Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся 10.08.2021 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. У позовній заяві [PERSON] вказано, що 22 липня 2020 року відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які зобов`язався\~ повернути\~до 22 жовтня 2020 року, але у визначений час грошові кошти не повернув. Позивач зазначає, що станом на момент звернення до суду з позовом відповідач свої зобов`язання не виконав. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язання за договором позики, позивач [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь грошовий еквівалент виражений у гривні, що відповідає 1 000 доларів СШA станом на день подання позовної заяви, а саме 26 970 грн. 99 коп., 3% річних у розмірі 637 грн. 99 коп., а загалом 27 607 грн. 99 коп. та стягнути всі понесені ним судові витрати у розмірі 5908 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 25.08.2021 року відкрито провадження у справі. 21.10.2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним (удаваним) правочином. У позовній заяві [PERSON] вказано, що жодного договору позики він з [PERSON] не укладав, а натомість мав місце договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля BA3-2103, державний номерний знак [NUMBER] , за яким [PERSON] , як продавець, зобов`язався передати [PERSON] , як покупцю, вказаний автомобіль, а [PERSON] , в свою чергу, повинен передати [PERSON] грошові кошти у гривні у сумі, еквівалентній 1000 доларів США. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що жодної домовленості про заміну договору купівлі-продажу автомобіля позиковим зобов`язанням між ним та [PERSON] не було. [PERSON] вважає, що у даному випадку мав місце удаваний правочин, укладений для приховання договору купівлі-продажу автомобіля. [PERSON] у позовній заяві вказує, що у зв`язку з тим, що йому не було передано вказаний транспортний засіб, він не передав [PERSON] грошові кошти, передбачені договором купівлі-продажу. При цьому, як вказує [PERSON] , він дізнався, що [PERSON] не мав зареєстрованого права власності на вказаний автомобіль. Крім того, як вказує [PERSON] , [PERSON] користуючись його правовою необізнаністю, ввів його в оману щодо наявності у нього права власності на автомобіль BA3-2103, державний номерний знак [NUMBER] , та відсутність прав третіх осіб на товар, що продається. [PERSON] вказує, що [PERSON] повідомив його про необхідність підписання ним боргової розписки на суму 1000 доларів США, які нібито [PERSON] отримав у борг від [PERSON] з метою забезпечити передання транспортного засобу за договором купівлі-продажу. Посилаючись на вищевказані обставини, [PERSON] просив суд визнати удаваним договір позики, укладений 22.07.2020 року між ним та [PERSON] , та визнати цей договір договором купівлі-продажу автомобіля, визнати, що відносини сторін за вказаним договором регулюються правилами щодо правочину договору купівлі-продажу транспортного засобу, який сторони насправді вчинили та визнати удаваний договір позики від 22.07.2020 року між ним та [PERSON] , укладеним з метою приховати договір купівлі-продажу транспортного засобу, який сторони насправді вчинили, недійсним. Ухвалою суду від 23.11.2021 року прийнято зустрічну позовну заяву\~ [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним (удаваним) правочином до розгляду, відкрито провадження за цим позовом, об`єднано це провадження в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. У відзиві на позовну заяву [PERSON] представник відповідача [PERSON] вказав, що відповідач заперечує факт укладення між ним та позивачем договору позики та отримання ним за таким договором будь-яких грошових коштів від [PERSON] . Водночас, не заперечуючи факту особистого написання розписки [PERSON] , представник відповідача зазначає, що фактично грошові кошти, зазначені у розписці, відповідачеві передані не були, договір позики між позивачем та відповідачем не укладався, а натомість мав місце договір купівлі-продажу транспортного засобу. Представник відповідача [PERSON] стверджує, що розписка була складена [PERSON] під впливом обману зі сторони [PERSON] , який діяв з метою приховати укладення ним з відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля. Крім того, представник відповідача посилався на неправильне зазначення у позовній заяві грошового еквіваленту зобов`язання у іноземній валюті, та невірний розрахунок трьох відсотків річних. Посилаючись на вказане, представник відповідача просив позовну заяву залишити без задоволення та стягнути з позивача понесені відповідачем витрати в сумі 7933 грн. У відповіді на відзив представник [PERSON] вказав, що за свою суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Представник вважає, що [PERSON] жодним чином не довів спрямованість волі сторін на встановлення інших цивільно-правових відносин, а саме, складання розписки для оформлення договору купівлі продажу автомобіля, а також приховати насправді вчинений правочин. В судовому засіданні 20.01.2022 представник [PERSON] адвокат Акрітов П.К. позовні вимоги [PERSON] підтримав, позовні вимоги [PERSON] не визнав, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник [PERSON] адвокат Шаталов С.В. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, позовні вимоги [PERSON] не визнав, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві та у відзиві на позовну заяву. Суд,\~заслухавши пояснення\~учасників справи, показання свідків, дослідивши докази\~і давши\~їм належну\~оцінку,\~приходить до\~наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до розписки\~від 22.07.2020 року, складеної [PERSON] (оригінал оглянуто в судовому засіданні), останній взяв у борг у [PERSON] 1000 доларів США, які зобов`язався повернути до 22 жовтня 2020 року (а.с. 12, 136). В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що його син [PERSON] розповів йому, що хотів купити автомобіль у [PERSON] за 1000 доларів США. Син йому повідомив, що [PERSON] йому сказав, що передасть автомобіль після того як син заплатить йому гроші. Свідок сказав, що його син ніяких грошей не брав у борг, і грошей не потребував. Син говорив йому, що планував купити автомобіль, але вияснив, що «автомобіль був не на Оробцеві», а довіреність на [PERSON] на той час вже закінчилася. Свідок вказав, що його син влітку 2020 року грошей не потребував, проживав разом з ним. Свідок [PERSON] \~показав,\~що він є другом [PERSON] , вони часто спілкуються. За словами свідка десь у серпні 2020 року [PERSON] повідомив свідкові, що він збирається купити у [PERSON] автомобіль за 1000 доларів США. Потім [PERSON] повідомив свідкові про те, що виявилося, що у [PERSON] закінчилася довіреність щодо автомобіля. Свідок повідомив, що зі слів [PERSON] ні гроші, ні автомобіль не передавалися. Свідок вказав, що йому відомо, що влітку 2020 року у [PERSON] були гроші. Свідок зазначив, що [PERSON] йому говорив, що хоче купити автомобіль ВАЗ 2103. [PERSON] свідок не бачив, про розписку нічого не знає. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити природу правовідносин, що виникли між сторонами, встановити, чи були реально отримані грошові кошти за договором та у разі встановлення такого факту з`ясувати, на виконання якого саме договору були отримані ці кошти. Такий правовий висновок про застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~викладений в постанові Верховного Суду України від 25 березня 2020 року справі №569/1646/14-ц. За твердженням [PERSON] кошти від [PERSON] він не отримував, а між сторонами був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, а договір позики оформлено для приховання цього правочину. Відповідно до\~статті 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Положеннями статті 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Згідно статті 659 ЦК України продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар. За правилами, закріпленими у статтях 662, 665 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Відповідно до\~статті 235 ЦК України\~удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Системний аналіз статті 235 ЦК України\~свідчить, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий\~прихований, від якого вони очікують правових наслідків. У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено висновок, що «за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі\~статті 235 ЦК України\~має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Відповідно до вимог статті 60\~ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином». Згідно частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд критично відноситься до показань свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки, як вбачається з їхніх показань, свідки не були безпосередніми очевидцями ні обставин написання [PERSON] відповідної розписки, ні безпосередніми очевидцями розмов [PERSON] та [PERSON] , що стосувалися питань написання [PERSON] розписки та інших питань, пов`язаних з цим. Як вбачається з показань свідків, і [PERSON] і [PERSON] обставини, пов`язані з написанням відповідної розписки, відомі лише зі слів самого [PERSON] . Крім того, свідок [PERSON] є рідним батьком [PERSON] , свідок [PERSON] сам повідомив при допиті, що є він є другом [PERSON] , вони часто спілкуються. За таких обставин суд приходить до висновку, що лише свідчення вказаних свідків самі по собі не можуть заперечити обставини, викладені у розписці [PERSON] від 22.07.2020 року, у якій зазначено, що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 1000 доларів терміном на 3 місяці і зобов`язався повернути борг до 22.10.2020 року. При цьому суд приймає до уваги і те, що сам [PERSON] не заявляв клопотань про його допит як свідка у справі. Тому суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконав свого зобов`язання перед [PERSON] , яке зафіксоване у вказаній вище розписці, тому є підстави для постановлення судового рішення про стягнення з нього відповідних коштів. Однак суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Офіційний курс долара до гривні на день звернення позивача до суду (10.08.2021) становив 26,8011 грн. за один долар США, тому грошовий еквівалент 1 000 доларів CШA, виражений у гривні, станом на 10.08.2021 становить 26 841 грн. 10 коп. В цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. З цього слідує, що 3 % річних (стягнення яких передбачене змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України) за період з дня, коли [PERSON] повинен був виконати своє грошове зобов`язання перед [PERSON] (23.10.2020), до дня звернення [PERSON] до суду (10.08.2021), становить 641 грн. 00 коп. Ця сума розраховується за формулою: Сума трьох відсотків річних = С*3%*Д/365, де С - сума заборгованості, Д- кількість днів прострочення. Таким чином, Сума трьох відсотків річних = 26\~841,1 грн. * 3% день *291 день /365 ? 641 грн. В цій частині позовні вимоги [PERSON] також підлягають задоволенню. В іншій\~частині позовні\~вимоги [PERSON] \~до [PERSON] \~задоволенню не\~підлягають.\~ Інші доводи учасників справи, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23). Зважаючи на те, що позовні вимоги [PERSON] суд задовольняє частково, в загальній сумі 27482 грн. 10 коп., тобто 99,54%, то з [PERSON] на користь [PERSON] у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~підлягає стягненню судовий збір в сумі 903 грн. 86 коп. Як вбачається зі змісту позовної заяви та зі змісту вимог, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу. За ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суду перед дебатами у справі не було надано ні детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, ні акт приймання відповідних виконаних робіт (наданих послуг), також суду не було зроблено заяву про те, що такі документи будуть надані пізніше. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] не доведений належними і допустимими доказами розмір витрат на правничу допомогу, понесених ним при розгляді цієї справи, тому такі витрати не підлягають стягненню з [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: partial