Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Згідно із поданою заявою заявлено вимогу про усиновлення малолітнього [PERSON] , [INFO] , вихованця Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради. Заява обґрунтована тим, що заявники є подружжям, не мають власних дітей, прийняли рішення усиновити дитину. Бажання усиновити дитину зумовлено прагненням реалізувати свій батьківський потенціал, дати можливість дитині мати свою родину, надати їй свою любов, турботу та піклування, захистити від самотності. Як зазначається заявниками при зверненні до суду, рішення про усиновлення ними дитини є добре виваженим. В судовому засіданні заявники вимоги заяви підтримали, просили її задовольнити в повному обсязі, наголосивши на бажанні усиновити дитину, надати їй батьківську любов та піклування. Представник заінтересованої особи заяву підтримав, просив заяву задовольнити. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, встановлено, що заявники ( [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ) є подружжям (а.с. 41, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб), вони є кандидатами в усиновлювачі (а.с. 15, 71). [PERSON] працює в Інституті геотехнічної механіки імені М.С. Полякова Національної академії наук, отримує дохід (а.с. 12), [PERSON] працює в Інституті геотехнічної механіки імені М.С. Полякова Національної академії наук, отримує дохід (а.с. 10-11), заявники протипоказань за станом здоров`я для усиновлення не мають (а.с. 13 - 14, 16-19). На підставі довідок Міністерства внутрішніх справ України судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на території України до кримінальної відповідальності не притягуються, незнятої чи непогашеної судимості не мають, в розшуку не перебувають (а.с. 20-21). [PERSON] , 27.03.2021 р., перебуває на місцевому обліку з усиновлення з 28.05.2021 р. (а.с. 47). Заявники бажають усиновити малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , вихованця Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради, та згоду на усиновлення якої надано вказаним комунальним закладом (а.с. 37). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] , мати дитини покинула дитину та самовільно пішла з пологового будинку, відомості про батька дитини внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.30-33, 39). [PERSON] є дитиною, яка позбавлена батьківського піклування (а.с. 29), що підтверджується розпорядженням голови адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 11.05.2021 р. №116-р (а.с. 29). Розпорядженням голови адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 11.05.2021 р. №117-р [PERSON] влаштований до КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради на повне державне забезпечення (а.с. 39-40) та перебуває в даному комунальному закладі (а.с. 41) . Кандидати в усиновлювачі познайомилися з дитиною (а.с. 43-45). За місцем проживання [PERSON] та [PERSON] створені належні умови для проживання усиновленої дитини, що підтверджується відповідним актом (а.с. 72). Адміністрацією Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради наданий висновок про доцільність усиновлення малолітньої [PERSON] , [INFO] , та відповідність його інтересам дитини (а.с.22-26). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), Порядком провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року №905 (далі - Порядок). Ухвалюючи рішення за поданою в порядку окремого провадження заявою про усиновлення дитини, суд керується наступним. Так, за змістом ст. 51 Конституції України, ст. 27 Конвенції про права дитини, ст.ст. 150, 180 СК України, ст.ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до ст. 3 СК України сім`я створюється в тому числі на підставі усиновлення. Згідно зі ст.20 Конвенції про права дитини дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема, усиновлення. Частиною першою ст. 21 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці, які визнають і/чи дозволяють існування системи усиновлення, забезпечують, щоб найкращі інтереси дитини враховувалися в першочерговому порядку. Зі змісту норм ст.ст. 1, 5, 6 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» слідує, що діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням останніх батьківських прав та/або батьки яких невідомі, отримують статус дітей, позбавлених батьківського піклування. А однією із пріоритетних форм влаштування таких дітей є їх усиновлення. У відповідності до норм ст.ст. 207, 232 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст. 282 СК України (усиновлення дитини, яка є громадянином України, але проживає за її межами). Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. За загальним правилом, визначеним ст.ст. 6, 208 СК України, ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», усиновленою може бути дитина, тобто особа до досягнення нею повноліття (18 років). Згідно ст. 210 СК України якщо на обліку для можливого усиновлення перебувають рідні брати та сестри, вони не можуть бути роз`єднані при їх усиновленні. За наявності обставин, що мають істотне значення, суд за згодою органу опіки та піклування може постановити рішення про усиновлення когось із них або усиновлення їх різними особами. Нормою ст. 211 СК України встановлено, що усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Усиновлювачами можуть бути подружжя. Усиновлювачами не можуть бути особи однієї статі. Особи, які не перебувають у шлюбі між собою, не можуть усиновити одну і ту ж дитину. Якщо такі особи проживають однією сім`єю, суд може постановити рішення про усиновлення ними дитини. Кількість дітей, яку може усиновити один усиновлювач, не обмежується. Відповідно до ст. 212 СК України не можуть бути усиновлювачами особи, які: 1) обмежені у дієздатності; 2) визнані недієздатними; 3) позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 4) були усиновлювачами (опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями) іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним (було припинено опіку, піклування чи діяльність прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу) з їхньої вини; 5) перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері; 6) зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами; 7) не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу); 8) страждають на хвороби, перелік яких затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 9) є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини; 10) були засуджені за кримінальні правопорушення проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені ст.ст.148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 КК України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших кримінальних правопорушень; 11) за станом здоров`я потребують постійного стороннього догляду; 12) є особами без громадянства; 13) перебувають у шлюбі з особою, яка відповідно до пунктів 3-6, 8 і 10 цієї статті не може бути усиновлювачем. Крім наведених осіб не можуть бути усиновлювачами інші особи, інтереси яких суперечать інтересам дитини. Відповідно до ст. 218 СК України для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками. За загальним правилом, визначеним ст. 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною та безумовною згодою її батьків. Разом з тим, відповідно до ст.219 СК України усиновлення дитини провадиться без згоди батьків, якщо вони: 1) невідомі; 2) визнані безвісно відсутніми; 3) визнані недієздатними; 4) позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка усиновлюється; 5) протягом двох місяців після народження дитини не забрали її на виховання до себе в сім`ю та запис про них у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ст.135 СК України. Усиновлення дитини може бути проведено без згоди повнолітніх батьків, якщо судом буде встановлено, що вони, не проживаючи з дитиною понад шість місяців без поважних причин, не проявляють щодо неї батьківської турботи та піклування, не виховують та не утримують її. Нормою ст.222 СК України визначено, що на усиновлення дитини, яка не має батьків і перебуває у закладі охорони здоров`я або навчальному закладі, потрібна письмова згода цього закладу. Усиновлення може бути проведене без згоди цього закладу, якщо суд встановить, що усиновлення дитини відповідає її інтересам. Зі змісту ст.ст. 214, 215 СК України слідує, що органами опіки та піклування ведеться облік дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, які можуть бути усиновлені, а також облік осіб, які бажають усиновити дитину. В рамках ведення такого обліку органи опіки та піклування із дотриманням вимог Порядку здійснюють інформування кандидатів в усиновлювачі про дітей, які можуть бути усиновлені, забезпечують організацію знайомства та встановлення контакту таких кандидатів з дитиною, яку може бути усиновлено, готують необхідні документи для подальшого звернення кандидатів на усиновлення до суду задля вирішення питання про усиновлення. Зокрема, органом опіки та піклування з`ясовується згода дитини на усиновлення, за потреби та наявності для цього підстав надається згода на роз`єднання братів і сестер при усиновленні, а також готується висновок про доцільність усиновлення та відповідність його інтересам дитини. Обов`язковість надання суду згаданого висновку встановлена і ст.312 ЦПК України. Зазначений письмовий висновок, який оцінюється судом так само як і інші докази по справі, складається на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ст.19 СК України). За змістом ст.ст. 223-225 СК України, ст.ст. 310, 314 ЦПК України особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду особисто заяву про усиновлення. Розглядаючи таку заяву по суті, суд враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; 2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; 3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; 4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; 5) особу дитини та стан її здоров`я; 6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. При дотриманні всіх умов, встановлених СК України, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини. Суд не може відмовити особі в усиновленні на тій підставі, що вона вже має або може народити дитину. Усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду. У відповідності до положень ст. 229 СК України, ст. 314 ЦПК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини . Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого ч. 4 ст. 218 СК України (дитина проживає в сім`ї усиновлювачів та вважає їх своїми батьками). Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини. Нормою ст. 230 СК України передбачено, особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання змінити відомості про місце народження та дату народження дитини (не більш як на шість місяців). У рішенні про усиновлення суд змінює відомості про місце народження та дату народження дитини, якщо це відповідає її інтересам. Аналогічна можливість передбачена ст.314 ЦПК України. Відповідно до ст. 231 СК України якщо усиновлювачами є одночасно жінка та чоловік і якщо вони записуються батьками дитини, відповідно змінюються прізвище та по батькові дитини. За заявою усиновлювачів може бути змінено ім`я дитини. Для такої зміни потрібна згода дитини. Така згода не вимагається, якщо дитина живе в сім`ї усиновлювачів і звикла до нового імені. Про зміни, передбачені у цій статті, суд зазначає у рішенні про усиновлення, що також передбачено і нормою ст.314 ЦПК України. За змістом ст.233 СК України, ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється. За змістом ст.7 СК України, ст. 3 Конвенції про прав дитини регулювання сімейних відносин, зокрема судами, має здійснюватися з максимально можливим та першочерговим урахуванням і забезпеченням інтересів дитини. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви окремого провадження в повному обсязі. Так, враховуючи наведені за текстом вище положення чинного національного та міжнародного законодавства, яке в силу його ратифікації стало обов`язковим для застосування і на національному рівні, суд відзначає, що право дитини на виховання у сім`ї та батьківське піклування є одним із основоположних комплексних прав дитини, оскільки саме його втілення, в свою чергу, забезпечує належну та найповнішу природню першооснову для розвитку дитини, реалізацію нею права на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також підготовку дитини до майбутнього самостійного життя та праці. А отже значення та необхідність створення умов для реалізації такого права дитини складно переоцінити. В той же час, у разі неможливості залишення дитини у сім`ї з її біологічними батьками розширюються можливості реалізації вказаного комплексного права дитини на виховання у сімейному оточені шляхом її усиновлення, оскільки основне призначення інституту усиновлення полягає у вихованні дитини у сім`ї, формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини. Усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька/матері стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. Оскільки усиновлення дитини, окрім випадку, коли дитина є громадянином України, але проживає за межами України, здійснюється за рішенням суду, саме на останній покладено обов`язок перевірки наявності законних підстав для усиновлення при вирішенні означеного питання по суті. І такі обставини, які мають істотне значення та повинні бути враховані, визначені нормами Глави 18 Розділу IV СК України. Крім того, в будь-якому випадку при прийнятті рішення суд має послуговуватись якнайкращими інтересами в першу чергу самої дитини, а не її усиновителів чи біологічних батьків, інших родичів та осіб. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з того, що в ході судового розгляду знайшли своє належне та повне підтвердження заявлені в обґрунтування заяви та визначені законом, як обов`язкові підстави та умови для ухвалення рішення суду про усиновлення дитини. Крім того, при знайомстві з дитиною малолітня дитина їм сподобалася, контакт з нею встановлений, а рішення усиновити підтверджено. Суд також враховує, що заявники є подружжям, відповідають всім вимогам для усиновлювачів та не мають передбачених законом перешкод для усиновлення (ст.ст. 211, 212 СК України). За наслідками медичного обстеження заявники є здоровими. За таких обставин суд приходить до висновку, що заявники здатні бути усиновлювачами малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та створити дитині стабільні та гармонійні умови для життя у повноцінній сім`ї з обома батьками, забезпечивши належну реалізацію згаданого вище основоположного права дитини. Відтак, вимога заяви про усиновлення дитини є обґрунтованою, доведеною, а отже такою, що підлягає задоволенню. Задовольняючи заяву окремого провадження, суд приймає до уваги позитивний висновок органу опіки та піклування про доцільність усиновлення [PERSON] , [INFO] , враховує наявність письмової згоди на усиновлення від Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради, в якому виховуються та перебуває на повному державному забезпеченні малолітня дитина, а також наявність згоди органу опіки та піклування (висновок від 16.12.2021 р.), оскільки такий висновок та згоди надані правомірними суб`єктами після всебічного та повного врахування всіх фактичних життєвих обставин малолітніх дітей, у передбачений законом спосіб і з передбачених законом підстав, а також з дотриманням пріоритетності інтересів самих малолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 229 СК особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Суд задовольняє таку заяву усиновлювачів у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини (ч. 3 ст. 229 СК). Враховуючи вік малолітньої дитини (27.03.2021 р.), бажання заявників бути записаними батьками дитини в книзі реєстрації народжень, що буде відповідати інтересам дитини, створивши для неї відчуття повноцінної родини, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу заявників про запис їх батьками малолітньої дитини. Згідно ч. 4 ст. 295 ЦК прізвище, власне ім`я та по батькові фізичної особи можуть бути змінені у разі її усиновлення, визнання усиновлення недійсним або його скасування відповідно до закону. Таким чином, з урахуванням бажання заявників бути записаними батьками дитини та оскільки це відповідає інтересам дитини та сприятиме збереженню таємниці усиновлення, для суду наявні підстави для задоволення цієї вимоги та ухвалення судом рішення про зміну дитині прізвища « [PERSON] » на прізвище « [INFO] », ім`я дитини залишити без зміни, по батькові дитини « [PERSON] » змінити на « [INFO] », дату народження дитини змінити з 27 березня 2021 р. на 19 серпня 2021 р., зобов`язав відповідний орган реєстрації актів цивільного стану (Шевченківський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)) внести відповідні зміни до актових записів. Усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення (ч. 6 ст. 314 СК України). Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок заявників на підставі ч. 7 ст. 294 ЦПК України.

Outcome: approved