Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно зі співвідповідачів на користь позивача борг в сумі 3848,88 гривень за спожиту електричну енергію. Позов обґрунтовує тим, що позивач здійснював постачання електричної енергії на об`єкт, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі особового рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] . Власником вказаної квартири є відповідач [PERSON] , в ній також проживає відповідачка [PERSON] . Відповідач [PERSON] із заявою про укладення договору про користування електричною енергією та за переоформленням особового рахунку до позивача не звертався, споживав послугу, здійснював часткову її оплату. Відповідачі свої зобов`язання з оплати послуги належним чином не виконували, мають заборгованість за спожиту електроенергію в кількості 2941 кВт/год. в сумі 3848,88 гривень за період з 01.12.2017 до 01.01.2019. Співвідповідачі відзиви на позов не подали. Ухвалою від 06.01.2022 відкрите провадження по справі, розгляд справи призначений у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Співвідповідачі у судове засідання не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяви про розгляд справи без їх участі не подали. Враховуючи те, що співвідповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без повідомлення причин, відзиви не подали, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону України від 13.04.2017 № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон № 2019-VIII) постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Відповідно до Інформаційної довідки з ДРРП № 271101815 від 18.08.2021 співвідповідач [PERSON] є співвласником квартири, розташованою за адресою: [ADDRESS] , та був споживачем послуг, які за вказаною адресою надавало ПАТ «Запоріжжяобленерго». Згідно з витягами з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 06.01.2022 співвідповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відомості про зареєстроване місце проживання співвідповідачки [PERSON] відсутні. Відповідно до Детального стану розрахунків за спожиту електричну енергію по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.12.2017 до 01.01.2019 співвідповідачами спожита електрична енергія у розмірі 2941 кВт/годин на загальну суму 3848,88 гривень. За вказаний період оплати за спожиту електричну енергію від співвідповідачів не надходили. Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. У ст. 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно зі ст. 13 Закону № 1875-IV позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;. Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між позивачем та співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з постачання електричної енергії на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд встановив, що позивач свої зобов`язання з постачання електричної енергії співвідповідачу [PERSON] , який є співвласником квартири, виконав належним чином, а співвідповідач свій обов`язок по оплаті послуги не виконав, що призвело до утворення заборгованості за спожиту електроенергію у сумі 3848,88 гривень за період користування з 01.12.2017 до 01.01.2019, а тому ця сума підлягає стягненню зі співвідповідача [PERSON] на користь позивача. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Позивачем не подані належні, допустимі та достатні докази того, що співвідповідачка [PERSON] була співвласницею квартири, в яку ним надавались послуги, або проживала в ній. Таким чином, позивачем не доведено, що вказана співвідповідачка була споживачем послуг, які надавались позивачем, у зв`язку з чим у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості зі співвідповідачки [PERSON] необхідно відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, зі співвідповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в сумі 2270 гривень.

Outcome: partial