Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виселення без надання іншого жилого приміщення. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Під час шлюбу, на підставі рішення органу приватизації у спільну сумісну власність сім`ї була передана квартира [ADDRESS] . В подальшому шлюб було розірвано, та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей. Актом від 25.01.2021 року було складено акт про передачу майна відповідача стягувачу, тобто [PERSON] , тобто частка відповідача у квартирі, яка перебувала у спільній сумісній власності перейшла у власність позивача. Однак відповідач залишився проживати та був зареєстрований у спірній квартирі. Такими діями відповідачі чинять позивачу перешкоди у володінні, вільному розпорядженні своїм нерухомим майном та порушують право на вільне володіння власним майном у законний спосіб. Враховуючи вищевикладене, у позивача виникла необхідність звернутись до суду із позовною заявою про виселення [PERSON] із квартири за вказаною адресою та стягнути судові витрати. Рух по справі. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 24.09.2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 04.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 28.12.2021 року о 12 год. 30 хв. Судове засідання призначене на 28.12.2021р. відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 17.02.2022 року о 13 год. 30 хв. Пояснення сторін. Представник позивача - адвокат Журбенко І.А. позовні вимоги підтримав та дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, та зазначив, що йому нема де жити. Відзив суду не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. В порядку загального позовного провадження вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Іванківського районного суду Київської області від 15.10.2013 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 26.10.2002 року у Кропивнянській сільській раді Іванківського району Київської області, актовий запис 2. Після розірвання шлюбу залишено прізвище « [PERSON] ». Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 20.08.2013 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , уродженця та жителя [ADDRESS] , не працюючого, на користь [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 33% заробітку (всіх видів доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 31 липня 2013 року, до повноліття дітей. Із наданої копії свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 27.11.2008 року, убачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах кожному. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 63,9 кв.м., а відновна вартість на момент приватизації 11,18 грн. Свідоцтво видано згідно з розпорядженням від 21.11.2009 року №9. Зазначене свідоцтво зареєстроване у встановленому законом порядку. Згідно свідоцтва від 20.02.2021 року, яке посвідчено приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Київської області, відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі Акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного [PERSON] , старшим державним виконавцем Іванківського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), посвідчено, що [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), що зареєстрована в [ADDRESS] , належить на праві вланості, що складається з 1/3 частки квартири, що розташована в [ADDRESS] , належної на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Колос», 27.11.2008 року, згідно з розпорядженням від 21.11.2008 року № 9, квартира складається з двох житлових кімнат, розміром загальної площі 63,9.кв.м., розміром житлової площі 35,2 кв.м., оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач [PERSON] виявила бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Колос», 27.11.2008 року, згідно з розпорядженням від 21.11.2008 року № 9, зареєстрованого в КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 29.12.2008 року, номер запису: 3/8, в книзі: 2, реєстраційний номер: 25982086. Право власності зареєстровано у встановлену законом порядку. Із довідки Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області № 107 від 11.08.2021 року, убачається, що [PERSON] , 1983 року народження, зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , та займає житлову площу 35,2 кв.м. Власником цієї житлової площі є [PERSON] (2/3 частини) і [PERSON] (1/3 частина). На зазначеній площі зареєстровані: [PERSON] , 1983 р.н., [PERSON] , 2002 р.н., [PERSON] , 2009 р.н., [PERSON] , 1981 р.н., Суду надано в якості доказу довідку Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області № 108 від 11.08.2021р., відповідно до якої матір [PERSON] , 1981 р.н., [PERSON] , 1943 р.н., має в приватній власності житловий будинок загальною площею 111,7 кв.м., в якому зареєстрована і проживає на даний час і який розташований за адресою: [ADDRESS] . З листа Відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області № Р-370/109/1005.1/04-2021 від 10.08.2021 року, зазначено, що працівниками поліції у відношенні [PERSON] було винесено дві постанови за фактами вчинення адміністративних правопорушень 03.02.2021р. за ознаками правопорушень передбачених частиною першою статті 175 та частиною першою статті 178 КУпАП, та накладено стягнення у виді попередження. Крім цього, 28.07.2021 року працівниками поліції у відношенні [PERSON] , було складено адміністративний протокол за ст. 173 КУпАП та скеровано до Іванківського районного суду Київської області, однак інформація та теперішній час відсутні. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно цього закону власник майна має право вимагати свого права, яка перешкоджає користування ним, в тому числі і шляхом виселення. Таким чином відповідач добровільно звільнити приміщення відмовляється, при цьому будь-які документи на спірний будинок у відповідача відсутні. Враховуючи те, що позивач та третя особа є власниками спірного будинку в якому відповідач проживає й на час розгляду справи, то остання порушує права власників. Отже, відповідач не є власником зазначеного житлового приміщення, крім того, остання також не є членом родини власників. У правовій позиції Судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі №6-709цс16 зазначається, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ч.3 ст. 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме: без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідач [PERSON] самовільно займає спірне домоволодіння, тим самим порушує недоторканість житла позивача, оскільки будь-які документи на підтвердження законності перебування у домоволодінні останньої у відповідача відсутні. У рішенні ВСУ №825/1335/13-а від 01 березня 2016 року вказується, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач [PERSON] не є власником спірного житлового приміщення і не є членом сім`ї позивача, не відноситься до кола осіб, що постійно проживають разом із позивачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 908,0 грн., виходячи з розміру, встановленого п.п.3 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», що підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved