Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (відповідач-1), Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича (відповідач-2), третя особа - Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення майна, набутого без достатньої правової підстави, у якому просила суд: 1. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 11981, вчинений 16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 12 000 грн., як такі, що набуті без достатньої правової підстави. 3. Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 2562,10 грн., як такі, що набуті без достатньої правової підстави. 4. Судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу розподілити між сторонами у відповідності до задоволених вимог. Позовні вимоги мотивовані тим, що з постанови Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про звернення стягнення на доходи боржника по виконавчому провадженню № 62713075 від 04.08.2020 року, позивач дізналася про примусове стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заборгованості в сумі 21 620,96 грн. за виконавчим написом Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича № 11981 від 16.07.2020 року. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, наслідком чого є відкриття третьою особою неправомірного виконавчого провадження щодо виконання вищевказаного виконавчого напису, яке відкрито на підставі заяви відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» та внаслідок чого просить повернути кошти, які були стягнені без правової підстави, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом та з заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 серпня 2021 року матеріали позову передані на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху та наданий позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2021 року вжито заходів забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 11981 від 16.07.2020 року вчиненого Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 21 620,96 грн., до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 761/31162/21. 05 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 21 жовтня 2021 року на адресу суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву з викладенням заперечень проти неї. 26 жовтня 2021 року на адресу суду від відповідача-1 надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Документи, на підставі яких було винесено виконавчий напис № 11981 від 16.07.2020 року та були витребувані на підставі ухвали суду від 09 жовтня 2021 року - від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на адресу суду надійшли 19 січня 2022 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за наявними в ній матеріалами, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач-1, свого представника в судове засідання не направив, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, поважність причин неявки не повідомляли. Відповідач-2 про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, поважність причин неявки не повідомляв, відзив не надсилав. Третя особа також про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та третьої особи, на підставі наявних в справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Щодо вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, судом встановлено наступне. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 13 липня 2014 року між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» укладено Кредитний договір № 401633360. Правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 1 від 21 червня 2016 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 2019-1КІ/Веста від 26 грудня 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». 16 липня 2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис № 11981 про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 20 970,96 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3 999,84 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 6 809,34 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 7 061,78 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями - 3 100,00 грн., а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису в розмірі 650,00 грн. Загальна сума - 21 620,96 грн. Строк, за який проводиться стягнення - період з 16.01.2019 року по 11.03.2020 року. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Романом Васильовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62713075 від 04.08.2020 року за вказаним виконавчим написом. Документи, на підставі яких було винесено виконавчий напис № 11981 від 16.07.2020 року та були витребувані на підставі ухвали суду від 09 жовтня 2021 року - від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича - на адресу суду так і не надійшли. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом з тим, стороною відповідача-1 не було надано суду в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що Приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Гораю Олегу Станіславовичу, були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивачки за Кредитним договором. Як і відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі час (за період з 16.01.2019 року по 11.03.2020 року). У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Матеріали справи відомостей про отримання відповідачем (боржником) відповідного повідомлення не містять. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідачем-1, як кредитором, було подано до Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича в обґрунтування розміру заборгованості за Кредитним договором розрахунок заборгованості, здійснений безпосередньо посадовою особою відповідача-1. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивачки у частині про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення майна, набутого без достатньої правової підстави, судом встановлено наступне. Згідно інформації про хід виконавчого провадження, 30 липня 2021 року приватним виконавцем Клименком Р.В. було видано постанову «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника», яка адресована за місцем роботи [PERSON] . В період з березня 2021 року по теперішнй час з пенсії [PERSON] утримується на виконання постанови приватного виконавця Клименка Р.В. від 29.03.2019 року ВП № 62713075 «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника» наступні суми: - 21 620,96 грн. в рахунок боргу на користь ТОВ «Вердикт Капітал»; - 2 162,10 грн. в рахунок основної винагороди приватного виконавця на користь приватного виконавця Клименка Р.В.; - 400,00 грн. в рахунок витрат на проведення виконавчих дій на користь приватного виконавця Клименка Р.В. Загальна сума фактично стягнутих коштів станом на день подання позову становить близько 12 000,00 грн. Позивачка зазначає, що остаточну суму фактично стягнутих коштів буде розраховано після задоволення судом забезпечення позову шляхом зупинення стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважує, що загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. Також в матеріалах справи відсутні будь-які розрахунки стягнутих коштів - тому суд не має можливості дослідити які саме суми та ким були отримані. Враховуючи вищенаведене, правовою підставою набуття відповідачем-1 та відповідачем-2 коштів позивачки, став договір відступлення прав вимоги, який є чинним та неоспореним, а тому позовна вимога в частині повернення коштів, отриманих відповідачем-1 та відповідачем-2 в межах виконання виконавчого напису, задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Приватний виконавець є неналежним відповідачем у справі щодо визнання виконавчого напису недійсним, а тому, як наслідок, на нього не можуть бути покладені зобов`язання зі сплати судового збору. Закон України «Про виконавче провадження» та Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» не ототожнює приватного виконавця зі стягувачем або його представником. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеної у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на обгрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу, а саме відсутній договір, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому вимога у частині щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6 200,00 грн. не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «про судовий збір» Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивачка є вдовою ліквідатора аварії на ЧАЕС, померлого внаслідок Чорнобильської катастрофи та користується пільгами постраждалої від аварії на ЧАЕС 2-ї категорії. Тому позивачка під час подання позову була звільнена від сплати судового збору. Тому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача-1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн.

Outcome: partial