Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що вона з 30 червня 2001 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований Ружинською сільською радою Турійського району Волинської області, актовий запис № 3. Під час шлюбу у них народилася троє дітей. Вказуючи, що подружні відносини між ними фактично припинені з весни 2021 року, їхній шлюб існує лише формально, просила позов задовольнити та шлюб розірвати. Ухвалою судді від 12 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 05 листопада 2021 року за клопотанням відповідача сторонам надано термін на примирення - три місяці. 11 лютого 2022 року ухвалою суду поновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена (а. с. 40), 15 лютого 2022 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що за час наданого судом терміну для примирення вона з відповідачем не примирилася, позов підтримує із викладених у ньому підстав, не заперечує проти заочного розгляду, просить шлюб розірвати і справу розглядати за її відсутності (а. с. 42). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 41), 15 лютого 2021 року подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю та просить справу розглядати без його участі (а. с. 44 ). Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. За змістом частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною першою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом частин третьої та четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони з 30 червня 2001 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Ружинською сільською радою Турійського району Волинської області, актовий запис № 3 (а. с. 8). Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 9, 10, 11). Діти проживають разом із позивачем. У ході розгляду справи встановлено, що позивач та відповідач подружніх відносин не підтримують з весни 2021 року, спільного господарства не ведуть та їхній шлюб існує лише формально. Протягом наданого судом строку для примирення сторони не примирилися. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального права, враховуючи фактичні взаємини подружжя, те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб між ними слід розірвати. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 454 гривні; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 454 гривні. На підставі викладеного, статей 24, 55, 56, 104, 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved