ім`я [PERSON] є незаконним, а тому підлягає в цій частині скасуванню в судовому порядку. Так як, на підставі незаконного рішення XI сесії XXIII скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23.07.1999 року було оформлено державний акт на право приватної власності на земельну ділянку 1-ОД № 073551 на ім`я [PERSON] , було оформлено не у відповідності до ст. 17 ЗК України такий акт є незаконним, а тому підлягає скасуванню в судовому порядку. Таким чином, оскільки [PERSON] на підставі рішення рішення XI сесії XXIII скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23.07.1999 року було оформлено державний акт на право приватної власності на земельну ділянку 1-ОД № 073551 та на цій підставі проведено державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку, відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 24201610 від 07.09.2015 року відносно земельної ділянки із кадастровим номером 5110300000:02:011:0055 за реєстраційним номером - 719603151103 також підлягає скасуванню. З огляду на вищевикладене відповідно до ст. 152 ЗК України, [PERSON] як власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень її прав на землю. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається зі ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Згідно ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов&apos;язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Європейський суд з прав людини зазначив, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року). Враховуючи вищенаведене, надані заявником докази та викладені обставини в його заяві, суд приходить до висновку, що дана обставина є нововиявленою, оскільки була невідома суду під час розгляду справи. В наслідок чого суд приходить до висновку, що судове рішення, яке просить переглянути заявник за нововиявленими обставинами, підлягає скасуванню за нововиявленими обставинами та вважає за необхідне ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявника, відповідно до встановлених нововиявлених обставин. На підставі наведеного та

Outcome: approved