Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну заяву мотивувала тим, що з 07 грудня 2019 року між сторонами було зареєстровано шлюб. У спільному подружньому житті мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Вважає, що шлюб носить формальний характер, оскільки не підтримують сімейно-шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства, що призвело до того, що втратили почуття любові, поваги та взаєморозуміння один до одного. [PERSON] просить розірвати шлюб, який зареєстровано 26 квітня 2020 року, актовий запис № 1715. Після розірвання шлюбу повернути прізвище « [PERSON] » та стягнути з відповідача суму судового збору у розмірі 908,00 грн. 10 грудня 2021 року позовну заяву зареєстровано судом та відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 06 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні без повідомленням (виклику) учасників справи. Позивач [PERSON] отримала ухвалу про відкриття провадження 12 січня 2022 року. Відповідач [PERSON] отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї 20 січня 2022 року. 28 січня 2022 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити. При цьому, просив взяти до уваги той факт, що твердження позивача про те, що у спільному подружньому житті у них народився син не відповідають дійсності, оскільки рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2021 року по справі № 357/5080/21, провадження № 2/357/2928/21, встановлено, що [PERSON] не являється батьком малолітньої дитини [PERSON] , в зв`язку з чим виключено відомості про його батьківство з актового запису про народження дитини. Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомленні про розгляд справи, клопотань із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на адресу суду не надходило, тому суд вважає на можливе провести розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 07 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис за № 1715. Прізвища після реєстрації шлюбу чоловіка « [PERSON] » та дружини « [PERSON] ». Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2021 року виключено відомості про батьківство [PERSON] , [INFO] з актового запису № 631 від 29 травня 2020 року про народження дитини [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого Білоцерківським міським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Відповідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З поданої [PERSON] позовної заяви вбачається, що остання бажає змінити прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Дошлюбне прізвище позивача згідно свідоцтва про шлюб значиться « [PERSON] », тому суд вважає на можливе відновити прізвище позивача [PERSON] на дошлюбне « [PERSON] ». Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України) Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ухвалою суду від 06 січня 2022 року позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про розірвання шлюбу. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 454,00 грн. судового збору, іншу частину компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Outcome: approved