Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що 07.04.2013 року уклала шлюб із відповідачем [PERSON] у виконавчому комітеті Меджибізької селищної ради Хмельницької області. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , де всвідоцтві про народження батьком записаний відповідач - [PERSON] .. З 2021 року вона з відповідачем припинила сімейно-шлюбні відносини і проживають окремо і відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, тому [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину. В судове засідання сторони подали заяви в яких просять розглядати справу у їх відсутність, позивач вимоги підтримала, відповідач визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до змісту ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У статті 182 частині 2 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов заявлено відповідно до ст. ст. 180 - 183 СК України, де передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задовольнити вимоги позивача. Судові витрати вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182,191 СК України,

Outcome: approved