Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

У липні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № №30007 від 18.03.2021 року про стягнення з громадянки України [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості за Кредитним договором №11192753000 від 06 серпня 2007 року у розмірі 146 514,82 грн та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на користь [PERSON] понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що під час ознайомлення з копіями матеріалів виконавчого провадження, отриманих шляхом безпосереднього ознайомлення у присутності виконавця було встановлено, що 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис № 30007 про стягнення з громадянки України [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості за Кредитним договором №11192753000 від 06 серпня 2007 року у розмірі 146 514,82 (сто сорок шість тисяч п`ятсот чотирнадцять) гривень 82 копійки. Приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що позивач є боржником за вказаним Договором, строк платежу за Кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 17 листопада 2018 року по 01 березня 2021 року. Сума заборгованості становить 146 514,82 (сто сорок шість тисяч п`ятсот чотирнадцять) гривень 82 копійки, що складається з : - прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 146 514,82 (сто сорок шість тисяч п`ятсот чотирнадцять) гривень 82 копійки; - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 (нуль) гривень 00 копійок; За вчинення виконавчого напису стягнуто плату зі стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Сума не зазначена. Також, Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лисенко Сергієм Олексійовичем було винесено ряд Постанов від 25 травня 2021 року, якою з метою забезпечення реального виконання рішення накладено арешт на все майно боржника ( [PERSON] ) у розмірі суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження у сумі 162 047 (сто шістдесят дві тисячі сорок сім) гривень 30 копійок; - від 10 червня 2021 року, якою з метою своєчасного та фактичного виконання вищевказаного виконавчого документа накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках в наступних банківських установах: ПА ПАТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «УкрСиббанк», ПАТ «Державний ощадний банк України», ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», АТ «Альфа Банк», ПАТ «ТАКСОМБАНК», АТ «ОКСІ БАНК», ПАТ «БАНК ВОСТОК», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», АТ «Акціонерно-комерційний банк «Львів», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. Не погоджуючись з даним виконавчим написом, позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 21 липня 2021року відкрито провадження у даній цивільній справі. Протокольною ухвалою суду від 05.10.2021 року закрито підготовчий розгляд справи, призначено її розгляд по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, представник позивачки звернулася до суду із письмовою заявою в якій просила про розгляд справи без участі сторони позивача та про задоволення позову в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про день та час розгляду справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Виходячи із матеріалів справи судом встановлено, що 18.03.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинен виконавчий напис №30007 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості за Кредитним договором №11192753000 від 06 серпня 2007 року у розмірі 146 514,82 грн. Приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що позивач є боржником за вказаним Договором, строк платежу за Кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 17 листопада 2018 року по 01 березня 2021 року. Сума заборгованості становить 146 514,82 (сто сорок шість тисяч п`ятсот чотирнадцять) гривень 82 копійки, що складається з : - прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 146 514,82 (сто сорок шість тисяч п`ятсот чотирнадцять) гривень 82 копійки; - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 (нуль) гривень 00 копійок; За вчинення виконавчого напису стягнуто плату зі стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Сума не зазначена. Також, Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лисенко Сергієм Олексійовичем було винесено ряд Постанов від 25 травня 2021 року, якою з метою забезпечення реального виконання рішення накладено арешт на все майно боржника ( [PERSON] ) у розмірі суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження у сумі 162 047 (сто шістдесят дві тисячі сорок сім) гривень 30 копійок; - від 10 червня 2021 року, якою з метою своєчасного та фактичного виконання вищевказаного виконавчого документа накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках в наступних банківських установах: ПА ПАТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «УкрСиббанк», ПАТ «Державний ощадний банк України», ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», АТ «Альфа Банк», ПАТ «ТАКСОМБАНК», АТ «ОКСІ БАНК», ПАТ «БАНК ВОСТОК», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», АТ «Акціонерно-комерційний банк «Львів», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (Глава 16 розділу ІІ Порядку). Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України (підпункт 1.1. та підпункт 1.2. пункту 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: -відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; -дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; -строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 10 жовтня 2018 року справа № 61-10285св18. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19). Однак, стягнення з [PERSON] боргу, який не є безспірним з порушенням процедури повідомлення її про його наявність, відбулося у позасудовому порядку і вона була позбавлена можливості заперечувати щодо вчинення нотаріусом виконавчого напису. Письмової вимоги відповідача про погашення заборгованості позивач не отримувала, що є порушенням вимог закону, яке істотно вплинуло на її права та обов`язки. Вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, про яку не було проінформовано боржника та визнання такої заборгованості безспірною суперечить вимогам закону. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі N 6-158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умови якщо: 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Крім того, вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус Горай О.С. не врахував, що станом на 11 лютого 2020 року Постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів. Вказані обставини підтверджуються постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. За таких обставин, визначена відповідачем заборгованість не може вважатися безспірною. Проте, незважаючи на вказані вимоги закону, відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а приватний нотаріус, в свою чергу, всупереч правилам, встановленим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вчинив виконавчий напис від 18 березня 2021 року, яким з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» боргу у розмірі 146 514,82 гривень 82 копійки. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Окремо слід звернути увагу щодо строків звернення кредитора (стягувача) до нотаріуса для вчинення виконавчого напису на борговому документі (ст. 88 Закону) та позицію Великої Палати Верховного Суду. Як визначено в Законі нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги до боржника минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У своїй постанові від 2 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зробила висновок, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України. Таким чином, загальний строк для такого звернення становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Однак, з іншого боку є позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, а отже, становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін. Так у Договорі про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11192753000 від 06 серпня 2007 року чітко визначено, що строк кредитування здійснюється з 06 серпня 2007 року (п.п. 1.2.), а погашений в будь-якому випадку не пізніше 06 серпня 2014 року. Отже, наступний за останнім днем погашення кредиту за вказаним вище Договором є першим днем виникнення права вимоги до боржника. Тобто, виходячи з вищезазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду, кредитор (стягувач) мав реалізувати своє право на вимогу грошових коштів з боржника до 06 серпня 2017 року включно, проте не скористався ним. Отже, вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, при наявності безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення. Порушення нотаріусом вказаних вимог є підставою визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). З огляду на означене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд приходить до висновку про доведеність обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги і позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved