Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача Підгороднянської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області у якому просить визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що вона є спадкоємицею за законом після померлого чоловіка [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок станом на 01 січня 1990 року належав до суспільної групи «колгоспний двір», який складався із шести членів. Між нею та іншими спадкоємцями, а саме її синами: [PERSON] , [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна, у якому вони погодили, що їй переходить належна померлому [PERSON] 1/6 частина житлового будинку. При цьому, дочка померлого [PERSON] подала у нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON] . Однак, звернувшись у нотаріальну контору з метою оформлення своїх спадкових прав, постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. З цих підстав вона позбавлена можливості оформити спадкове майно у нотаріальному поряду, у зв`язку із чим просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак її представник - адвокат Семененко С.М. попередньо подав заяву від 23 грудня 2021 року про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити. Від відповідача Підгороднянської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, при ухваленні рішення покладаються на думку суду. Судом установлено: Відповідно до Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 30 листопада 1986 року Виконавчим комітетом Тернопільської районної ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР на підставі рішення виконкому Тернопільської районної ради народних депутатів №316 від 29 листопада 1986 року, цілий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Згідно реєстрового напису на документі на право особистої власності, цілий житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] зареєстровано в Тернопільському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] , та записаний в реєстрову книгу №1 за реєстровим №93. Відповідно до Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №314, виданої 23 травня 2016 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 18 травня 2016 року по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за: 1/6 [PERSON] ; 1/6 [PERSON] ; 1/6 [PERSON] ; 1/6 [PERSON] ; 1/6 [PERSON] ; 1/6 [PERSON] . Станом на 01 січня 2013 року право власності на майно було зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Тернопільською районною радою 30 листопада 1986 року на підставі рішення виконкому від 29 листопада 1986 року №93. Як убачається із Довідки №4-394, виданої 19 липня 2021 року Підгороднянською сільською радою, Тернопільського району, Тернопільської області, в колгоспному дворі в [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка. [INFO] помер [PERSON] , про що складено актовий запис №17 Драганівської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області України, якою 07 грудня 2015 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки №433, виданої 23 травня 2016 року Драганівською сільською радою, Тернопільського району, Тернопільської області на день смерті [PERSON] разом із ним за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані такі члени сім`ї: дружина - [PERSON] ; син - [PERSON] ; дочка - [PERSON] ; онук - [PERSON] . Як убачається із наданої Тернопільською районною державною нотаріальною конторою на запит суду, копії матеріалів спадкової справи №231/2016, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , позивачка [PERSON] 17 травня 2016 року подала у Тернопільську районну державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за законом після померлого чоловіка [PERSON] . Також, із заявами про прийняття спадщини 26 травня 2016 року у Тернопільську районну державну нотаріальну контору звернулися сини померлого [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 36 (зворот), 37) Як убачається із матеріалів спадкової справи, дочка померлого [PERSON] - [PERSON] 26 травня 2016 року подала у Тернопільську районну державну нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після померлого батька [PERSON] . 07 вересня 2021 року між спадкоємцями померлого [PERSON] , а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна, яке належало [PERSON] , згідно якого погодили, що дружині померлого [PERSON] переходить частка житлового будинку [ADDRESS] ; сину померлого - [PERSON] переходить 1/2 частка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,8185 га, яка розташована на території Драганвської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області; сину померлого [PERSON] переходить 1/2 частка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,8185 га, яка розташована на території Драганівської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області. Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайною І.В. та зареєстровано в реєстрі за №1-487. 17 вересня 2021 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайною І.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №2774/02-31, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок та відсутності проведеної державної реєстрації права власності на житловий будинок за попередній власником. 18 травня 2016 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Як убачається із Характеристики будинку, господарських будівель та споруд, будинковолодіння [ADDRESS] складається із: А - житловий будинок, 1975 року побудови; Пд - підвал, а - прибудова; Сх - сходи; Б - хлів, 1978 року побудови; В - хлів; Г - літня кухня; Д - хлів, 1990 року побудови; Пд - підвал, 1978 року побудови; Ж - вбиральня, 1990 року побудови; З - гараж; Л - навіс; С - септик; І - Вимощення; ІІ - площадка; 1 - ворота; 2 - огорожа; 3 - огорожа. Згідно Експлікації приміщень до плану житлового будинку під літерою «А», загальна площа житлового будинку становить 93,7 кв.м., житлова площа - 54,1 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір». Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади / публічних актів /, що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів / далі - Вказівки /, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР /далі - Держкомстат СРСР / від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р. Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства /сім`ї/. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка. Таким чином, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/6 частині житлового будинку. Відповідно до ст. 1216-1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як установлено судом, за життя [PERSON] не склав заповітного розпорядження, відтак, має місце спадкування за законом. У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка [PERSON] є спадкоємицею першої черги спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки є його дружиною, що стверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 18 листопада 1967 року Драганівською сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області. Таким чином, позивачка [PERSON] набула право на спадкування належної померлому [PERSON] 1/6 частки будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] . Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved