Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

І. Суть спору Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого мають двоє дітей. Стверджує, що підставою для звернення до суду із даним позовом є відсутність взаєморозуміння щодо сприйняття відповідальності за сім`ю, ведення спільного господарства. Окрім того, вони втратили повагу один до одного, у зв`язку з чим стали чужими людьми. За твердженням позивачки, відповідач почав зловживати спиртними напоями, що у свою чергу негативно впливає на сімейну атмосферу та призводить до сварок. На даний час вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Зазначає, що після розірвання шлюбу діти будуть проживати з нею. Спору щодо спільного майна подружжя між ними немає. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; вирішити питання розподілу судових витрат. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивачка не з`явилася. Від неї надійшла заява, в якій просить суд справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явився. Від нього надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, визнання позову про розірвання шлюбу у повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 09.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 22.11.2021 року суддею Федечко М.О. було прийнято дану справу до свого провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09.12.2021 року. Ухвалою від 09.12.2021 року зупинено провадження у справі та надано сторонам термін для примирення. 09.02.2022 року поновлено провадження у справі у зв`язку із тим, що відпали обставини, які зумовили зупинення провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09.02.2022 року. Сторони у судове засідання не з`явилися. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 22.08.2014 року виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області за актовим записом № 7, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.08.2014 року (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15.10.2014 року, а.с.10) та [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 17.03.2017 року, а.с.11). Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивачки, між подружжям відсутні почуття любові, наявні різні погляди на сімейні відносини та обов`язки. Як подружжя сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, жодних шлюбних стосунків не підтримують, шлюб між сторонами існує лише формально. Спроби зберегти сім`ю результатів не дали. Спір про визначення місця проживання дітей та про поділ майна подружжя між сторонами відсутній. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції Українита ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з правлюдини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). VI. Висновки суду При таких обставинах, суд прийшов до переконання, що сім`я сторін розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Враховуючи, що судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними не можливе та суперечать інтересам сторін, суд дійшов до висновку, що збереження сім`ї є неможливим, оскільки шлюб між сторонами існує формально і згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України є всі підстави для його розірвання. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує його права, свободи чи інтереси інших осіб. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. VII. Розподіл судових витрат між сторонами За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно квитанції позивачкою [PERSON] було сплачено 908,00 грн. судового збору. У зв`язку із повним задоволенням позову [PERSON] , враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] , суд вважає, що позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved