Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

У травні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь: -додаткові витрати на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 19110 грн., -аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дочкою 23-х років, у розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця. В обґрунтування позову із посиланням на ст.ст. 180-183, 185, 191, 199, 200 СК України зазначає, що 17 лютого 2001 року між сторонами був зареєстрований шлюб. В період шлюбу, а саме [INFO] , у подружжя народилася дитина - [PERSON] , на утримання якої до досягнення повноліття відповідач сплачував аліменти у розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісяця. З 01 вересня 2018 року, будучи неповнолітньою, [PERSON] почала навчатися в Національному юридичною університеті імені Ярослава мудрого, факультет «Міжнародне право», вартість освітніх послуг за 4 роки навчання складає 110000 грн. за кожен календарний рік окремо вартість освітньої послуги становить 27500 грн. Позивач зазначає, що виконала умови Договору про надання освітніх послуг, що був підписаний між учбовим закладом, в якому навчається донька та нею 14.08.2018 року. Крім того, [PERSON] за проживання дитини в гуртожитку за період навчання сплатила 5720 грн., тому за її підрахунками додаткові витрати на дитину в період з 16.08.2018 року по 16.08.2019 року становлять 38220,00 грн. та складаються з витрат за договором про надання освітніх послуг та витрат на проживання доньки в гуртожитку. Ѕ частину зазначеної суми додаткових витрат на утримання дочки [PERSON] просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки, що продовжує навчання та зазначає, що на даний час [PERSON] є студенткою зазначеного вище навчального закладу, [PERSON] продовжує виконувати умови договору про надання освітніх послуг, продовжує нести витрати на гуртожиток. Позивач зазначає, що на навчання дочки, крім побутових витрат, вона щоденно виділяє кошти на харчування дочки, її лікування, придбання одягу тощо. Відповідач не надає коштів на утримання дочки, яка на даний час навчається, хоча має таку можливість. В свою чергу, в зв`язку з навчанням, дочка не має можливості працювати, не має інших джерел доходу, а позивач несе значні витрати, пов`язані з навчанням, тому змушена працювати на декількох робота, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доки, що продовжує навчання, у розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця, до досягнення дочко 23-х років, за умови продовження навчання. В судове засідання представник позивача не з`явилася, звернулася до суду з клопотання про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 03 червня 2021 року відкрите провадження по справі, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10 січня 2022 року призначено розгляд справи по суті. Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що в період з 17 лютого 2001 року по 23 січня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 15) та свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 17). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , її батьками значаться сторони по справі (а.с.16). [INFO] [PERSON] досягла повноліття. Згідно договору № 62/7р про надання освітніх послуг, укладеного 14.08.2018 року між Національним юридичним університетом імені Ярослава мудрого та [PERSON] , виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме здійснити навчання одержувача в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого на денній формі строком навчання чотири роки за ступенем бакалавра за спеціальністю «Міжнародне право» (а.с. 21-22). Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 110000 грн. Суду надано докази сплати позивачем коштів на навчання [PERSON] в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого, за 1 курс 1 семестру 2018-2019 навчальних років у розмірі 13750 грн. (а.с. 23), за 2 семестр 1 курсу 2018-2019 років навчання у розмірі 13750 грн. (а.с. 26), за 2 курс 1 семестр 2019-2020 року навчання у розмірі 13750 грн. (а.с. 24), а також докази сплати позивачем витрат на проживання дочки в гуртожитку (а.с. 23-26). Станом на 19.03.2021 року [PERSON] навчалася на 3 курсі в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого, за контрактом (а.с.27). Правовідносин з приводу стягнення додаткових витрат на утримання дитини, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Як зазначає позивач додаткові витрати були викликані необхідністю отримання дочкою вищої освіти, однак зарахування дочки до вищого навчального закладу відбулося в той час, коли вона ще не досягла повноліття. Таким чином, позивач вважає за можливе віднести витрати, пов`язані зі здобуттям освіти за договором про надання освітніх послуг, а також витрати на проживання дочки в гуртожитку, до додаткових витрат саме в період неповноліття дитини. Між тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Такі висновки зроблені Верховним судом у відповідній постанові від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки в даному випадку, додаткові витрати позивача були викликані не особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини, в розумінні статті 185 СК України, а у зв`язку з бажанням дитини продовжити навчання у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого, за контрактною формою. Правовідносини, що виникли між сторонами, з приводу у тримання дочки, що продовжує навчання, врегульовані наступними нормами закону. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до довідки про склад сім`ї [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 28). Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. Як зазначав суд вище, правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Як зазначав суд вище, задля отримання аліментів на утримання сина, що продовжує навчання, необхідна сукупність чотирьох юридичних фактів, що підлягають доказування, відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, судне бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, у позові позивач посилається на те, що їх спільна дочка, в зв`язку з навчанням, потребує матеріальної допомоги. Суду доведено наявність витрат позивача на побутові потреби дочки, як і доведено витрати на отримання дочкою вищої освіти за угодою відповідною угодою, умови якої вона виконує самостійно, без участі батька дитини. Так само суду доведено необхідність витрат позивача на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення нею коштів на харчування чи транспорт При визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги подані сторонами докази щодо матеріального становища позивача та відповідача. Доказів того, що відповідач має статус безробітного суду не надано, останній є працездатним, однак на його утриманні знаходиться ще одна неповнолітня дитина, на яку сплачує аліменти за рішенням суду. Позивачем подано належні докази того, що їх повнолітня дочка потребує матеріальної допомоги на навчання саме у визначеному [PERSON] розмірі, а тому виходячи з засад, визначених Сімейним Кодексом щодо спільного обов`язку батьків утримувати повнолітню дитину, що продовжує навчання, суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині, та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, з дня подачі позову до досягнення дочкою 23-х років, за умови продовження нею навчання. Оскільки судом здійснюється заочний розгляд справи, відповідачем не надано доказів неможливості батька надавати допомогу своїй повнолітній дочці, а тому в даному випадку, слід звернути увагу на вимоги ч.1 ст. 81 ЦПК України, у відповідності до якої кожна сторона повинна довести ту обставину, на яку посилається, як на підставу своїх доводів чи заперечень. Коментовану процесуальну норму у взаємозв`язку з матеріальною нормою, визначеною у ч.1 ст. 199 СК України, слід розуміти, як таку, що зобов`язує відповідача довести суду фінансову чи будь-яку неможливість в наданні допомоги повнолітній дочці. Виходячи з засад змагальності, визначених у ст. 12 ЦПК України, суд вважає, що запропонованого позивачем розміру аліментів, з урахуванням спільного обов`язку батьків щодо своїх дітей, буде достатньо у даній спірній ситуації для забезпечення витрат, безпосередньо пов`язаних з навчанням дочки. Також, у відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд вважає за необхідне визначити дату початку стягнень з дати звернення позивача до суду, а саме - з 19 травня 2021 року. Визначаючи кінцеву дату стягнення аліментів, суд вважає за необхідне визначити датою закінчення [PERSON] навчання. Водночас, суд враховує і можливість продовження отримання нею освіти, граничний термін сплати аліментів, визначений ст.199 СК України, змістом позовних вимог. Внаслідок чого, вважає за необхідне призначити до стягнення з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки до дати закінчення навчання, а за умови продовження останнім навчання - до досягнення 23 років. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд керується наступними нормами процесуального закону. Так, статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. У відповідності до приписів ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно до положень ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно ч.ч.1,2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Разом з тим склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані наступні документи: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимог. Представником позивача адвокатом Волошиною О.В. подано акт виконаних робіт на суму 17400 гривень, прибутковий касовий ордер на цю ж суму. Зважаючи на складність справи, зважаючи на подану заяву представником позивача щодо можливості розгляду справи за її відсутності, виходячи з принципів співмірності, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 гривень. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат на підставі п.2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial