Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Суть справи. Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 22.06.2018 по 12.05.2020, працюючи дистанційно фінансовим директором. За вказаний період відповідач не виплачував позивачу заробітну плату і добровільно не бажає це зробити. Позивач надала відповідачу заяву про звільнення за власним бажання, проте при звільненні останній не був виплачений борг по заробітній платі. У зв`язку з наведеним позивач проситься стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 160416 грн. 26 коп. та моральну шкоду в розмірі 100000, яка обґрунтована безпідставними звинуваченнями у викраденні фінансових документів та невиплаті заробітної плати. Рух справи. 22.07.2021 позов надійшов до суду, автоматизованою системою документообігу був розподілений у провадження судді Цимбал І.К. 26.07.2021 позову залишено без руху та надано строку для усунення недоліків. 11.08.2021 надійшла заява на виконання вимог ухвали про усунення недоліків. 06.09.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, судовий розгляд справи призначений на 30.09.3031. 30.09.2021 судовий розгляд справи відкладено на 16.11.2021 за клопотанням представника відповідача, у зв`язку з несвоєчасним отриманням позову, додатків та неможливості у зв`язку з цим подати відзив. 13.10.2021 надійшов відзив. 13.10.2021 надійшла відповідь на відзив. 16.11.2021 судове засідання відкладено на 19.01.2022 за клопотанням представника відповідача, у зв`язку із зайнятістю у іншому судовому провадженні, а також витребувані докази за клопотанням позивача. 04.01.2022 від відповідача надійшли пояснення на частина витребуваних доказів. 19.01.2022 судове засідання не відбулось, у зв`язку з відпусткою судді, справа призначена на 15.02.2022. 15.02.2022 ухвалено рішення. Доводи учасників справи. В судовому засіданні позивач пояснила, що в період з 22.06.2018 по 18.03.2019 здійснювала функції фінансового директора у відповідача, тобто обіймала відповідну посаду, за усною домовленістю з керівництвом без оплати. В подальшому була оформлена за трудовою угодою і за усною домовленістю працювала дистанційно. Щодо невиплати заробітної плати протягом усього часу виконання трудових функцій, позивач зазначила, що через цікавість до роботи і завіряння керівництва про розрахунок у майбутньому, не порушувала питання щодо виплати заробітної плати або її стягнення в офіційному порядку. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, заробітну плату отримувала своєчасно, про що свідчить відсутність з її боку претензій протягом тривалого часу та спосіб її життя, зокрема дозвілля, закордонні подорожі тощо. Угод з позивачем про те, що остання працює дистанційно відповідач не укладав. За порушення трудової дисципліни, а саме прогул, позивача було звільнено і відповідний наказ позивачем оскаржений не був. Після чого фактично і мало місце звернення до суду, що виглядає як помста, а тому позов носить штучних характер. За зверненнями позивача до правоохоронних органів та органів з охорони праці, мали місце перевірки дотриманнявідповідачем трудових прав позивача і будь яких порушень не виявлено, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Встановлені судом обставини. 18.03.2019 згідно наказу № 6 позивач прийнята на роботу у ТОВ Торговий дім «Континент» - Клас А на посаду фінансовий директор /а.с. 70/. 18.03.2019 позивача ознайомлено із посадовою інструкцією /а.с. 71 - 72/. 05.05.2021 згідно наказу № 10-3 позивача звільнено з посади фінансового директора з 05.05.2021 за прогул 30.04.2021 без поважних причин згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України із зазначенням про необхідність проведення повного розрахунку /а.с. 73/. 12.05.2021 позивач звернулась до відповідача із заявами про звільнення за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України та направлення трудової книжки поштою /а.с. 24,25/. 27.05.2021 позивач звернулась до Управління Держпраці у Кіровоградській області з заявою про порушення відповідачем її трудових прав, зокрема щодо невиплати заробітної плати /а.с. 12 - 15/. 27.05.2021 позивач звернулась до керівника Кіровоградської обласної прокуратури з заяво про злочин щодо порушення відповідачем її прав, зокрема невиплати заробітної плати, яка була спрямована до НПГУНП в Кіровоградській області /а.с. 6 - 9/. 25.06.2021 позивач отримала відповідь з Управління Держпраці у Кіровоградській області про те, порушень трудових прав позивача з боку відповідача не встановлено /а.с. 16, 17/. 16.06.2021 НПГУНП в Кіровоградській області позивачу надано відповідь про те, що порушень трудових прав останньої не встановлено і роз`яснено про можливість судового захисту /а.с. 20, 21/. Згідно довідок про доходи виданих відповідачем для подання до органів соціального захисту для оформлення соціальної допомоги (житлової субсидії) заробітна плата позивача становила: з березня 2019 по грудень 2019 - 4580 грн/, з січня 2020 по липень 2020 - 5000 грн., у серпні 2020 - 5056 грн. 24 коп., з вересня 2020 по грудень 2020 - 5500 грн. /а.с. 74, 75/. Згідно копії виписки з АТКБ «ПриватБанк» 03.08.2020 відповідачем перераховано позивачу заробітну плату в сумі 265 грн. 28 коп. /а.с. 26/. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення і положення закону, яким він керувався. Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівників підприємств на території України виплачується у грошових знаках, що мають законний обіг на території України. Виплата заробітної плати у формі боргових зобов`язань і розписок або у будь-якій іншій формі забороняється. Згідно ч. ч. 1 - 5 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Згідно ст. 29 Закону України «Про оплату праці», при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Згідно ст. 30 Закону України «Про оплату праці», при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Згідно наказу Державного комітету статистики України від 05.12.2008 № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці (Форми П-6,)», вбачається, що розрахункова - платіжна відомість складається кожного місяця. В ній зазначаються нарахування заробітної плати, всі утримання та суми виплат, що підлягають видачі працівникам на руки. У розрахунковій відомості проводяться тільки розрахунки заробітної плати, а для її виплати використовуються платіжну відомість. Згідно довідок про доходи виданих відповідачем для подання до органів соціального захисту для оформлення соціальної допомоги (житлової субсидії) заробітна плата позивача становила: з березня 2019 по грудень 2019 - 4580 грн., з січня 2020 по липень 2020 - 5000 грн., у серпні 2020 - 5056 грн. 24 коп., з вересня 2020 по грудень 2020 - 5500 грн. /а.с. 74, 75/. Згідно даних перевірки управління Держпраці у Кіровоградській області заробітна плата працівникам відповідачем виплачувалась два рази на місяць через касу підприємства /а.с. 79/. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зазначених довідках відсутні дані про отримання позивачем заробітної плати. Інших відомостей, зокрема платіжних, касових ордерів, тощо, з яких вбачається отримання позивачем заробітної плати відповідач не надав. Доводи про те, що,відповідні документи відсутні, зокрема через їх можливе викрадення, про що також зазначено в акті перевірки управлінням Держпраці з даними про те, що з даного приводу відповідач звертався до правоохоронних органів /а.с. 79/ не підтверджують факту виплати та отримання позивачем заробітної плати. Вимоги позивача щодо стягнення заробітної плати за період неофіційного працевлаштування є не обґрунтованими, оскільки позивач особисто в судовому засіданні пояснила, що до періоду офіційного працевлаштування, остання виконувала певну роботу для відповідача безоплатно. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Вимоги позивача про стягнення з відповідача заробітної плати обмежуються періодом 12.05.2020, тобто навіть не по день фактичного звільнення або фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України), заяв про збільшення розміру позовних вимог, а також відповідного розрахунку боргу, позивач не подавала. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи наведене, суд вважає, що факт отримання позивачем заробітної плати у період офіційних трудових відносин з відповідачем, з урахуванням вимог позову щодо періоду, тобто з 18.03.2019 по 12.05.2020 не підтверджений і у цій частині вимоги про стягнення заробітної плати підлягають задоволеннюв сумі 66357 грн. 90 коп. за вирахуванням фактично виплачених сум та з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів. Доводи стосовно форми здійснення трудових обов`язків позивача за домовленістю з відповідачем, зокрема дистанційно, суд вважає такими, що не відносять до предмету спору, оскільки даний спір не стосується підстав звільнення. Доводи представника відповідача про те, що спосіб життя позивача доводить те, що остання отримувала заробітну плату суд вважає неспроможними, оскільки відповідні факти та обставини мають бути підтверджені відповідно до вимог вище наведених нормативно - правових актів у передбачений законом спосіб. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивач пояснила, що не переймалася оплатою праці, оскільки робота, яку остання виконувала в період трудових відносин з відповідачем її цікавила, працювати їй подобалось. Крім того, чоловік позивача забезпечував її життя та дозвілля. Зазначене вище на думку суду спростовує викладені у позові обґрунтування щодо моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, отже в цій частині суд вважає вимоги необґрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні останніх слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial