Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

12.05.2021 на адресу суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача з подальшим уточненням просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №1360097 у розмірі 35960 грн., з яких 10000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20960 грн. сума заборгованості за відсотками, 5000 грн. сума заборгованості за штрафами, та стягнути судові витрати. Позовні вимоги мотивовані наступним. 07 жовтня 2019 року між ТОВ « Авентус Україна» та [PERSON] укладений кредитний договір №1360097, за умовами якого відповідачеві надано кредит у розмірі 10000 грн., строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом. 23 квітня 2020 року між ТОВ « Авентус Україна» та ТОВ « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу, згідно з яким до ТОФ « ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу, розмір заборгованості відповідача за цим кредитним договором становить 35960 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 10000 грн., заборгованості зі сплати відсотків у сумі 20960 грн. та 5000 грн. штрафи. Враховуючи вищезазначене, позивач просить стягнути з відповідача вказані кошти в загальному розмірі 35960 грн. Відповідачем було подано відзив на вказану позовну заяву, в якій він просить відмовити в задоволенні вказаного позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не підтверджено факт виконання умов кредитного договору первісний кредитором, а саме не підтверджено факт надання грошових коштів відповідачу, та відповідно до умов укладеного договору (п.6) розмір заборгованості за штрафами не може перевищувати 5000 грн., та термін позовної давності за вказаною вимогою сплив, та відповідача взагалі не повідомлено про зміну кредитора та переуступлення права вимоги за укладеним договором факторингу. Позивачем було подано відповідь на відзив, в якому він зазначив, що вірним розрахунком заборгованості є сума заборгованості 35960 грн., яка складається з наступного: 10000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 20960 грн. сума заборгованості за відсотками, 5000 грн. сума заборгованості за штрафами, які він просить стягнути з відповідача, та вказав, що факт надходження коштів відповідачу від первісного кредитора підтверджується листом, та позивач просить стягнути з відповідача суму коштів, що нарахована первісним кредитором до дати укладення договору про відступлення вимоги, та боржника було повідомлено письмовим повідомленням про зміну кредитора, а тому просить позовні вимоги задовольнити у зазначеному розмірі заборгованості, який викладено у відповіді на відзив. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, та позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні вказав, що дійсно кредитні кошти брав, проте їх повернув кредитору, та до суду не надано доказів, що існує будь-яка заборгованість за укладеним договором. 13.05.2021 до суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Божко В.В. 17.05.2021 судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 17.05.2021. Ухвалою судді від 17.05.2021 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. 20.09.2021 здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи, справу перерозподілено судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 04.11.2021 вказану справу прийнято до провадження судді, та призначено судове засідання по справі. Як вбачається з матеріалів справи, 07.10.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір №1360097 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту. У зв`язку із невиконання зобов`язань за даним договором, у [PERSON] утворилась заборгованість в розмірі 35960 грн. з яких: 10000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу,5400 грн. - сума заборгованості за відсотками, 20560 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами (а.с. 16). 23.04.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 23042020, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (копія витягу з Договору факторингу додавалась до позовної заяви). Вказаний договір є дійсним, у судовому порядку не оспорений. Частиною 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статтями 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 статті 1078 ЦК України). Позивачем було долучено до позовної заяви докази, які підтверджують факт того, що саме по Кредитному договору №1360097 від 07.10.2019 року відступалось право грошової вимоги від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». (а.с. 16). Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу дід Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі Договору відступлення права вимоги №23042020 від 23.04.2020 року, позивач одержав від ТОВ «Авентус Україна» право вимоги по заборгованості відповідача, що підтверджується Договором відступлення права вимоги №23042020 від 23.04.2020 року, Витягом з Реєстру боржників від 23.04.2020 року до Договору відступлення права вимоги № 23042020 від 23.04.2020 року, копією Акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників за Договором Факторингу №23042020 від 23.04.2020 року. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 статтею 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. \~Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною 1 статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 14 постанови від 30 березня 2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536,638,1056-1 ЦК України). Відповідно до положення частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Згідно з частиною 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, спірний Кредитний договір містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. У нижньому рядку паспорту споживчого кредиту наявний рядок «Підпис клієнта», який містить надрукований запис «підписано електронним підписом 07.10.2019 року о «22:37:50». За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» Кредитного договору від 07.10.2019 року із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, у зазначеному Кредитному договорі сторони погодили суму договору у розмірі 10000 грн. (п.1.1 Договору), строк дії Договору - 30 днів (п.1.2. Договору), процентну ставку за користування позикою (п.1.3.1-1.4 Договору). З Графіку платежів до Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1360097 від 07.10.2019 року вбачається, що: датою повернення позики та сплати нарахованих процентів є 06.11.2019 року; сума позики, що підлягає поверненню, складає 10000 грн.; сума нарахованих процентів, що підлягає поверненню, складає 2700 грн. Разом до сплати 12700 грн. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме - надало відповідачу [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, що також підтвердив відповідач в судовому засіданні. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. (а.с. 51-55). Розмір заборгованості відповідачем спростовано належними та допустимими доказами не було, як і не надано доказів про повернення грошових коштів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позову про стягнення з відповідача процентів за користування позикою, то слід зазначити наступне. Представник позивача зазначає, що сума боргу за відсотками складає 20960 грн. (а.с. 45), та вказаний розмір нарахованих відсотків збігається з витягом з Реєстру боржників, та карткою обліку, однак відповідно до витягу з реєстру з боржників сума заборгованості за відсотками складає 5400 грн., за карткою обліку знижена ставка- 2700 грн., стандартна ставка- 20960 грн. За умовами укладеного кредитного договору сторони по справі погодили сплату заборгованості за позикою до 06.11.2019 року та розмір процентів за наданою позику в розмірі 2700 грн. Відтак, у межах строку кредитування (з 07 жовтня 2019 року по 06 листопада 2019 року) відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві позичені кошти і сплачувати проценти. Після закінчення строку користування позикою, починаючи з 07.11.2019, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 14-318цс18). Тобто, за умовами укладеного договору сторони по справі погодили сплату заборгованості за позикою 06 листопада 2019 року та процентів за наданою позикою в розмірі 2700 грн. Таким чином, позивач мав право на нарахування процентів за користування позикою лише в межах строку надання позики. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 30 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту у порядку, передбаченому пунктом 1.6 договору, матеріали справи не містять. Не надано й доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредитування, як це передбачено пунктом 1.7 вказаного договору. За змістом ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, а тому така позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 2700 грн. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Як вже вказувалось вище, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1049 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Пунктами 4.4 та 4.5 договору також передбачено, що у випадку прострочення повернення суми позики, позичальник зобов`язаний сплатити товариству штраф в розмірі 120 грн. за кожен день прострочення, починаючи з четвертого дня прострочення виконання зобов`язань за цим договором. Штрафи за договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки ( штрафів та пені), нарахованої за порушення позичальником зобов`язань за цим договором, не може перевищувати 50 % суми, одержаної позичальником за цим договором, і становить 5000 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи, що відповідачем не заявлялось клопотання про застосування строків позовної давності до вказаної вимоги, а лише зазначено у відзиві про його сплив, то така позовна вимога також підлягає задоволенню. Таким чином, суд приходить про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за договором №1360097 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 07.10.2019 року у розмірі 10000 грн. 00 коп., суми заборгованості за відсотками в розмірі 2700 грн. 00 коп., та суми заборгованості за пенею (штрафи) в розмірі 5000 грн. 00 коп., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а в іншій частині позову слід відмовити за наведених вище обставин. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 1117,32 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial