Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 8 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис № 4486, відповідно до якого з позивача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» належить стягнути заборгованість у розмірі 26738,92 грн. При ознайомлені з виконавчим провадженням з?ясувалося, що за змістом виконавчого напису заборгованість виникла із відносин позивача з ПАТ «Дельта Банк» на підставі заяви № 004-28549-210913 від 21 вересня 2013 року про відкриття кредитної лінії у сумі 15000 грн. Вказав, що він частково погасив тіло кредиту перед ПАТ «Дельта Банк», ніяких повідомлень про відступлення права вимоги за кредитним договором до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» не отримував, додаткових угод чи договорів з ПАТ «Дельта Банк» чи ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» не укладав. Товариством не надано доказів на підтвердження права здійснювати факторингові операції. Вважає, що під час вчинення виконавчого напису нотаріусом не дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оспорюваний виконавчий напис вчинено за відсутні доказів безспірності заборгованості, нотаріусом факт безспірності заборгованості не перевірявся. Крім того, оспорюваний виконавчий напис вчинено поза межами встановленого законодавством трирічного строку, на кредитному договорі, який не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Оспорюваний виконавчий напис перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П., яким 29 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження № 64010824 про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 27338,92 грн. та прийнято постанову про стягнення з позивача основної винагороди у розмірі 2723, 89 грн., та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 400,00 грн. Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4486, вчинений 8 вересня 2021 року приватним нотаріусом приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, згідно якого з позивача належить стягнути на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість в розмірі 26738,92 грн. Також просив стягнути з відповідача судові витрати. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 21 травня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно зі статтею 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з пунктом 1 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 21 травня 2021 року відповідачу та третім особам, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, направлено копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками за адресою місцезнаходження. 14 червня 2021 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено представнику відповідача, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке надійшло до суду 16 червня 2021 року. 15 червня 2021 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Голяченку І.П., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке надійшло до суду 17 червня 2021 року. 15 червня 2021 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке надійшло до суду 29 червня 2021 року. Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень статті 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Аргументи учасників справи Відзив на позов від відповідача не надійшов. Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи Судом встановлені такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем 8 вересня 2020 року вчинено виконавчий напис № 4486, відповідно до якого звернено стягнення заборгованості за кредитним договором № 044-28549-210913 від 21 вересня 2013 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов?язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 42/К від 06 жовтня 2017 року, було ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», правонаступником усіх прав та обов?язків якого, на підставі договору відступлення права вимоги за кредитними договорами 11/08/2020-Ф від 11 серпня 2020 року, є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Стягнення заборгованості проводиться в період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року в загальному розмірі 26738,92 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 15000,00 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 11738,92 грн. За вчинення виконавчого напису стягнуто плату в розмірі 500,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню, становить 27238,92 грн. Відповідно до пункту 2.4. заяви № 044-28549-210913 від 21 вересня 2013 року, підписаної позивачем та представником ПАТ «Дельта Банк», строк ліміту кредитної лінії встановлено 364 дні. Вказана обставина підтверджується даними виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем 8 вересня 2020 року за № 4486 та заяви № 044-28549-210913 від 21 вересня 2013 року (а.с. 8-9). 29 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. відкрито виконавче провадження № 64010824 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем 8 вересня 2020 року за № 4486. За даними постанови, заборгованість за виконавчим написом, що стягується з боржника, становить 27238,92 грн. Крім того, 29 грудня 2020 року приватним виконавцем Голяченком І.П. прийнято постанови про розмір витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди (а.с.10-12). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши наявні матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. За приписами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до правил вказаної статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Правилами підпунктів 1.1.,1.2. пункту 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5 (далі по тексту Порядок), встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно підпункту 3.1. пункту 3 глави 16 Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до підпункту 3.3 пункту 3 глави 16 Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. За приписами підпункту 3.5. пункту 3 глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Згідно статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов?язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов?язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов?язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тлумачення статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» свідчить, що документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі вчинених нотаріусами виконавчих написів є: б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Положення статті 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідач, будучи обізнаним з позовними вимогами, відзиву до суду не направив, твердження позивача про вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса за відсутності безспірності суми заборгованості не спростував, доказів направлення повідомлення про набуття права вимоги за заборгованістю по кредитному договору, а також доказів направлення вимоги про погашення заборгованості з зазначенням суми заборгованості не надав. Крім того, відповідно до пункту 3.1 глави 16 розділу II Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить 3 роки. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов?язано його початок. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності, відповідно до норм частини 1 статті 261 ЦК України, починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов?язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п?ята цієї статті). Відповідно до пункту 2.4. заяви № 044-28549-210913 від 21 вересня 2013 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», строк ліміту кредитної лінії встановлено 364 дні. Таким чином право вимоги на стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором виникло 21 вересня 2014 року. Виконавчий напис вчинено 8 вересня 2020 року, тобто поза межами трьохрічного строку, встановленого правилами статті 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, в оспорюваному виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року. Оскільки строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов?язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України, то сума стягнення зазначена в оспорюваному виконавчому написі, визначена поза межами трирічного строку з моменту виникнення права на її стягнення. Відповідач не надав суду доказів того, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були подані всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази свідчать про обґрунтованість вимог позивача та наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Висновки за результатами розгляду Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис вчинено за відсутності доказів безспірності заборгованості, поза межами трирічного строку, встановленого законом для вчинення виконавчих написів, а тому заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, підтверджені матеріалами справи і є доведеними. Щодо розподілу судових витрат При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 908 гривень 00 копійок. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, судовий збірв сумі 908 гривень 00 копійок, сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved