Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Банк в особі представника Павленко С.В., 17.11.2021 звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення з відповідачів 83\~862 грн. 19 коп. боргу за кредитним договором №СL-248925 від 18.12.2019. Позов обгрунтовує тим, що між АТ «Кредобанк» та [PERSON] 18.12.2019 укладений кредитний договір №СL-248925, згідно умов якого позивач надав відповідачці кредит в сумі 42 207 грн. 48 коп. у безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок, з терміном кредитування до 17.12.2024 під 65% річних. У порушення умов кредитного договору відповідачка свої зобов`язання за таким належним чином не виконувала, через що у неї перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на 28.09.2021 склала 83\~862 грн. 19 коп. з яких: 42 058 грн. 59 коп. заборгованість за тілом кредита, 41 803 грн. 60 коп. заборгованість за відсотками. Вважає, що оскільки [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, а подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном, тому заборгованість слід стягнути з них солідарно. Просив стягнути заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою судді від 14.12.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного прозовного провадження (а.с. 52). Представник АТ «Кредобанк» Павленко С.В. у клопотанні від 17.11.2021 просив про задоволення позову та розгляд справи за його відсутності, заперечень щодо заочного розгляду справи, не висловив (а.с. 43). [PERSON] та [PERSON] ,\~які належним\~чином повідомлені\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи,\~у судові\~засідання 24.12.2021\~та повторно\~08.02.2022\~не з`явились,\~причини неявки\~не повідомили,\~відзиву не\~подали,\~тому згідно\~з ч.\~4\~ст.\~223,\~ст.\~280\~ЦПК України,\~суд вважає\~за можливе\~розглянути справу\~за їх\~відсутності в\~заочному порядку,\~на підставі\~наявних у\~справі доказів,\~про що\~не заперечив\~у клопотанні\~представник позивача\~(а.с.\~59,\~61,\~71-73). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 означеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із змісту позову від 17.11.2021, долучених до нього матеріалів і зокрема: копій кредитного договору №СL-248925 від 18.12.2019, анкети-заяви №СL-248925 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, висновку кредитного підрозділу щодо отримання готівкого кредиту, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статуту АТ «Кредобанк», інших матеріалів справи убачається, що 18.12.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №СL-248925, за умовами якого відповідачка отримала від позивача кредит у сумі 42 207 грн. 48 коп. у безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача, з терміном кредитування до 17.12.2024 під 65% річних, що підтверджується меморіальним ордером №72724805 від 18.12.2019 та випискою про рух коштів по рахунку з 18.12.2019 по 09.03.2021 (а.с. 1-4, 6-26, 32-37). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. п. 6.1, 6.2 кредитного договору №СL-248925 від 18.12.2019, позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до Графіку платежів (Додаток №1). Із матеріалів справи убачається, що [PERSON] не належним чином виконує взяті на себе зобов`язання за означеним кредитним договором, внаслідок чого у неї перед Банком виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості від 28.09.2021 склала 83 862 грн. 19 коп. з яких: 42 058 грн. 59 коп. заборгованість за тілом кредита, 41 803 грн. 60 коп. заборгованість за відсотками. 07.07.2021, АТ «Кредобанк» звернулось до [PERSON] з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором №СL-248925 від 18.12.2019, між тим остання, станом на час звернення до суду з позовом, в добровільному порядку вимогу - не виконала, заборгованість не погасила (а.с. 23-26). Враховуючи вищенаведене, а саме те, що [PERSON] внаслідок неналежного виконання умов укладеного між сторонами договору допустила заборгованість перед позивачем, вимоги в цій частині слід задовольнити, стягнути з відповідачки на користь позивача 83 862 грн. 19 коп. заборгованості за кредитним договором та 2 270 грн. 00 коп. судового збору, з огляду на положення ст. 141 ЦПК України. Щодо вимог АТ «Кредобанк» до відповідача [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №СL-248925 від 18.12.2019, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення таких, зважаючи на наступне. В обгунтування вимоги про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] , позивач покликається на те, що 18.12.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] підписано анкету-заяву №CL-248925 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , факт шлюбних відносин підтверджується також штампом у паспорті [PERSON] від 19.07.2003, а отже покликаючись на положення ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, позивач вважає за можливе застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого з подружжя, чоловіка відповідачки - [PERSON] (а.с. 17-22). Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 4 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Із змісту кредитного договору №CL-248925 від 18.12.2019, укладеного між Банком та відповідачкою [PERSON] , анкети-заяви №CL-248925 убачається, що отриманий кредит на суму 42 207 грн. 48 коп. є споживичим, відповідачка шляхом підписання анкети-заяви підтвердила, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя. У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення\~статті 65 СК України\~щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Оцінивши в сукупності надані суду та досліджені докази з урахуванням вимог ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що кредитний договір №CL-248925 від 18.12.2019 укладений відповідачкою в інтересах сім`ї і що отримані грошові кошти за цим договором були використані в інтересах сім`ї, а тому такий не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя. Як убачається із змісту позовної заяви, із матеріалів справи, [PERSON] договору поруки не укладав, в анкеті-заяві підпису про не заперечення щодо отримання його дружиною [PERSON] кредиту не проставляв, доказів того, що договір було укладено в інтересах сім`ї або ж, що одержані грошові кошти використані в інтересах сім`ї, в матеріалах справи немає, будь-яких інших доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] погодився взяти на себе солідарне зобов`язання перед АТ «Кредобанк» або ж має такий обов`язок згідно закону, позивачем не надано, а тому підстави для задоволення вимог АТ «Кредобанк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] , як солідарного боржника, відсутні. Сам по собі запис у паспорті від 19.07.2003 про укладення шлюбу не може свідчити про наявність у [PERSON] солідарних зобов?язань перед АТ «Кредобанк». Суд також не убачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 8\~386 грн. 20 коп. витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне. За положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. ч. 1-3 ст.\~137 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З аналізу\~вищенаведених\~норм закону\~убачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому\~\~ законом\~\~ порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За положеннями ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Так,\~із матеріалів\~справи убачається,\~що на\~підставі довіреності\~№11821\~від 30.12.2020\~ виданої\~АТ «Кредобанк»,\~адвоката Павленко\~С.В.,\~який діє\~згідно свідоцтва\~про право\~на заняття\~адвокатською діяльністю\~серія ЧН\~№000531,\~уповноважено здійснювати\~представництво та\~захист прав\~і законних\~інтересів АТ\~«Кредобанк» у\~суді та в інших державних органах. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, позивач у зв`язку з розглядом справи поніс 8 386 грн. 20 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Між тим, належних доказів на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги і зокрема: детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), позивачем до матеріалів позову не долучено. Відсутність детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, в т.ч. із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Більше того, із змісту позовної заяви убачається про понесення Банком витрат в тому числі на участь представника (адвоката) у судових засіданнях. Між тим, позовна заява АТ «Кредобанк» від 17.11.2021 із додатками надіслана до суду разом із клопотанням про розгляд справи за відсутності представника, останній в судові засідання (24.12.2021 та 08.02.2022) не з`являвся, участі у розгляді справи не брав. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимог позивача також і в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial