Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинком за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору міни від 18 березня 2006 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів та копією витягу про реєстрацію права власності. У цьому будинку, крім власниці, також зареєстрована дочка колишнього чоловіка [PERSON] та онук [PERSON] . Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] стверджує, що з 2014 року [PERSON] та її син [PERSON] не проживають у вказаному будинку, що підтверджується актами, складеними за участі свідків та депутата сільської ради, які засвідчені Кам`янопотоківською сільською радою від 23 липня 2020 року та від 04 березня 2021 року. Відповідачі утримання будинку не здійснюють, комунальні послуги не сплачують, їх особистих речей у помешканні не має, натомість позивачка одноосібно змушена нести тягар утримання майна, а тому змушена звернутися за захистом своїх прав, оскільки відповідачі створюють їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження її майном. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 липня 2021 року відкрито провадження у справі №536/1211/21 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2021 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради як орган опіки та піклування. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі №536/1211/21 та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не відомі. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1\~статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що згідно договору міни від 18 березня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович Н. В., [PERSON] передав, а [PERSON] у порядку обміну прийняла житловий будинок [ADDRESS] Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10392312 від 14 квітня 2006 року убачається, що право приватної власності на житловий будинок з господарським будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору міни від 18 березня 2006 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 13 серпня 2019 року Кременчуцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Згідно із довідкою виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради №1140 від 18 червня 2021 року відповідно до запису погосподарської книги сільської ради №011552-1 у [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , 1969 року народження, дочка колишнього чоловіка [PERSON] , 1994 року народження, та онук колишнього чоловіка [PERSON] , 2013 року народження. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до вимог статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Між тим, положеннями статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 ЖК Української РСР). 23 липня 2020 року за підписом сільського голови Кравченко Л., депутата сільської ради Мирної Л. М. та сусідів [PERSON] і [PERSON] , складено акт про те, що у [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] і [PERSON] , але не проживають за вказаною адресою з 2014 року. Окрім того, 04 березня 2021 року за підписом депутата сільської ради Танасійчук Л. М., у присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] , складено акт про те, що зі слів свідків [PERSON] і [PERSON] зареєстровані, але з 2014 року не проживають за адресою: [ADDRESS] . При цьому, рішенням виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області №173 від 19 листопада 2021 року визначено [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування будинком за адресою: [ADDRESS] . Крім того, зазначено, що права малолітнього [PERSON] не порушуються. Таким чином, відповідачі більше року не проживають за місцем реєстрації, а тому такими діями порушують право позивача щодо вільного користування та розпорядження належним йому майном. З огляду на викладене, ураховуючи, що відповідачі за місцем реєстрації фактично не проживають більше року, обов`язків щодо утримання житла не виконують, та те, що права малолітнього [PERSON] не порушуються згідно рішення виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської\~ради,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги позивача\~ [PERSON] \~про визнання\~відповідачів [PERSON] \~і [PERSON] \~ такими, що втратили право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі\~положень статті\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908, 00 грн.

Outcome: approved