Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи та працює черговою по станції в виробничому підрозділі Коростенської дирекції залізничних перевезень регіональної філії "Південно-західна залізниця" АТ «Укрзалізниця». Оскільки вона являється потерпілою від наслідків Чорнобильської катастрофи, то має право на користування пільгами та доплатами передбаченими Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема право на щомісячну доплату до заробітної плати у розмірі двох мінімальних заробітних плат згідно ст. 39 вищевказаного закону. Однак її право на нарахування та отримання коштів у розмірі двох мінімальних заробітних плат, передбаченої Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та ст. 39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" порушується відповідачем. Відповідно до довідки виробничого підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» їй повідомлено, що доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, не нараховується та не виплачується. Оскільки місто Коростень Житомирської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесено до зони радіологічного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, вона має право на щомісячну доплату до заробітної плати у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як така, що працює та проживає у місті Коростень. 01.01.2015 року набрав чинності Закон №67-VІІІ, підпунктом 7 пункту 4 розділу 1, якою виключено статтю 39 Закону №796-ХІІ. Рішенням Конституційного Суду №6-р/2018 від 17.07.2018 року, справа №1-11/2018/15, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий, підпункту 5, абзаци перший-четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76- VІІІ; -частину третю статті 22, частину другу статті 24, частину сьому статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ зі змінами; статтю 53, статтю 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76- VІІІ визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, таким чином відновлено дію ст.37, 39, 48, 50, 54 Закону та вони підлягають застосуванню без обмежень. Відповідно до положень ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ (в редакції, чинній до 01.01.2015 року), громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата в таких розмірах: - у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; - у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Згідно пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1774-VІІІ від 06.12.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017 року. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року за результатами розгляду зразкової справи №240/4946/18. Із змісту статті 19 Конституції України-органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України. Постановою КМУ від 20.09.2005 року №936 «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено порядок виплати доплат за роботу в зоні відчуження, згідно з яким нарахування й виплата доплата за роботу в зоні відчуження проводиться через управління праці та соціального захисту населення місцевих органів виконавчої влади. Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за своєчасність подання розрахункових документів до уповноваженого органу та правильність призначення нарахування компенсаційних виплат та допомоги певних видів. Відповідач на даний час зробити нарахування їй доплат за минулий період відмовляється чим порушує її гарантовані законом та Конституцією України права, внаслідок чого вона змушена звернутись до суду. Просить визнати протиправною бездіяльність виробничого підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західної залізниці» АТ «Укрзалізниця», яка призвела до не нарахування та невиплати [PERSON] щомісячної доплати у відповідності до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язати виробничий підрозділ Коростенської дирекції залізничних перевезень регіональної філії "Південно-західна залізниця" АТ «Укрзалізниця» провести нарахування та виплату [PERSON] з 01.12.2018 року доплати за роботу у зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру 2-х мінімальних заробітних плат, встановлених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, щомісячно. Одночасно просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. 21.12.2021 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 31.12.2021 року. Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», не може бути належним відповідачем у справі , оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відкритому для загального ознайомлення, відсутні відомості про нього, як юридичну особу. У відповідності до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Положення про виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця», що затверджене наказом від 02.11.2021 №338-Н є виробничим підрозділом без права юридичної особи. Таким чином, виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» не має цивільної процесуальної право- та дієздатності. Зазначений код ЄДРПОУ 40081221 не належить виробничому підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця АТ «Укрзалізниця». Позивач відповідь на відзив не подала. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Згідно зі статтями 4, 15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. В частині 2 статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Позивач просить зобов`язати відповідача вчинити дії, а саме провести з 01.12.2018 року нарахування доплати за роботу у зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється саме до нього. Статтею 175 ЦПК України встановлені вимоги до змісту позовної заяви. З зазначеної норми Закону слідує, що визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За результатами розгляду порушеного спору визначається чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. На позивача покладено обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушено вказаним у справі відповідачем, а тому потребують захисту. На підтвердження позовних вимог позивач до позовної заяви подала копію паспорта громадянина України, картку платника податків, посвідчення потерпілого від аварії на ЧАЄС, довідку Коростенського регіону структурного підрозділу Центру з управління персоналом виконавчої філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця»; повідомлення ї дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» №ДН-4-01-4/2587. З аналізу вказаних документів слідує, що позивач має статус потерпілої від аварії на ЧАЄС 3 категорії, що стверджується посвідченням серії [NUMBER] . З 17.08.2010 року [PERSON] працює у виробничому підрозділі Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» і займає посаду чергової по залізничній станції Чоповичі 5 класу та проживає в м.Коростень Житомирської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесено до зон радіологічного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Доплата, передбачена ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу з 08.11.2018 року не нараховувалась та не виплачується. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон № 796-XII). Доплата, передбачена статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не є складовою заробітної плати та не є заробітною платою за особливі умови праці, що включає в себе компенсаційні виплати на відповідний рік, а є соціальною гарантією. Відповідно до п.4 пп.11 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936, якою затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (у редакції Постанови КМУ №759 від 26.10.2016) виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом, доплата особам, які працюють у зоні відчуження, відповідно до статті 39 Закону, постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 року №831 "Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження" проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) за місцем фактичного проживання (перебування) працюючих та непрацюючих громадян. Таким чином, починаючи з 2018 року у підприємств, установ, організацій, які знаходяться на території зон радіоактивного забруднення (крім зони відчуження) відсутній обов`язок подавати до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат на виплату доплат до зарплати відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто відсутні делеговані державою повноваження. Крім цього, зазначений у справі відповідач не має статусу юридичної особи і у нього відсутній обов`язок щодо нарахування та виплати доплати громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення. Рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 не містить застережень щодо порядку застосування статті 39 Закону №796-ХІІ. З урахуванням наведеного відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату позивачеві доплати до заробітної плати, передбаченої статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Отже, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed