Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

[PERSON] 22 липня 2021 року пред`явила до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилалася на те, що 4 червня 2021 року нею отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 27 травня 2021 року, яка винесена приватним виконавцем Зейканом В.Л. за результатами розгляду заяви стягувача про примусове виконання виконавчого напису № 5773, виданого 04 грудня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. Стягувачем у вказаній постанові зазначено ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та що стягнення заборгованості здійснюється за період з 26 серпня 2020 року по 19 жовтня 2020 року, сума заборгованості складається з суми заборгованості за кредитом - 79 765 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят п`ять ) грн. 25 коп.; сума заборгованості за відсотками за користування кредитом - 201 099 (двісті одна тисяча дев`яносто дев`ять) грн. 37 коп.; сума заборгованості за штрафними санкціями - 97 319 (дев`яносто сім тисяч триста дев`ятнадцять) грн. 59 коп.; сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300 (триста грн.), загальна сума заборгованості становить - 378 484 (триста сімдесят вісім тисяч чотириста вісімдесят чотири ) грн. 21 коп. Позивачка вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений безпідставно, з порушенням ряду норм чинного законодавства, як щодо порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису так і щодо неправомірності підстав вимог стягувача. Вчинення виконавчого напису нотаріусом, з метою задоволення вимог кредитора та стягнення заборгованості з боржника є позасудовим способом вирішення спорів. Однак, на розгляді Тячівського районного суду Закарпатської області у 2012-2013 роках перебувала справа № 711/9326/2012 за позовом ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором предметом розгляду у якій була заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Надра» за кредитним договором № 242-09/10-2008 від 10 жовтня 2008 року. При цьому рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 листопада 2013 року набрало законної сили 8 січня 2014 року, яким ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «НАДРА» 145 000,00 грн. заборгованості за кредитним договором. Таким чином, розмір заборгованості позивача перед ПАТ КБ «НАДРА» (правонаступником якого вважає себе ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») за вказаним кредитним договором зафіксовано судовим рішенням і не може бути змінено виконавчим написом нотаріуса. У виконавчому написі відсутня згадка про вказані рішення суду від 26 листопада 2013 року (справа № 711/9326/2012), що свідчить про те, що ТОВ ФК «Еліт Фінанс» умисно не надало приватному нотаріусу документів про існування такого, що у свою чергу призвело до безпідставного вчинення виконавчого напису . У той же час, для вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Личуку Т.В., як підтвердження суми заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було надано розрахунок відсотків заборгованості за кредитним договором від 10 жовтня 2008 року за період 26 серпня 2020 року по 19 жовтня 2020 року, в якому жодним чином не обґрунтовується період за який зроблено розрахунок та суми з яких складається сума заборгованості. Як вбачається з копії кредитного договору, яка міститься у виконавчому провадженні та надана ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» кредитний договір № 242-09/10-2008 від 10 жовтня 2008 року не є посвідченим нотаріально, відтак такий кредитний договір не входить до категорії договорів на яких можливе вчинення виконавчих написів. Крім цього, приватному нотаріусу Личуку Т.В. при вчиненні виконавчого напису не було надано жодного із документів, передбачених постановою № 1172 та порядком № 296/5, як необхідні для здійснення даної нотаріальної дії, що вказує на безпідставність та протиправність даного виконавчого напису та свідчить про те, що він виданий із порушенням вказаних нормативних актів. Крім цього, незважаючи на рішення Тячівського районного суду від 26 листопада 2013 року виконавчий напис вчинений також із порушенням п. 3.1. порядку №296/5, згідно якого нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно ж п. 1.1.4 кредитного договору від 10 жовтня 2008 року терміном погашення кредиту є 9 жовтня 2013 року, тобто термін вимоги за вказаним договором минув 9 жовтня 2016 року, що також вказує на протиправність вчинення виконавчого напису 4 грудня 2020 року. Також, згідно вимог п. п. 5.1 та 5.2 п. 5 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 виконавчий напис вчиняється на оригіналі документу, а як вбачається з наданої приватним виконавцем Зейканом В.Л. копії виконавчого напису такий виконаний на нотаріальному бланку, що також не відповідає вимогам Порядку № 296/5 та вказує на його незаконність. Таким чином, враховуючи викладені обставини вважає, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Личуком Т.В. безпідставно, з порушенням чинного законодавства та підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Згідно ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та підготовче судове засідання призначено на 24 вересня 2021 року на 10 год. 30 хв. з викликом сторін. На підставі ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 11 січня 2022 року на 11 год. 30 хв. та відкладено на 10 лютого 2022 року. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Пархоменко М.В. у судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог. Представник відповідача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», будучи належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із довідки про доставку електронного листа у судове засідання не з`явився без повідомлення причин. Також, відповідач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у встановлений строк подав відзив у якому посилався на те, що 10 жовтня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 242-09/10-2008. 4 серпня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено Договір про відступлення прав вимоги, згідно умовами якого право вимоги до позичальника перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». 20 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Фінанс Проперті Груп» укладено Договір про відступлення прав вимоги, згідно умов якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінанс Проперті Груп». 26 серпня 2020 року між ТОВ «Фінанс Проперті Груп» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір про відступлення прав вимоги, згідно умов якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Виходячи зі змісту ст. 512, ст. 514 ЦК України заміна кредитора можлива з підстав відступлення вимоги до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі право на захист порушених цивільних прав шляхом звернення до приватного нотаріуса Личука Т.В. за вчиненням виконавчого напису на Договорі. Відтак, новий кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості. У той час твердження позивачки про те, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки нотаріусом не було перевірено безспірності заборгованості напису є припущенням та не має під собою належного правового обґрунтування. Нормами чинного законодавства України, зокрема, не передбачено обов`язку нотаріуса повідомляти боржника про намір здійснення виконавчого напису на договорі. Також відповідач заперечив щодо вимоги про стягнення судових витрат, посилаючись на те, що у суду відсутні правові підстави для такого стягнення, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо підтвердження таких витрат. З приводу вимог позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. сторона відповідача зауважила, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було прийнято рішення про зарахування зустрічної вимоги в рахунок погашення боргу в частині, яка дорівнює розміру позовної вимоги про стягнення правової допомоги у розмірі 3000,00 грн. та згідно законодавства подану заяву про зарахування зустрічних однорідних позовних вимог направлено позичальнику заяву про зарахування зустрічних позовних вимог. Відтак, відповідач заявив про зарахування зустрічних однорідних вимог щодо сплати позивачем частини заборгованості в сумі 3000 грн. згідно договору № 242-09/10-2008 від 10 жовтня 2008 року, внаслідок чого заборгованість позивачки за вказаним договором становить 277 864,62 грн. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. та приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л., будучи належним чином повідомленими про судове засідання, що вбачається із довідки про доставку електронного листа та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення у судове засідання не з`явилися без повідомлення причин. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України, передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 10 жовтня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладений кредитний договір № 242-09/10-2008 відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 81 782, 00 грн. Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 листопада 2013 року, яке набрало законної сили 08 січня 2014 року, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 145 000,00 грн. та 1 450,00 судових витрат (а.с.33-35). 4 серпня 2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_А_3, згідно умов якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими вказаним кредитним договором, перейшло до ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» ( а.с. 84-85). 20 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» укладено договір про відступлення права вимоги № GL48N718070_А102, згідно умов якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими вказаним кредитним договором, перейшло до ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» (а.с. 74-75). 26 серпня 2020 року між ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, які передбачені кредитним договором № 242-09/10-2008 від 10 жовтня 2008 року, перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» ( 82-83). Згідно ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 9 лютого 2021 року замінено сторону стягувача, а саме, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» - вибулого стягувача його правонаступником - ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» у виконавчому листі № 711/9326/2012, який виданий на виконання рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 листопада 2013 року про стягнення [PERSON] на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованості за кредитним договором № 242-09/10-2008 від 10 жовтня 2008 року у розмірі 145000 грн. та 1450 грн. судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та відмолено у частині заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката виконавчого листа (а. с. 36). 04 грудня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 5773 та відповідно до якого приватний нотаріус пропонує стягнути на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість що виникла за кредитним договором № 242-09/10-2008 від 10 жовтня 2008 року, який був укладений між ВАТ «КБ «НАДРА» та [PERSON] за період з 26 серпня 2020 року по 19 жовтня 2020 року в загальній сумі 378 484,21 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 79 765,25 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 201 099,37 грн., заборгованості за комісією 0,00 грн., заборгованості за штрафними санкціями - 97 319,59 грн. та суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300 грн. (а. с. 29). Із заяви про відкриття виконавчого провадження видно, що ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулося то приватного виконавця Зейкана В.Л. із заявою у якій просить прийняти виконавчий документ та відкрити виконавче провадження про стягнення заборгованості із [PERSON] на підставі виконавчого напису № 5773 від 04.12.2020 ( а.с. 22). Із постанов приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкана В.Л. видно, що 27.05.2021 року та 07.06.2021 року накладено арешт майна боржника [PERSON] та звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи [PERSON] ( а. с. 17-18, 31-32). Статтею 18 ЦК України, передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України, якими, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат", передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як передбачено п. 2.11 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 р. у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України Про нотаріат ). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Варто також зазначити, що як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З наведеного вбачається, що відповідачем, всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за Кредитним договором, а нотаріус помилково, всупереч вимог закону, не перевірив зміст договорів на які відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за Кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Договір "Автопакет" № 242-09/10-2008, який укладений 10 жовтня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та позивачкою та наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. За таких обставин, оскільки при вчиненні виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" заборгованості в сумі 378 484,21 грн., приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. не переконався належним чином у безспірності суми, що підлягає стягненню та безспірності характеру правовідносин сторін, вчинив виконавчий напис, що не відповідає вимогам Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у зв`язку з чим вимоги позивачки є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3) ч. 2 ст. 141 цього Кодексу інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову на відповідача. Із квитанції вбачається, що позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 908 грн., а також позивачем була подана заява про забезпечення позову до подання позовної заяви, яка на підставі ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 6 липня 2021 року задоволена повністю, за подання якої нею був сплачений судовий збір у розмірі 454 грн. У зв`язку із задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивачки про стягнення із відповідача судових витрат в розмірі 1372,00 грн., пов`язаних зі сплатою судового збору. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак, всупереч вимогам цієї статті Позивачкою до позову додано лише Договір про надання правової допомоги, однак не подано детального опису наданих послуг та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення із відповідача 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Крім цього, позивачка просила стягнути із відповідача 500 грн. витрат на витребування доказів. Згідно ч. 1 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Однак, позивачкою не подано жодних доказів про здійснення таких витрат, відтак, у задоволенні заяви в частині стягнення витрат на витребування доказів теж слід відмовити. У відповідності до положень частини 7 статті 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки позовні вимоги з визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволені, клопотання про скасування заходів забезпечення позову до суду не надходило, тому заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 6 липня 2021 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial