Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

в позові вказано, що 23.09.2019 року між позивачем (позичальник) та відповідачем АТ «Ідея банк» (позикодавець) у простій письмовій формі було укладено кредитний договір №Z06.00106.005730693 відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику споживчий кредит на строк на 60 місяців по 23.09.2024 року. 19.08.2021 року третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватним нотаріусом Київського МНО Сазоновою О.М. без отримання документів, які свідчать про видачу кредиту, безспірність заборгованості по кредитному договору та отримання позивачем повідомлення кредитора щодо наявності прострочення зобов`язань було вчинено виконавчий напис №4317 про примусове стягнення із позивача 64 031,20 грн. із яких: 62 131,20 грн. заборгованість по кредитному договору за період з 24.07.2020 року по 06.07.2021 року, у.т.ч: 30 475,36 грн. поточна заборгованість по кредиту станом на 06.07.2021 року; 2 713,97 грн. прострочена у період з 24.07.2020 року по 06.07.2021 року заборгованість по кредиту; 7 678,78 грн. прострочені у період з 24.07.2020 року по 06.07.2021 року проценти; 2 058,78 грн. строкові проценти; 4 671,63 грн. строкова плата за обслуговування кредиту; 14 532,68 грн. прострочена у період з 24.07.2020 року по 06.07.2021 року плата за обслуговування кредиту; 1 900,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Заборгованість за виконавчим написом не є безспірною, сплив строк позовної давності за вимогами кредитора, а тому позивач просив суд про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського МНО Сазонової Олени Миколаївни від 19.08.2021 року №4317 про стягнення із позивачки на користь відповідача 64 031,20 грн. із яких: 62 131,20 грн. заборгованість по кредитному договору №Z06.00106.005730693 від 23.09.2019 року та 1 900,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач подав суду відзив, в якому зазначив, що вважає позивача повідомленим про суть його майнових претензій; розмістив власне тлумачення судового рішення щодо постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26/11/2014; висловив непогодження із тлумаченнями за змістом позову; попри непогодження позивача з розміром заборгованості все ж вважає заборгованість безспірною; заперечив розмір гонорару адвоката з підстав типовості спору, не обґрунтування витрат, не подання суду доказів, не оспорювання розміру заборгованості. Відповідач просив суд розглянути спір без його участі. Позивач подав суду відповідь на відзив, за змістом якої повторив свої арґументи за позовом в частині спору про підстави нарахування заборгованості. Відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив Таким чином відзив на позов засновано на непогодженні зі змістом позову, а не на його спростуванні. Приватний нотаріус подала заяву про розгляд справи без її участі. Судом встановлено наступні обставини. 23.09.2019 року між позивачем (позичальник) та відповідачем АТ «Ідея банк» (позикодавець) у простій письмовій формі було укладено кредитний договір №Z06.00106.005730693 відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику споживчий кредит на строк на 60 місяців по 23.09.2024 року. 19.08.2021 року приватним нотаріусом Київського МНО Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис №4317 про примусове стягнення із позивача 64 031,20 грн. із яких: 62 131,20 грн. заборгованість по кредитному договору за період з 24.07.2020 року по 06.07.2021 року, у.т.ч: 30 475,36 грн. поточна заборгованість по кредиту станом на 06.07.2021 року; 2 713,97 грн. прострочена у період з 24.07.2020 року по 06.07.2021 року заборгованість по кредиту; 7 678,78 грн. прострочені у період з 24.07.2020 року по 06.07.2021 року проценти; 2 058,78 грн. строкові проценти; 4 671,63 грн. строкова плата за обслуговування кредиту; 14 532,68 грн. прострочена у період з 24.07.2020 року по 06.07.2021 року плата за обслуговування кредиту; 1 900,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Позивач подав суду договір про правничу допомогу та документи про право її представника на здійснення адвокатської діяльності, тарифи на його послуги та договір про надання відповідних послуг, сума яких склала 3000 гривень за складання позову. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених\~законом. В ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»\~вказано,\~що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання\~виконавчого напису\~додаються: а)\~оригінал кредитного\~договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19) для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак позивачем заперечено заборгованість та вказано в позові, що вона не є безспірною. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Відповідач не подав суду доказів на спростування доказів позивача. Так будь-якого розрахунку вимог відповідача до позивача не вказано ні у виконавчому написі на час його посвідчення, ні у відзиві на позов на час вирішення спору щодо оспорювання виконавчого напису. Разом з цим відповідно до змісту спірного виконавчого напису договір укладено 23/09/2019, строк платежу за ним настав 23/06/2020, а заборгованість нараховано за період з 24/07/2020 по 06/07/2021. При цьому прострочений основний борг складає 2713,97 гривень, а прострочені проценти 7678,78 гривень, що в кілька раз перевищують прострочений основний борг. Крім цього прострочена плата за обслуговування кредиту склала 14532,68 гривень, що складає практично половину основного, а не простроченого боргу та практично в п?ять раз перевищує прострочений основний борг. Отже співвідношення строку користування позикою та розмір вимоги з урахуванням відсутності вимог щодо порушення зобов?язання в іншій частині вказує на не надання суду доказу щодо обґрунтування вимоги на час звернення до нотаріуса та на час вирішення спору. Так само у виконавчому написі відсутнє зазначення суми заборгованості за її видами із визначенням періодів і строків її формування та нарахування. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19) для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже за змістом рішення Верховного Суду на відповідача покладено обов?язок спростувати доводи позивача про те, що заборгованість не була безспірною. По-друге, відповідач зобов?язаний спростувати аргументи позивача про те, що розрахунок заборгованості, її склад та період нарахування є оспорюваними. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. В постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 137/1666/16-ц вказано, що «Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд взагалі не надав жодної оцінки документам на підтвердження безспірності заборгованості, не перевірив факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, не перевірив дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вищезазначених вимог закону. Більш того, в матеріалах справи узагалі відсутній примірник кредитного договору, а суд не встановив, на яку суму, строк та на яких умовах його було видано». Отже відповідно до ст. 81 ЦПК України та змісту постанови Великої Палати Верховного Суду в справі № 137/1666/16-ц позивачу та відповідачу належить довести перед судом оцінку документів на підтвердження безспірності заборгованості, факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вимог закону, суму, строк, умови отримання позики. Оскільки відповідачем не спростовано позов тому він підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~141\~ЦПК України\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Позов засновано на оспорюванні одного офіційного документу, посвідченого щодо прав одного кредитора, а також за єдиною підставою невідповідності офіційного документу вимогам, що встановлені до нього законом. Отже відповідачем доведено, що ціна послуг за складення позову не є співмірною до інтелектуальних затрат на його складання, не є пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. Відповідно до зазначеного 1500 гривень достатньо для компенсації відповідних витрат за рахунок відповідача. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, тому за рахунок відповідача компенсуються судові витрати, що є співмірними та пропорційними обставинам, зазначеним в ст. 141 ЦПК України. При цьому представник позивача не виконав обов?язку щодо збирання та подання суду доказів, переклавши відповідний обов?язок на суд за змістом клопотання про витребування доказів. Однак виконавчий напис вчинено саме щодо відносин позивача та відповідача та щодо майнових прав позивача, а тому відсутні будь-які перешкоди у зверненні до нотаріуса для отримання документів, що стосуються позивача. При цьому результати аналізів позивача надані суду не підтверджують та не спростовують правові підстави позову, а тому обставини за ними не належать до предмету спору та не підлягають встановленню. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved