Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Вказала, що 24 березня 2011 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу є троє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не складається, немає взаєморозуміння та поваги. В сім`ї панує недовіра та небажання почути один одного, у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На даний час ведення між ними спільного господарства та проживання не припинилось. Вони проживають разом із малолітніми дітьми в одному домоволодінні. Однак відповідач майже не буває вдома, участі у вихованні та утриманні їхніх дітей не приймає. Відповідач офіційно не працевлаштований та перебуває на обліку у центрі зайнятості, як безробітний, тому просить суд визначити аліменти на трьох дітей у розмірі Ѕ частки від всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, який було зареєстровано 24 березня 2011 року виконавчим комітетом Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, актовий запис №06. Стягувати з відповідача на її користь понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі обставини та визначенні відповідно до них правовідносини. \~ \~ \~ \~Із досліджених судом письмових доказів, які є у справі встановлено, що 24 березня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб виконкомом Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, актовий запис №06. Позивач після одруження прізвище [PERSON] змінила на [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). З копії довідки про склад сім`ї встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в одному домоволодіння по [ADDRESS] (а.с.10). Вивчивши надані матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: Як вбачається зі\~ч.2 ст. 104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.2\~ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався \~даним правом та звернулась до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати\~шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб позивач своє прізвище «[PERSON] » змінила на прізвище «[PERSON] ».\~Не ставить\~питання про\~зміну їй\~прізвища на\~дошлюбне,\~ а\~тому суд\~має підстави\~залишити прізвище\~позивача[PERSON] . Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку матері, батька утримувати неповнолітніх дітей. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки відповідач не надає коштів на утримання свого неповнолітніх дітей, тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. \~ \~ \~ \~Відповідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд констатує, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі, не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч.2 ст.186 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище неповнолітніх дітей, які є здоровими та у певній мірі матеріально забезпеченим. Матеріальне становище платника аліментів, який працездатний, але офіційно не працює, не має на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, так як ніхто із сторін про це не заявив, враховуючи його стан здоров`я, суд має підстави для стягнення з нього аліментів у розмірі 1/2 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Приймаючи до уваги вимоги діючого законодавства, а також встановлені по справі обставини, розмір прожиткового мінімуму, який встановлений на даний час, можливість відповідача працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, суд приходить до висновку про задоволення даної позовної вимоги в повному обсязі. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч.9\~ст.7 СК України\~принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів, який необхідний для забезпечення мінімальних потреби дітей становить 1/2 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки позивач звернулась до суду із позовом 10 грудня 2021 року, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 10 грудня 2021 року. Позовні вимоги позивача задоволені повністю, а тому судові витрати,\~понесені позивачем\~і документально\~підтверджені,\~за правилами\~ч.1\~ст.141\~ЦПК України\~покладаються на\~відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору за заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів, а тому у порядку ч.6 ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 908 гривень. За заявлену позовну вимогу про розірвання шлюбу, позивач здійснила оплату судового збору у сумі 908\~гривень,\~а тому\~за правилами\~ч.1\~ст.141\~ЦПК України\~суд покладає\~понесені позивачем\~судові витрати\~на відповідача. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. \~\~\~

Outcome: approved