Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

В червні 2021 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказував, що між сторонами був укладений усний договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач свої зобов`язання по сплаті орендної плати не виконував, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість, яка станом на 14.07.2018 становила 22 000, 00 грн. Відповідач зобов`язався сплатити заборгованість до 01.09.2018, про що видав розписку. Проте, відповідач свого обов`язку не виконав, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 28331,08 грн, а також, сплачену суму судового збору. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.07.2021 позов було залишено без руху. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 30.07.2021 провадження у справі було відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив задовольнити. Вказував, що відповідач знімав в оренду частину приміщення, заборгував орендну плату за тривалий період, позивач очікував, що відповідач розплатиться, проте, борг не повернув, на підтвердження суми, відповідач власноруч написав розписку. Позивач зазначав, що він є людиною похилого віку та до останнього намагався мирно врегулювати цей конфлікт, проте, відповідач відмовляється повертати заборгованість, у зв`язку з чим, він змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідач заперечував проти позовних вимог, вказував, що орендував частину приміщення за адресою: [ADDRESS] для здійснення адвокатської діяльності. При цьому, наголошував, що спочатку за пропозицією нотаріусу орендував кімнату площею 9 кв.м. Наголошував, що він неодноразово просив укласти відповідний договір оренди, проте позивач відмовлявся, в подальшому, позивач підняв орендну плату. Вказував, що у нього була заборгованість за декілька місяців, яку він повністю виплатив, про що у нього також наявні розписки. Вказував, що писав розписки, на яких наголошує позивач, проте вони усі були написані під тиском та не відповідають дійсним домовленостям та фінансовим відносинам між сторонами. У задоволенні позову просив відмовити повністю. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. В судовому засіданні позивачем підтверджено, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Сторони визнають, що відповідач користувався частиною приміщень за адресою: [ADDRESS] , за що сплачував позивачу орендну плату. Позивачем було надано розписку, в якій він підтверджує, що станом на 14.07.2018 він має заборгованість перед [PERSON] по орендній платі в сумі 22 000,00 грн та зобов`язується сплатити заборгованість до 01.09.2018. При цьому, в судовому засіданні відповідач визнав, що він писав вказану розписку, проте, зазначив, що писав її під тиском та вважає її такою, що не відповідає дійсним обставинам справи. Натомість, відповідач надав розписку, в якій вказано, що позивач 19.07.2018 двічі отримав по 2600,00 грн, стверджуючи, що ця розписка підтверджує сплату ним частини боргу. Позивач в судовому засіданні зазначив, що точно не пам`ятає обставини написання вказаної розписки, проте, не виключає що відповідач частково сплачував ці платежі, про які він міг забути з урахуванням того, що після цього минуло багато часу. Статтями 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожному гарантоване право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно ч. 1ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як зазначено в ч.1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Окрім того, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. З огляду на викладене, слід зазначити що судовим розглядом встановлено, що між сторонами існували усні домовленості щодо оплатного користування відповідачем частиною приміщення, належного позивачу. При цьому, відповідач власноруч підтвердив, що зобов`язується повернути [PERSON] грошові кошти сплаті орендної плати в розмірі 22 000,00 грн до 01.09.2018. Разом з цим, повернуто було лише частину грошових коштів у розмірі 5200,00 грн, що підтверджується розписками позивача про отримання коштів, наданими відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 611 ЦК України передбачено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання-ч.1 ст.625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 2, 3 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 16 800,00 грн, врахувавши при цьому розписку відповідача про заборгованість в розмірі 22000,00 грн та розписку позивача про повернення двох платежів в розмірі 2600,00 грн кожний. Окрім того, до стягнення підлягають інфляційні збитки за період з 02.09.2018 по 16.06.2021 в розмірі 3753,12 грн та 3% річних в розмірі 1405,68 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача (77% від ціни позову) підлягають стягненню 699,16 грн в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial