Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач) про позбавлення батьківських прав. Позивач у позові покликається на те, що сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . З часу, коли дитині виповнився рік, відповідач не виявляє батьківської турботи до дитини, не дбає про неї та не піклується про духовний та моральний розвиток, допомоги дитині не надає. У зв`язку із цим позивач просила позбавити відповідача батьківських прав. 17.12.2021 року, суд відкрив провадження у справі та з урахування обставин справи вирішив її розглянути у порядку загального позовного провадження. Відповідач відзиву на позов не подав. Позивач у судовому засіданні свій позов підтримала, пояснивши, що відповідач протягом тривалого часу не виявляє жодної уваги до дитини, не забезпечує її та не спілкується з нею. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував. Він визнав той факт, що не спілкується із дитиною і не цікавиться нею. Однак готовий проводити із дитиною час. Останній контакт із дочкою мав у листопаді 2021 року з ініціативи служби у справах дітей. Дитину матеріально не може забезпечувати, бо не має роботи. Представник третьої особи підтримала позов. Вона пояснила, що сім`я попала у поле зору служби у справах дітей у жовтні 2021 року, коли позивач ініціювала питання про позбавлення батьківських прав. Служба у справах дітей ініціювала зустріч дитини із батьком. Однак, у подальшому відповідач не змінив свого ставлення до ситуації, що склалася. Заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, суд встановив наступне. У відповідності до свідоцтва про народження відповідач є батьком [PERSON] , яка народилась [INFO] . За рішенням Глухівського міськрайонного суду від 20.07.2018 р. шлюб між сторонами розірвано. Довідкою Глухівської міськради стверджується, що дочка сторін проживає разом із позивачем. За розрахунком виконавчої служби відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 55005,51 грн. Згідно довідки Глухівської загальноосвітньої школи № 1 [PERSON] навчається у цьому закладі у 1-му класі. Батько жодного разу не відвідував школу та не цікався навчанням дочки. Згідно висновку виконавчого комітету Глухівської міської ради, органі опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , кожна окремо, показали, що відповідач не цікавиться дитиною протягом тривалого часу. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у пункті 49 свого рішення по справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 р., зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Крім того, у пункті 93 рішення по справі «Гаазе проти Німеччини» від 08.04.2004 Європейський суд з прав людини зазначив, що передання дитини на піклування зазвичай має вважатися тимчасовим заходом, який має бути припинено, як тільки дозволять обставини, і будь-які заходи щодо здійснення тимчасового піклування мають відповідати кінцевій меті возз`єднання біологічних батьків та дитини. У цьому відношенні має бути досягнута справедлива рівновага між інтересами дитини, що передана на піклування, та інтересами батьків при возз`єднанні з дитиною. З`ясовуючи, як врівноважувалися інтереси, Суд приділятиме особливу увагу основним інтересам дитини, які, залежно від їх характеру та серйозності, можуть бути вищими, ніж інтереси батьків. Зокрема, згідно зі статтею 8, батьки не наділяються правами вживати таких заходів, які могли б зашкодити здоров`ю дитини та її розвитку. Також згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, стаття 8 Конвенції включає право батька на вжиття заходів з метою возз`єднання зі своєю дитиною і зобов`язання внутрішньодержавних органів влади сприяти такому возз`єднанню тією мірою, якою інтереси дитини диктують необхідність вживання всіх необхідних заходів для збереження особистих відносин і, у разі потреби, для «відновлення» сім`ї (рішення Європейського Суду від 10.01.2017 р. у справі «Кацпер Новаковський проти Польщі», пункт 74). Враховуючи наведене, суд повинен позбавляти батьків їх батьківських прав лише у тому випадку, якщо вони становлять реальну загрозу благополуччю дитини. Повертаючись до фактів цієї справи, суд зазначає, що у цій справі не йдеться про завданню шкоди життю дитини, її фізичній недоторканості, здоров`ю, моральності тощо. Дійсно, суд визнає встановленими обставини, що відповідач протягом, принаймні, п`яти років не мав спілкування з дитиною через свою бездіяльність. Однак, суд вважає, що простої бездіяльності батька недостатньо для задоволення виняткових обставин, за яких слід вдатися до заперечуваної міри, що позбавляє батька будь-якого зв`язку з дитиною. Суд відзначає, що позбавлення батьківських прав не можна виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Суду у цій справі не було надано доказів того, що орган опіки і піклування вжив достатніх заходів направлених на возз`єднання батька з дитиною, але вони виявились марними. Зокрема, суд звертає увагу на те, що з моменту коли сім`я потрапила у поле зору органу опіки і піклування та до часу звернення з позовом до суду пройшло не більше двох місяців і відповідач мав зустріч із дочкою. В свою чергу позивач не навела конкретної мети вжиття такого радикального заходу як позбавлення батьківських прав біологічного батька відносно своєї дитини, а тому суд не може погодитись з висновком органу опіки і піклування та вважає передчасним звернення позивача з даним позовом. На підставі викладеного та відповідно до статей 19, 150, 155, 164, 165 СК України,

Outcome: dismissed