Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №08-670/47-303 від 22.07.2008 р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 13490,00 дол. США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідач порушив умови кредитного договору та має заборгованість, яка станом на 02.03.2017 року становить 11314,02 дол. США. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити його позов. 01.11.2018 року заочним рішенням суду, позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволені у повному обсязі. 30.07.2020 року ухвалою суд замінено позивача ПАТ «Укрсоцбанк» його правонаступником - АТ «Альфа - Банк» 24.11.2020 року заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.11.2018 року у справі № 521/7271/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Шевчук К.М. у судове засідання не з`явились. Неодноразово надавали заяви про перенесення судового засідання, посилаючись на необхідність ознайомлення із матеріалами справи, зайнятість у іншому судовому засіданні, необхідності отримання часу для укладання мирової угоди або перебування у навчальному таборі у м. Рівне, проте доказів які б свідчили про спонукання до укладання мирової угоди або про перебування у навчальному таборі суду надані не були, у зв`язку із чим суд визнає неявку відповідача або його представника у судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за їх відсутність. Судом встановлено, що 22.07.2008 року між позивачем та відповідачем по справі був укладений кредитний договір №08-670/47-303, відповідно до умов якого [PERSON] отримав 13490,00 дол. США для купівлі транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,55 річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 21.07.2015 року. Відповідно до розрахунку зазначеного позивачем, станом на 02.03.2017 року, загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 11773,34 дол. США, та складається з наступного: 7546,45 дол. США - заборгованість за кредитом; 3767,57 дол. США - заборгованість за відсотками. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Ч.1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч.2 даної статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Отже, згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 16.09.2015 №6-190цс15 не суперечить чинному законодавству стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором, і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором, що спричиняє наслідки у вигляді наявності у позивача права вимагати сплати відповідачем основного боргу та процентів. Такими діями відповідача порушені права позивача на своєчасне отримання наданого кредиту та виплат, передбачених кредитним договором, відповідач заперечень не надав, розрахунок заборгованості за кредитним договором та суму заборгованості не оспорив, тому позовні вимоги підлягають задоволенню та з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає стягненню заборгованість на суму 11314,02 дол. США в межах заявлених позовних вимог. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про обґрунтованість позову, а протилежного стороною відповідача суду не було доведено. Згідно зі змістом ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.525, 526, 530, 533, 549, 624, 629, 651, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved