Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив: - визнати неправомірним включення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнко Юрієм Петровичем належних та заявлених позивачем до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредиторських вимог на суму 670399,50 грн до кредиторських вимог восьмої черги; - зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Юрія Петровича акцептувати (визнати) кредиторські вимоги [PERSON] , внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом включення акцептованих вимог [PERSON] у розмірі 470399,50 грн (сума зазначена без урахування граничної суми відшкодування) як таких, що підлягають задоволенню у четверту чергу та подати зміни, внесені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», на затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; - вирішити питання судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.04.2015, яке набуло законної сили, задоволено позовні вимоги позивача до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення суми банківського вкладу. 17.09.2015 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації, а 17.12.2015 прийнято рішення про початок процедури ліквідації банку. 18.01.2016 позивач звернувся до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявами (кредиторськими вимогами) про задоволення вимог кредитора на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.04.2015 що набрало законної сили. Згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.04.2016 року за №488 було затверджено перелік (реєстр) вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Довідкою Уповноваженої особи Фонду від 26.01.2018 р. за № 3-131100/689 позивача було повідомлено про включення його кредиторської вимоги на суму 670399,50 грн до восьмої черги вимог кредиторів. Позивач вважає, що включення його кредиторських вимог до восьмої черги вимог кредиторів не відповідає положенням чинного законодавства України, оскільки вимоги позивача виникли на підставі наявності невиконаних обов`язків банку, грошові кошти стягнені з банку судовими рішеннями за порушення договірних умов, а отже з огляду на вимоги ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» мають бути акцептовані до четвертої черги, як вимоги вкладників - фізичних осіб, які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, тобто без урахування граничної суми відшкодування. Ухвалою від 14.11.2019 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб направив до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у відзиві на позовну заяву проти позову заперечила, посилаючись на його безпідставність. Дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.04.2015, яке набрало законної сили, стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] суму вкладу за депозитним договором на загальну суму 694412,00 грн. Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Разом з тим, 17.09.2015 на підставі постанови Національного банку України №612 «Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.09.2015 прийнято рішення № 171 про запровадження тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 18.09.2015 по 17.12.2015 (включно). 17.12.2015 правлінням Національного банку України прийнято Постанову № 898 «Про відкликання банківської ліцензії Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та Кредит», а 18.12.2015 на підставі рішення Виконавчої дирекції Фону гарантування вкладів фізичних осіб № 230 у відповідача розпочато процедуру ліквідації з 18.12.2015 по 17.12.2017 включно. Рішенням Виконавчої дирекції Фону гарантування вкладів фізичних осіб №5175 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на два роки до 17.12.2019 включно. 18.01.2016 року позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» із кредиторськими вимогами, у яких просив визнати його кредитором АТ «Банк «Фінанси та кредит» за заборгованістю, що виникла на підставі вищенаведеного судового рішення. Водночас, як вбачається з довідки (станом на 24.01.2018 року) від 26.01.2018 за № 3-131100/689, у Переліку (реєстрі) вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та кредит» міститься інформація про включення кредиторської вимоги позивача на суму 670399,50 грн до восьмої черги вимог кредиторів. Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон). Також цим Законом регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 45 Закону фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити, зокрема, інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів. Уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Ст. 48, 49 Закону визначені повноваження уповноваженої особи Фонду, які вона здійснює з дня свого призначення, до яких, зокрема, відноситься складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці. Таким чином, з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов`язань банку вважається таким, що настав. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Як встановлено судом, відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, у відповідності до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», опубліковані в газеті "Голос України" 23.12.2015. При цьому, як вже зазначалося вище, позивач 18.01.2016 звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» із кредиторськими вимогами, тобто у межах встановленого ч. 5 ст. 45 вказаного Закону 30-тиденного строку. У свою чергу, згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону уповноважена особа Фонду з дня свого призначення складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону, кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов`язаних із консолідованим продажем активів Фондом; вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб-підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування, а також для забезпечення повернення банкнот і монет, переданих Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними; вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб-підприємців), які не є пов`язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано; вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку; інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб-підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку; вимоги за субординованим боргом. Таким чином, беручи до уваги ту обставину, що вимоги позивача виникли на підставі наявності невиконаних обов`язків банку, грошові кошти стягнені з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» судовими рішеннями за порушення прав вкладника, а отже з огляду на вимоги ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» мають бути акцептовані до четвертої черги, як вимоги вкладників - фізичних осіб, які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом. У той же час, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 серпня 2018 у справі № 826/16044/16, яке набрало законної сили, зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» Ірклієнка Юрія Петровича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема щодо позивача в сумі 175987,50 грн. Розділом 7 Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, яке затверджено Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.08.2017 № 3711, підставами для внесення до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів змін, які підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, є рішення суду, яке набрало законної сили. Внесення змін до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, здійснюється на підставі заяви кредитора про кредиторські вимоги до банку, додатком до якої в обов`язковому порядку має бути копія рішення суду, належним чином засвідчена, з відміткою суду про дату набрання рішенням суду законної сили. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» включити (акцептувати) кредиторські вимоги [PERSON] у розмірі 470399,50 грн. (670399,50-200000,00) як таких, що підлягають задоволенню у четверту чергу та подати зміни, внесені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Натомість інші позовні вимоги позивача щодо визнання неправомірним включення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнко Юрієм Петровичем належних та заявлених позивачем до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредиторських вимог на суму 670399,50 грн до кредиторських вимог восьмої черги, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. Разом із тим, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви про стягнення вират на правову допомогу в розмірі 23000,00 грн., враховуючи наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача надав клопотання про зменшення таких витрат і просить покласти судові витрати на позивача. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У той же час інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, судом враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97). Згідно з п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача надано до суду копію додаткового договору до договору про надання професійної правничої допомоги, умовами якого передбачено розмір гонорару адвоката, а також детальний опис робіт. При цьому, суд окремо зазначає, що ці документи датовані одним днем: 26.03.2019, однак сам опис робіт із зазначенням їх вартості містить події, які на час його підписання, тобто станом на 26.03.2019, ще не настали, зокрема, щодо участі в судовому засідання із незазначенням часу надання послуги та зазначенням суми вартості 4201,60 грн, яка виходить за межі заявленої, тому суд не може врахувати такий детальний опис робіт від 26.03.2019, на підтвердження виконаних робіт та понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial