Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивач звернувся в листопаді 2021р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 27.02.2020р. в сумі 5799.69 доларів США, що еквівалентно 144 042.11грн., з яких сума позики 5000 доларів США, що еквівалентно 123250грн., сума відсотків 159.74 долари США, що еквівалентно 4153.36грн., сума інфляційних втрат в розмірі 639.95 доларів США, що еквівалентно 6638.75грн.. Позов обґрунтував тим, що 27.02.2020р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики шляхом видачі розписки, згідно якої відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 5000 доларів США. Позичені кошти відповідач зобов`язувався повернути до 02.10.2020р., однак станом на дату подання позовної заяви відповідач грошових коштів позивачу не повернув. Просив стягнути з відповідача борг за договором позики з нарахуванням % та інфляційних втрат. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву в якій розгляд справи просив проводити без участі позивача, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі та врахувати еквівалент курсу долара на час ухвалення рішення суду, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судові засідання не з`явився, повідомлявся про судові засідання належно, в т.ч. отримавши 01.02.2022р. повістку особисто щодо судового засідання призначеного на 21.02.2022р., а тому суд вважав за можливе завершити розгляд даної справи за відсутності відповідача. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.02.2020р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики шляхом видачі розписки, згідно якої відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом розписки. За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки, примірник оригіналу розписки позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики у строк до 02.10.2020р. суд дійшов висновку, що позика не повернута повністю, що і доводила сторона позивача та не спростовано стороною відповідача. Тому вимоги щодо стягнення коштів в сумі 5000доларів США, що еквівалентно 141 714грн. (на час ухвалення рішення суду 21.02.2022р. за курсом НБУ (28.3428) підлягають до задоволення. Що стосується стягнення відсотків нарахованих позивачем за період з 27.02.2020р. по 14.11.2021р. в сумі 159.74 долари США, то слід зазначити наступне. За вимогами ст.536 ЦК України, на яку посилається позивач у позові, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Однак, договором сторони не обумовлювали такий розмір % за користування позикою, позивач не навів у позові в якому порядку і від якої величини ним нараховано за період з 27.02.2020р. по 14.11.2021р. % в сумі 159.74 долари США. Водночас, стаття 1048 цього кодексу зазначає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Хоча нараховані судом відсотки за обліковою ставкою Національного банку України (від 11% річних до 8.5% річних) за період з 27.02.2020р. по 14.11.2021р. й перевищують позовні вимоги на вказану суму 159.74 долари США, що еквівалентно 4527.48грн., однак зважаючи на диспозитивність майнової вимоги, суд в цій частині також вважає її доведеною. Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат в розмірі 639.95 доларів США, то дані позовні вимоги не підлягають до задоволення за безпідставністю. Так, за вимогами ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом статті 1 Закону «Про індексацію грошових доходів населення"» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Верховний Суд у постанові КЦС ВС від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18 чітко зазначив, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Враховуючи наведене суд прийшов до ствердного висновку, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом самої іноземної валюти (таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 1 березня 2017 року у справі № 6-284цс17). За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими частково. Окрім того, з відповідача в користь держбюджету України слід стягнути судовий збір у розмірі 908грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 527,1046-1049 ЦК України,

Outcome: partial