Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позовні вимоги позивачі обгрунтовують тим, що 19 листопада 2019 року, приблизно о 17 год. 35 хв., в темну пору доби, на 218 км. + 250 м автодороги Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече, що поблизу м. Дубно Рівненської області, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Daimler-Chrysler 902.6 КА, реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення п.п.г) п.12.6 ПДР України, рухаючись зі сторони смт. Смига у напрямку м. Дубно, з включеним ближнім світлом фар і швидкістю не менше 97,1 км/год, що перевищує допустиму для даної ділянки автодороги (не більше 90 км/год), здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] . У результаті наїзду [PERSON] спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №152 від 17.12.2019 року «між спричиненням потерпілому внаслідок ДТП тілесних ушкоджень і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок». За фактом ДТП 20.11.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №12019180000000319 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Шкода, заподіяна третім особам під час ДТП, яка сталась за участю автомобіля Daimler-Chrysler, державний реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/5269125, строк дії поліса з 11.04.2019 до 10.04.2020. [PERSON] був одружений та мав двох синів. Страхова сума моральної шкоди у розмірі по 16 692,00 грн. виплачена страховою компанією дружині [PERSON] та двом синам загиблого: [PERSON] та [PERSON] у повному обсязі. Листом ПАТ HACK «Оранта» № 09-02-22/12588 від 23 грудня 2020 року підтверджено, що страховик окрім страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 16 692,00 грн. виплатив дружині загиблого витрати на послуги поховання, замовлені у ФОП [PERSON] , у сумі 6500,00 грн. Страховою компанією не було відшкодовано витрат здійснених дружиною загиблого листопада 2019 року на поминальний обід у сумі 7140,00 грн., що підтверджується накладною кафе «Оазис» № 28 від 21 листопада 2019 року та не відшкодовані витрати у сумі 11 000,00 грн. на встановлення пам`ятника, що підтверджуються накладною № 39 від 19 лютого 2021 року. Зазначені витрати просять стягнути з відповідача. Окрім того, позивачі просять стягнути з відповідача спричинену їм моральну шкоду в розмірі по 237193, 32 грн. на кожного. Розмір моральної шкоди обґрунтовують тим, що в даному випадку негативним явищем, яке спричинило витрати немайнового характеру, є передчасна смерть фізично здорового, працюючого чоловіка у віці 57 років для його 56-ти річної дружини, передчасна втрата батька для 19-ти річного сина [PERSON] та 31-но річного сина [PERSON] , втрата дідуся для онука [PERSON] , [INFO] , та для ненароджених онуків, втрата найкращого зятя для 79-ти річної тещі [PERSON] . За життя у [PERSON] склався тісний емоційний зв`язок з рідними синами, дружиною та тещею. Смерть [PERSON] стала важкою психологічною травмою та непоправною втратою для його рідних та близьких. Неоціненним є припинення передачі набутого життєвого досвіду та внеску батька у життєдіяльність та духовне становлення його синів та онуків. Окрім цього втрати немайнового характеру полягають у душевних стражданнях з приводу передчасного припинення життя батька, чоловіка та зятя. Вважають, що вина водія [PERSON] полягає у порушенні правил дорожнього руху, перевищення безпечної швидкості у темну пору доби, що є грубою необережністю. Відповідно до встановлених обставин у кримінальному провадженні, велосипед загиблого був обладнаний світловідбивачами круглої форми: спереду - білого кольору, позаду - червоного кольору, на передньому колесі - оранжевого кольору, загиблий у момент зіткнення був одягнений у жилет зеленого кольору зі світловідбиваючими смугами. Згідно з методикою О.М. Ерделевського , фактичний розмір заявленої до стягнення моральної шкоди становить 761655,96 грн. Позивачі дійшли згоди у розподілі відшкодування суми моральної шкоди рівними частинами. Оскільки страховою компанією вдові загиблого та його синам було виплачено по 16 692,00 грн. відшкодування моральної шкоди, то відповідачу [PERSON] належить виплатити їм по 237193,32 грн. Також просять стягнути понесені судові витрати у загальному розмірі 21581,67 грн. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зважаючи на наступне. За наслідками проведеного досудового розслідування по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.11.2019, у кримінальному провадженні 12019180000000319, 27 серпня 2020 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Страховою компанією, в якій була застрахована його цивільна відповідальність сплачено позивачам по 16 692,00 грн. кожному страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди, а також [PERSON] сплачено страхове відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання у розмірі 23 192, 00 грн. Він категорично не згідний з позовними вимогами Позивачів і їх обґрунтуванням розміру моральної шкоди та витрат на поховання. Зазначає, що не відповідають дійсності описані в позовній заяві обставини дорожньо-транспортної пригоди, під час якої був смертельно-травмований [PERSON] . Відповідно до відомостей, які зазначені в постанові від 27.08.2020 року про закриття кримінального провадження 12019180000000319, яка потерпілими не оскаржувалась слідує, що 19 листопада 2019 року, приблизно о 17 год. 35 хв, в темну пору доби, на 218 км + 250 м авто дороги Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече, що поблизу м. Дубно Рівненської області, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Daimer-Chrysler 902.6 КА, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись зі сторони смт. Смига у напрямку м. Дубно, з включеним ближнім світлом фар і швидкістю не менше 97,1 км/год, що не перевищує допустиму для даної ділянки автодороги, здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, почав перетинати проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху вказаного транспортного засобу. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №152 від 17.12.2019 року незадовго до смерті [PERSON] вживав алкогольні напої, на що вказує наявність запаху алкоголю від досліджуваних порожнин та внутрішніх органів, а також виявлення при судово-токсилогічному дослідженні у крові з його трупа етилового спирту в концентрації 1,58 проміле. Така кількість етилового спирту в крові за своєю функціональною оцінкою може відповідати середньому алкогольному сп`янінню. Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з транспортно-трасологічного дослідження №23.1-868/18 від 17.12.2019 року контактування транспортних засобів відбулось між передньою частиною автомобіля Daimer-Chrysler 902.6КА, реєстраційний номер [NUMBER] , на відстані близько 0-30 см від правого габариту кузова та правою боковою частиною велосипеда, яким керував [PERSON] . В момент первинної контактної взаємодії поздовжні вісі між транспортними засобами одна по відношенню до іншої, були розташовані під кутом 105+/- 5 градусів. Наїзд автомобіля Daimer-Chrysler на велосипедиста в поперечному напрямку проїзної частини автодороги відбувся на правій смузі руху (смузі руху автомобіля Daimer-Chrysler) в межах ділянки що розташована на відстані близько 0,9-1,9 м від правого краю проїзної частини. Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № 3.1-627/20 від 06.08.2020, в даній дорожній обстановці водій автомобіля Daimer-Chrysler [PERSON] , в момент виникнення небезпеки для руху, не мав технічної можливості, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути наїзду на велосипедиста. В дорожній обстановці дії велосипедиста [PERSON] не відповідали вимогам п. 10.1, п. 11.14 Правил дорожнього руху та, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. З цього слідує, що причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стали дії велосипедиста [PERSON] . Відповідач категорично не згідний із розрахунком розміру моральної шкоди, яка згідно його розрахунку становить 42 251,63 грн., оскільки вважає що при її визначенні необхідно застосувати коефіцієнт «fv» (ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди) рівним 0, 25. Крім цього вважає, що в цих правовідносинах повинні бути застосовані положення ч.ч.2, 3 ст.1 193 ЦК України, відповідно до яких, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є груба необережність потерпілого, яка полягає в тому, що він в момент зіткнення керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та ним були порушені вимоги п. 10.1, п. 11.14 Правил дорожнього руху, що знаходиться причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, розмір моральної шкоди, що підлягає до відшкодування страховиком, з врахуванням ступеня вини потерпілого підлягає зменшенню. Національною акціонерною страховою компанією «Оранта», в якій була застрахована цивільна відповідальність відповідача було сплачено страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 076,00 грн., що перевищує розмір заподіяної Позивачам моральної шкоди. За таких обставин позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Як слідує зі змісту листа HACK «Оранта» №09-02-22/12588 від 23.12.2020 року, страховиком було прийнято рішення про виплату [PERSON] витрат на поховання, однак виплата в повному обсязі здійснена не була у зв`язку із тим, що нею на підтвердження розміру витрат були подані підроблені документи. У зв`язку із вищевикладеним, вважає, що за даних обставин у нього не виникає обов`язку відшкодування витрат позивача, пов`язаних із похованням [PERSON] в розмірі 18140,00 грн. Представником позивачів подано відповідь на відзив, згідно якого пропонує при визначенні розміру завданої моральної шкоди застосувати коефіцієнт «fv» рівним 0,5, який відповідає грубій необережності водія. Відповідач рухався з перевищенням максимально допустимої швидкості для даної ділянки дороги, яка встановлена Правилами дорожнього руху України, у вечірню, темну пору доби. Наполягають, щоб при обрахунку суми моральної шкоди, був застосований коефіцієнт «с» рівний «1,3», а також щоб був застосований коефіцієнт ступеня вини постраждалого - «fs» рівний «0». Вважає, що розмір моральної шкоди, яка була спричинена кожному позивачу внаслідок смерті [PERSON] становить 439 416, 90 грн. позивачі підтримують позовні вимоги заявлені у позовній заяві. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 29.03.2021 року відкрито провадження у справі. З метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 28.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав зазначених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників, покази свідків, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до постанови СУ ГУНП в Рівненській області НП України про закриття кримінального провадження від 27.08.2020, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019180000000319 від 20.11.2019, за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. У постанові зазначено, що 19 листопада 2019 року, приблизно о 17 год. 35 хв, в темну пору доби, на 218 км + 250 м автодороги Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече, що поблизу м. Дубно Рівненської області, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Daimer-Chrysler 902.6 КА, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись зі сторони смт. Смига у напрямку м. Дубно, з включеним ближнім світлом фар і швидкістю не менше 97,1 км/год, що перевищує допустиму для даної ділянки автодороги (не більше 90 км/год), здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, почав перетинати проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху вказаного транспортного засобу. (а.с. 15-17). Згідно висновку експерта №152 від 17.12.2019 року: «між спричиненням потерпілому [PERSON] внаслідок ДТП тілесних ушкоджень і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Незадовго до смерті [PERSON] вживав алкогольні напої, на що вказує наявність запаху алкоголю від досліджуваних порожнин та внутрішніх органів, а також виявлення при судово-токсилогічному дослідженні у крові з його трупа етилового спирту в концентрації 1,58 проміле. Така кількість етилового спирту в крові за своєю функціональною оцінкою може відповідати середньому алкогольному сп`янінню» (а.с. 18-21). [PERSON] зазначений батьком у свідоцтвах про народження [PERSON] та [PERSON] (а.с. 30, 31). Як свідчить відмітка у паспорті позивачки [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб з [PERSON] (а.с. 22-23). Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/5269125, автомобіль Daimler-Chrysler, державний реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта». Строк дії поліса з 11.04.2019 до 10.04.2020 (а.с. 43). Згідно повідомлень щодо виплат страхового відшкодування №09-02-22/12586, №09-02-22/12587, №09-02-22/12588, страхова сума моральної шкоди у розмірі по 16 692,00 грн. виплачена страховою компанією дружині [PERSON] та двом синам загиблого: [PERSON] та [PERSON] у повному обсязі (а.с. 33, 34, 35). Листом ПАТ HACK «Оранта» № 09-02-22/12588 від 23 грудня 2020 року підтверджено, що страховик окрім страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 16 692,00 грн. виплатив дружині загиблого витрати на послуги поховання, замовлені у ФОП [PERSON] , у сумі 6500,00 грн. Зазначено, що надані [PERSON] накладна №118/1202 на суму 39400, 00 грн., товарний чек на суму 35080, 00 грн. та квитанція до прибуткового касового ордера №19/1202 на суму 12000, 00 грн. до уваги не приймались, оскільки згідно відповіді ФОП [PERSON] ним подібні документи не видавались, замовлень від [PERSON] до ФОП [PERSON] щодо виготовлення та встановлення пам`ятника не надходило та ніяких робіт не виконувалось. Витрати на поховання, згідно відповіді ФОП [PERSON] становили 6500, 00 грн. (а.с. 35). Згідно накладної №28 від 21.11.2019 кафе «Оазис» за поминальний обід нараховано 7140,00 грн. (а.с. 39). Відповідно до накладної №39 від 19.02.2021, виданої [PERSON] , [PERSON] відпущено пам`ятник на суму 11 000,00 грн. (а.с. 40). Як свідчить довідка ПАТ «Дубномолоко» №94 від 14.06.2021, [PERSON] працює на посаді зливальника розливальника. Його заробітна плата за період грудень 2020 року -травень 2021 року склала 52504, 48 грн. (а.с. 102). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості за РНОКПП відповідача відсутні (а.с. 101). Згідно висновку експерта №3.1-905/19 від 24.12.2019, швидкість руху автомобіля Daimer-Chrysler 902.6 КА, реєстраційний номер [NUMBER] перед початком гальмування виходячи із зафіксованих на місці ДТП слідів гальмування коліс, становила не менше 97,1 км/год. При заданому слідством комплексі вихідних даних, в даних дорожніх умовах відстань на якій знаходився автомобіль Daimer-Chrysler 902.6 КА, реєстраційний номер [NUMBER] до місця наїзду в різні проміжки часу від 0,2 с до 5 с з інтервалом 0,2 с, складає 3,3…132,8 м. (а.с. 111-117). Свідки [PERSON] в суді показала, що відповідач [PERSON] є її сином. Після ДТП у сина була важка психологічна травма, тому вона разом з [PERSON] приїзджала до позивачки [PERSON] , висловила співчуття та надала їй матеріальну допомогу у розмірі 5000 грн., оскільки більшої суми грошей на той час вони не мали. Обіцяла при можливості ще надати матеріальну допомогу. Позивачка кошти взяла. Свідок [PERSON] в суді підтвердила покази свідка [PERSON] . Статтями 1166, 1167 ЦК України (відповідальність за завдану майнову та моральну шкоду) передбачено загальне правило, згідно з яким відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. У статті 999 ЦК України визначено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV). Згідно із ст.3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Стаття 27 Закону № 1961-IV визначає порядок, умови та розмір виплати страхового відшкодування за шкода, пов`язану із смертю потерпілого. Зокрема, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п. 27.1. ст.27 Закону № 1961-IV). Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3. ст.27 Закону № 1961-IV). Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.4. ст.27 Закону № 1961-IV). Велика Палата Верховного Суду у прийнятій по справі № 755/18006/15-ц постанові від 04 липня 2018 року висловила правовий висновок про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За змістом ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини .., фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Пленум Верховного Суду України у пункті 9 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Позивач обґрунтовує заподіяну їй моральну шкоду глибокими душевними стражданнями, пов`язаними зі смертю її рідної сестри, які вона перенесла і переносить по сьогоднішній день, а також невиконанням відповідачем взятого на себе зобов`язання по відшкодуванню понесених нею витрат на поховання сестри. Сторона відповідача визнає право позивачів на таке відшкодування, однак його розмір вважає завищеним та повністю відшкодованим страховиком. Як зазначено у постанові про закриття кримінального провадження, відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № 3.1-627/20 від 06.08.2020, в даній дорожній обстановці водій автомобіля Daimer-Chrysler [PERSON] , в момент виникнення небезпеки для руху, не мав технічної можливості, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути наїзду на велосипедиста. В дорожній обстановці дії велосипедиста [PERSON] не відповідали вимогам п. 10.1, п. 11.14 Правил дорожнього руху та, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Розраховуючи розмір моральної шкоди, представник позивачів застосував методику А.М. Ерделевського, відповідно до якої фактичний розмір заявленої до стягнення моральної шкоди визначається за формулою: D = d х fv х і х с х (1 - fs) х р, де: D - розмір компенсації дійсної моральної шкоди, що обчислюється в мінімальних заробітних платах; d - розмір компенсації презюміруємої моральної шкоди - страждання, які не може не відчувати нормально реагуюча на зроблені у відношенні ''протиправні дії" людина; Fv - ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, 0 < fv < І; А.М. Ерделевський рекомендує для простої необережності приймати значення fv = 0,25, для грубої необережності fv - 0,5, для непрямого наміру fv = 0,75, і для прямого наміру відповідно fv = 1,0; і-коефіцієнт індивідуальних особливостей потерпілого (суб`єктивного стану), 0 < і < 2; с - коефіцієнт урахування обставин, що заслуговують на увагу (об`єктивні фактори), 0 < с < 2; fs - ступінь вини постраждалого, 0 < fs < 2; р - коефіцієнт врахування майнового стану особи, яка спричинила моральну шкоду, 0,5 < р < 1. Згідно розрахунку представника позивачів, фактичний розмір заявленої до стягнення моральної шкоди становить 761655,96 грн., проте враховуючи обставини справи, суд погоджується з розрахунком відповідача за яким розмір моральної шкоди, яка була спричинена позивачам становить 42251, 63 грн. Страховою компанією ПАТ «НАСК «Оранта», в якій була застрахована цивільна відповідальність [PERSON] за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/5269125, сплачено позивачам по 16 692,00 грн. кожному страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди, а також [PERSON] сплачено страхове відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання у розмірі 23 192, 00 грн. (16962 грн. + 6500 грн.) Отже, страховою компанією повністю відшкодовано моральну шкоду, завдану позивачам, а також відшкодовано витрати на поховання, розмір яких був підтверджений належними документами. Відтак, пред`явлені позивачами вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Крім цього, суд не знаходить підстав й для стягнення витрат на поховання у сумі 18140, 00 грн., через ненадання позивачами належних і достатніх доказів на підтвердження цих витрат. Надана суду копія накладної № 28 від 21 листопада 2019, без зазначення кому взагалі ця накладна видана. У наданій копії накладної №39 від 19 лютого 2021 року на ім`я [PERSON] зазначено, що вартість виготовлення та встановлення пам`ятника на становить 11 000,00 гривень. Доказів складових такої вартості, акту виконаних робіт, як і права особи [PERSON] , зазначеної у накладній, на здійснення такого виду господарської діяльності, позивачами суду не надано. Інших доказів на підтвердження понесених витрат позивачі не надали, тому суд не має підстав вважати ці накладні підтвердженням фінансових операцій. Таким чином, з наведених підстав і мотивів суд дійшов висновку про наявність підстави для відмови у задоволенні вимог позивачів про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України, і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню з боку відповідача.

Outcome: dismissed