Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, просить: 1) визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа; 2) визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини вищевказаної квартири в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . Позов обґрунтовує тим, що 17.12.1996 р. у ході процесу приватизації житла, а саме: квартири [ADDRESS] в місці Києві, відділом приватизації житла Відкритого акціонерного товариства «Квазар» (в подальшому змінено назву та організаційно-правову на публічне та приватне акціонерне товариство відповідно) було видано свідоцтво про право власності на Квартиру на ім`я [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 в рівних долях). У 2019 році, маючи намір реалізувати право розпорядження Квартирою, зокрема, зареєструвати в ній третіх осіб, [PERSON] та [PERSON] виявили факт втрати зазначеного свідоцтва про право власності на Квартиру та неможливість, у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа, реалізувати зазначене та інші права власників. З метою отримання дубліката вказаного свідоцтва про право власності на Квартиру, [PERSON] та [PERSON] звернулися до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації із необхідним пакетом документів. 13.08.2019 р. Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією повідомлено про неможливість видачі дубліката свідоцтва, оскільки приватизаційні документи та відомості щодо квартири у відділі з питань майна комунальної власності останньої відсутні та ВАТ «Квазар», яким видавалося відповідне свідоцтво 17.12.1996, не передавалися. З огляду на викладене, Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією рекомендовано звернутися за місцем оформлення оригіналу правовстановлюючого документа, а саме до ВАТ «Квазар». [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.01.2020, виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 25.01.2020, актовий запис № 1481. Згідно з матеріалами спадкової справи, [PERSON] не було складено заповіту, а єдиною спадкоємицею померлої за законом є її дочка - [PERSON] . Вказане підтверджується витягом про реєстрацією в Спадковому реєстрі від 10.03.2020 р. №59751381 та інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 10.03.2020 № 59750067 та № 59750035 відповідно. 22.09.2020 р. постановою Державного нотаріуса Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Майданника Ігоря Віталійовича відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини Квартири, після смерті її матері, [PERSON] , з підстав відсутності правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Окрім цього, 20.10.2020 ПрАТ «Квазар» (ВАТ «Квазар») також відмовило [PERSON] у видачі дубліката свідоцтва на Квартиру, у зв`язку з відсутністю в них необхідних для цього повноважень та приватизаційних документів. Відтак, позивачка будучи єдиною спадкоємицею за законом після смерті її матері, а у зв`язку із втратою останньою правовстановлюючого документа на квартиру та неможливістю його поновлення, а також відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину з цих підстав, в іншій спосіб, окрім як звернутися до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.11.2020 року провадження у вказаній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У серпні 2021 року від відповідача -2 Подільської районної в м. Києві адміністрації, надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Подільська районна в м. Києві адміністрація не є належним відповідачем по справі, просила вирішити справу у відповідності до чинного законодавства. 23.08.2021 року відповідачем-3 ПАТ «Квазар» подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що ПАТ «Квазар» не є органом приватизації, нотаріату чи державним реєстратором, а відтак, не може бути належним відповідачем по справі, у зв`язку із чим просив у задоволенні позову в частині вимог до ПАТ «Квазар» відмовити. У серпні 2021 року від відповідача-1 Київської міської ради, надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить прийняти рішення згідно чинного законодавства. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, просив задовольнити позов з підстав, наведених в ньому. Відповідачі, будучи повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, у відзивах містяться клопотання про розгляд справи без їх участі. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , та її мати, [PERSON] , набули право власності на квартиру [ADDRESS] в рівних долях в процесі приватизації, що підтверджується Інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 06.03.2019, в якій зазначено, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] та [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.12.1996 відділом приватизації житла ВАТ «Квазар». Як вбачається з матеріалів справи, факт підтвердження правомірного набуття права власності на спірну квартиру [PERSON] та [PERSON] , є нотаріально посвідчений договір застави від 29.07.1997, укладений для забезпечення договору кредиту № 99 від 29.07.1997, п. 1.1. якого встановлено, що спірна квартира належить заставодавцям [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.12.1996 року відділом приватизації житла ВАТ «Квазар» м. Києва, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 19.12.1996 року під № 7526/5513. Окрім цього, підтвердженням правомірного володіння спірною квартирою [PERSON] та [PERSON] є наявні в матеріалах справи довідки про реєстрацію місця проживання від 19.06.2019, згідно з якими [PERSON] зареєстрована в спірній квартирі з 23.12.1980, а [PERSON] - з 08.05.1987 та ордер Печерської районної ради народних депутатів міста Києва від 13.04.1979 на право заняття спірної квартири [PERSON] та її дочкою, [PERSON] . У 2019 році [PERSON] та [PERSON] виявили факт втрати свідоцтва про право власності на спірну квартиру та звернулися до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації з метою отримання дубліката вказаного свідоцтва, оформивши та надавши необхідні для цього документи, зокрема, довідку з органу внутрішніх справ щодо повідомлення про втрату свідоцтва та не встановлення його місцезнаходження, оголошення про втрату свідоцтва в друкованих засобах масової інформації, матеріали поточної технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, оформлені Комунальним підприємством Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які наявні в матеріалах справи та досліджені судом. 13.08.2019 Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією повідомлено про неможливість видачі дубліката свідоцтва про право власності на спірну квартиру, оскільки приватизаційні документи та відомості щодо квартири у відділі з питань майна комунальної власності останньої відсутні та ВАТ «Квазар», яким видавалося відповідне свідоцтво 17.12.1996, не передавалися. Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією рекомендовано звернутися за місцем оформлення оригіналу правовстановлюючого документа, а саме до ВАТ «Квазар». 20.10.2020 ПрАТ «Квазар» також відмовило [PERSON] у видачі дубліката свідоцтва на спірну квартиру, у зв`язку з відсутністю в них необхідних для цього повноважень та приватизаційних документів. Відтак, судом встановлено, що позивачка [PERSON] , та її мати, [PERSON] , набули право власності на квартиру [ADDRESS] в місці Києві в рівних долях в процесі приватизації на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17.12.1996 відділом приватизації житла ВАТ «Квазар», у зв`язку із втратою та неможливістю поновлення якого позивачка, [PERSON] , має право на визнання її права власності на 1/2 частини спірної квартири в судовому порядку згідно з положеннями ст. 392 ЦК України. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.01.2020, виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 25.01.2020, актовий запис № 1481. 22.09.2020 постановою Державного нотаріуса Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Майданника Ігоря Віталійовича відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини спірної квартири, після смерті її матері, [PERSON] , з підстав відсутності правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. З наданих та досліджених судом витягу про реєстрацією в Спадковому реєстрі від 10.03.2020 № 59751381, інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 10.03.2020 №59750067 та №59750035, а також відповіді Державного нотаріуса Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Майданника Ігоря Віталійовича, отриманої на запит суду, вбачається, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї матері - [PERSON] . У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п.3.11 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Перевіряючи матеріали справи, судом встановлено, що усі подані стороною позивача докази є належними та допустимим, а також усі обставини, зазначені позивачем у позові, є підтвердженими. Статтею 328 ЦК України (2003 р.) визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1); право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ч.2). В судовому засіданні достеменно встановлено, що іншим способом, ніж в судовому порядку, позивач позбавлена можливості захистити свої спадкові права. А відтак, судом встановлено, що позивачка, [PERSON] , будучи єдиною спадкоємицею за законом після смерті її матері [PERSON] , у зв`язку із втратою останньою правовстановлюючого документа на спірну квартиру та неможливістю його поновлення, а також відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину з цих підстав, має право на визнання її права власності по 1/2 частини спірної квартири в порядку спадкування та в порядку ст.392 ЦК України. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі вищевикладеного ст.ст. 328, 392,1216,1218,1297,1268 ЦК України,

Outcome: approved