Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою в якій просили суд постановити рішення, яким визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] 30 січня 2016 року, яким він все своє майно заповів [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В.; визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] ; визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі є рідними доньками померлого [PERSON] , за життя останній склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він матиме право заповів [PERSON] , [INFO] . Однак позивачі вважають заповіт недійсним, оскільки в 2014 році стан здоров`я [PERSON] погіршився з 16 грудня 2014 року по 02 січня 2015 року він знаходився в інфарктному відділенні КЗ ДКО швидкої медичної допомоги з діагнозом не Q-інфаркт міокарда верхівки, бокової стінки лівого шлунка ( 10.12.2014р) Гіпертонічна хвороба серця 111 ст. ССР-4Екстрасистолична аритмія. Після цього інфаркту він став угасати, весь час скаржився на своє погане самопочуття. Фізично він схуд. З 12 грудня 2015 року по 29 грудня 2015 року згідно виписки № 21091 він проходив стаціонарне лікування з діагнозом ІХС повторний діафрагмальний інфаркт міокарда лівого шлуночка (12 грудня 2015 року) ПІКС (2014р) Персистуюча фібриляція передсердь. Killipl Серцева недостатність 11А,ФК 11 Цукровий діабет 11 типу Дисциркуляторна ецефалопатія 11 ст з вестибулярним синдромом ДГ ПХЖ 11 ст. [PERSON] було зроблено комп`ютерну томографію органів грудної порожнини та було виявлено очагове змінення правої легені, гідро перекард, емфізема. Після виписки з лікарні [PERSON] став скаржитися на нестерпні болі. Щоб зменшити його страждання йому було приписано препарат налбуфін. Лише після ін`єкцій цим препаратом він заспокоювався. Останні місяці життя стан здоров`я [PERSON] погіршувався. У січні 2016 року [PERSON] було оглянуто завідуючою Підгородненської АЗПСМ та повторно було рекомендовано консультацію у онколога. В період часу з 08.02.2016 року по 12.02.2016 року у зв`язку з поганим самопочуттям [PERSON] знов був госпіталізований та знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ ДЦРЛ ДОР. 02.02.2016 р. [PERSON] вдома оглянув хірург діагноз діабетична мікромакроангіопатія, ішемія 11-111ст ніжних кінцівок. У зв`язку з чим позивачі вважають, що [PERSON] на час складення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх адвокат Борсук В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник за договором про надання правової допомоги [PERSON] в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. Третя особа державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Л.В. надала заяву про слухання справи без її участі(т.1а.с.161), надано спадкову справу(т.1а.с.72-105). Вислухавши пояснення сторін, їх представників, заслухавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається зі змісту ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 04 грудня 1964 зареєстрували шлюб, від зазначеного шлюбу в них народилося дві доньки [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 17 грудня 1965 року(т.1а.с.11), та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (т.1а.с.16). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 30 січня 1995 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом(т.1а.с.22). Відповідно до свідоцтва про право власності від 17 січня 1996 року виданого на підставі заяви [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. визначено долю в спільному майні подружжя, та згідно якого сторони мають по 1/2 частині домоволодіння [ADDRESS] (т.1а.с.17) [PERSON] з власної ініціативи було перебудовано домоволодіння [ADDRESS] , в результаті чого було виконано роботи зі здійснення окремого виходу, та фактично домоволодіння було розділено на 2 окремих будинки. 07 грудня 1999 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Підгородненської міської ради(т.1а.с.78) [INFO] у віці 75 років [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області(а.с.75). За життя, а саме 30 січня 2016 року [PERSON] було складено заповіт, яким останній все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він матиме право заповів [PERSON] , [INFO] , заповіт посвідчено державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г., та особисто підписано [PERSON] (т.1 а.с.74). 15 березня 2016 року до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] (а.с.79,80), однак нотаріусом було їх повідомлено про наявність заповіту складеного [PERSON] на користь [PERSON] . У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Відповідно до статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (частина перша статті 1257 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі № 335/5977/17 (провадження № 61-13350св20) вказано, що згідно з частиною другою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. \~У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) вказано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа (абзац 1 частини четвертої статті 207 ЦК України). Так з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] власноручно підписав оспорюваний заповіт, особу та дієздатність було перевірено державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачами не доведено наявності підстав, які б мали наслідком\~недійсність заповіту, що в силу положень статей\~12,\~81 ЦПК України\~є їх процесуальним обов`язком. Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача, й обставини, які вплинули на волевиявлення заповідача, судом не встановлені. Наведені позивачами обґрунтування того, що [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій, суд оцінює критично, оскільки зазначені захворювання якими хворів заповідач не мають відношення до психічного стану особи та його усвідомлення своїх дій. З урахуванням наведеного, встановивши, що заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, особу заповідача встановлено за паспортом із зазначенням у заповіті реєстраційного номеру облікової картки платника податків, підписаний особисто заповідачем, зазначено місце складення заповіту, вказано дату й місце його посвідчення, посвідчений уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність заповідача і з`ясувала її дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок смерті. Зазначене відповідає висновкам викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року по справі № 520/11690/17. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові, судовий збір віднести за рахунок позивачів. Оскільки позивачами не було сплачено судовий збір за звернення до суду з вимогами майнового характеру, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] та [PERSON] не сплачений при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. за подання до суду позовної заяви з вимогами майнового характеру, з кожної.

Outcome: approved