Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Представник позивача в червні 2021 року звернулася до суду з зазначеним позовом в якому просить виділити в натурі із спільної часткової власності в особисту власність позивачу жилу кімнату № [NUMBER] площею 12,70 кв.м з виходом в коридор сумісної власності I площею 8,60 кв.м. в квартирі за адресою [ADDRESS] з належної йому 34/100 частин квартири , відповідно до висновку експерта № 14 від 31.05.2021 року. Підсобні приміщення залишити у спільній сумісній власності сторін. В обґрунтування позову посилається на те, що вищезазначена квартира є трикімнатною , розташована на 7 поверсі 9-типоверхового будинку перебуває у спільній сумісній власності позивача - 34/100 та відповідачів - 66/100 частин відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 17.11.1993 року, виданого Фондом комунального майна м.Херсона згідно з розпорядженням від 17.11.1993 року. Рішенням суду від 11.09.2008 року встановлений порядок користування квартирою, укладення договору найму та відкриття окремого особового рахунку, яким позивачу виділено у користування кімнату площею 11,79 кв.м. Висновком судового експерта від 31.05.2021 року визначено один можливий варіант порядку користування спільною власністю без припинення права спільної сумісної власності - виділити позивачу в особисту власність жилу кімнату "2" площею 12,70 кв.м.з виходом в коридор сумісної власності I площею 8,60 кв.м. Реальна частка складає 34/100. При визначені за співвласниками окремих кімнат в сумісній власності санітарно-технічних і допоміжних приміщень, спірна квартира стане комунальною. В позасудовому порядку позивач не зміг вирішити дане питання, тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі , призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі , надавши відповідну заяву та зазначивши про те, що метою звернення до суду він мав залишення 1/3 частини спірної квартири у власність своїй теперішній дружині. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі за наявними в справі доказами. Відповідачі в судове засідання за викликом суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов наступного висновку. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України). Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17.11.1993 року виданого Фондом комунального майна м.Херсона згідно з розпорядженням від 17.11.1993 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані та проживають у вказаній квартирі. Згідно висновку судового експерта Грибкової Н.Г. № 14 складеного 31.05.2021 року надається один можливий варіант порядку користування спільною власністю без припинення права спільної сумісної (часткової) власності на це майно для співвласників та запропоновано [PERSON] виділити в особисту власність жилу кімнату "2" площею 12,70 кв.м.з виходом в коридор сумісної власності "1" площею 8,60 кв.м. Реальна частка складає 34/100. Співвласникам [PERSON] та [PERSON] з часткою 2/3 пропонується виділити у сумісну власність - жилу кімнату "5" площею 7,4 кв.м., жилу кімнату "6" площею 17,0 кв.м. з виходом в коридор сумісної власності [PERSON] "1".Реальна частка складає 66/100. Підсобні приміщення виділяються в сумісну власність. При визначені за співвласниками окремих кімнат в сумісній власності санітарно-технічних і допоміжних приміщень, спірна квартира стане комунальною. 23.10.2020 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що Херсонським міським відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального УЮ м.Одеса) зроблено актовий запис № 915 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . 23.10.2020 року [PERSON] склав заповіт на ім`я [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ноздрачовою Т.Е. за реєстровим № 469. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття передбачає те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричиняє припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. У частині другій статті 367 ЦК України визначено, що в разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи зі змісту цієї норми, поділ є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину квартири (будинку) з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень квартири (будинку). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В даній справі встановлено, що сторони є власниками рівних часток квартири, загальною площею 56,04 кв.м., яка складається з трьох кімнат та підсобних приміщень. Таким чином як позивачу так і відповідачам належать на праві власності приміщення житлових кімнат в спірній квартирі. Також наявні приміщення, які знаходяться у спільному користуванні сторін. Загальна площа приміщень спільного користування складає 25,4 кв.м. Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених у пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній зі сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Водночас, при поділі квартири (житлового будинку) в натурі у разі необхідності її переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання. Виконання санітарно-гігієнічних вимог включає у себе вимоги до інсоляції, природного освітлювання, провітрювання, іонізації та мікроклімату приміщень жилих будинків, захисту їх від шуму, вібрації, електромагнітного і радіоактивного випромінювання. Природне освітлювання повинні мати як жилі кімнати та кухні, так і неканалізовані вбиральні, вхідні тамбури до будинків, сходові площадки і загальні коридори. Вказані обставини не враховані експертом при проведенні судової будівельно-технічної експертизи та складанні висновок № 14 від 31.05.2021 року. Крім того, відповідно до п. 2.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 55 від 18.06.2007, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України, 06.07.2007 року за № 774/14041, поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Житлова квартира - комплекс взаємопов`язаних приміщень, використовуваних для проживання однієї сім`ї різного чисельного складу або однієї людини, який включає (як мінімум): житлову (житлові) кімнату, кухню, ванну кімнату (душову), вбиральню (або суміщений санвузол), передпокій, комору чи вбудовану шафу. При визначенні єдиного можливого варіанту поділу квартири , експерт прийшов до висновку про наявність технічної можливості такого поділу. Разом з тим, не вказано, місця розташування кімнат що виділяються у власність кожному співвласнику у відповідності до ДБН, санітарних, протипожежних норм і правил, а також за наявності такої технічної можливості точне місце розташування інженерних мереж каналізації, водопостачання, газопостачання, газових плит, вентиляції з природним спонуканням та приєднання до електричної мережі, а також - відповідно які необхідні дозволи спеціальних служб на здійснення переобладнання. Вказане позбавляє суд дослідити технічну можливість такого переобладнання спірної квартири та відповідно зазначити в рішенні про конкретні приміщення, які виділяються сторонам. За таких обставин, суд не приймає до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи наданої позивачем. Крім того, оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України, від 03.04.2013 року по справі № 6-12цс13. Висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, каналізаційних мереж і мереж водопостачання та пов`язаних із цим переобладнанням і переплануванням, у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed