Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

В серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Філії «Пристань Вінниця» ПАТ «Київський річковий порт» та ПАТ «Київський річковий порт», в якому просила суд на її користь стягнути солідарно з Філії «Пристань Вінниця» ПАТ «Київський річковий порт» та ПАТ «Київський річковий порт» заборгованість по заробітній платі в розмірі 17672,52 грн., 10 000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до наказу №08-к від 08.05.2015 позивача було прийнято на роботу на посаду головного бухгалтера філії «Пристань «Вінниця» ПАТ «Київський річковий порт» та на 50% на посаду бухгалтера-касира за сумісництвом по трудовій угоді з посадовим окладом згідно штатного розкладу. Згідно наказу 09-к від 02.11.2020 позивача було звільнено з посади головного бухгалтера філії «Пристань «Вінниця» ПАТ «Київський річковий порт». В подальшому, згідно наказу №10к від 06.11.2020 позивача було прийнято на роботу за сумісництвом на посаду головного бухгалтера філії «Пристань «Вінниця» ПАТ «Київський річковий порт» на період з 06.11.2020 по 31.01.2021. Оскільки згідно вищезазначеного наказу функціональні обов`язки позивача були визначені до 31.01.2021, трудові відносини між позивачем і роботодавцем були припинені, однак останній не провів з позивачем розрахунок, тому на цей час за філією «Пристань «Вінниця» ПАТ «Київський річковий порт» рахується заборгованість в розмірі 17672,52 грн. Затримкою розрахунку при звільненні були порушені права та інтереси позивача, зокрема, в період з лютого 2021 року до цього часу позивач зазнавала і продовжує зазнавати моральних переживань, перебуває в стані психологічної напруги та невизначеності, позбавлена можливості розпоряджатися коштами, які заробила, сумлінно виконуючи свої обов`язки, що підриває її психічне та фізичне здоров`я. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 10000 грн. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Кокуца Є.Д. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні 30.11.2021 позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити. В подальшому, в судові засідання не з`явилася по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Крім того, станом на час ухвалення рішення у цій справі, відповідач не виконав ухвалу суду від 30.11.2021 про витребування доказів без поважних причин. Заслухавши пояснення представника позивача - адвоката Кокуци Є.Д., представника відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Київський річковий порт» зареєстроване як юридична особа. У відомостях про відокремлені підрозділи юридичної особи вказано, зокрема, філію «Пристань Вінниця» Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт», як відокремлений структурний підрозділ. Судом встановлено і не заперечується учасниками справи, що згідно наказу №08-к від 08.05.2015 [PERSON] прийнято з 08.05.2015 на посаду головного бухгалтера філії «Пристань «Вінниця» ПАТ «Київський річковий порт» та на 50% на посаду бухгалтера- касира за сумісництвом по трудовій угоді, з посадовим окладом згідно штатного розкладу (а.с.5). Згідно наказу №09-к від 02.11.2020 звільнено [PERSON] з посади головного бухгалтера з 02.11.2020 згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін (а.с. 6). Відповідно до наказу №10-к від 06.11.2020 прийнято [PERSON] за сумісництвом на посаду головного бухгалтера філії «Пристань «Вінниця» ПАТ «Київський річковий порт» на період з 06.11.2020 по 31.01.2021 з оплатою згідно штатного розкладу (а.с. 7). За період роботи позивача їй нараховувалась заробітна плата. У день звільнення з роботи з позивачкою не було проведено повний розрахунок по заробітній платі. Позивач [PERSON] намагалася врегулювати спір в досудовому порядку, про що свідчить її заява до керівника ПАТ «Київський річковий порт» з проханням погасити заборгованість по заробітній платі у розмірі 17675,52 грн., оскільки після її звільнення 31.01.2021 з роботи з нею не був проведений розрахунок по заробітній платі, однак спір між сторонами в досудовому порядку не був врегульований (а.с. 16-17). У теперішній час заборгованість по заробітній платі перед позивачем не сплачена. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх належних йому сум здійснюється у день звільнення. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В ст. 238 КЗпП України зазначено, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Дослідивши надані позивачем докази в обгрунтування розміру заборгованості по заробітній платі, а саме розрахункові відомості, табелі обліку використаного робочого часу та відомості з Пенсійного фонду України за формою ОК-7 щодо [PERSON] працівника філії «Пристань Вінниця»\~Публічного акціонерного\~товариства «Київський\~річковий порт» (а.с. 8-15) суд встановив, що заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] станом на день її звільнення з роботи складає в загальному розмірі 16919,73 грн. В спростування розміру заборгованості по заробітній платі відповідач будь-яких належних доказів суду не надав. Матеріали справи не містять доказів, які свідчать про наявність спору про розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] . Разом з тим, надані позивачкою докази в обгрунтування розміру заборгованості по заробітній платі, які не містять необхідних відповідних підписів посадових осіб, печаток, інших необхідних для документів реквізитів, суд відхиляє як не належні та не допустимі відповідно до вимог ст. 77, 78 ЦПК України. Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В контексті ст. 12 ЦПК України суд враховує, що ні позивач, ні її представник професійний адвокат Кокуца Є.Д. не заявляли суду будь-яких клопотань про витребування від відповідача належним чином оформленої довідки про заборгованість [PERSON] по заробітній платі станом на день її звільнення з роботи, тому суд розглянув справу по навних в справі належних та допустимих доказах. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 16919,73 грн. Щодо стягнення моральної шкоди, то суд зазначає, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд враховує, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України) КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, а має самостійне юридичне значення. В судовому засіданні установлено порушення прав позивача [PERSON] затримкою розрахунку при звільненні належних їй сум. Така затримка призвела до душевних страждань, особа певний час була позбавлена доходу, що змусило її прикладати додаткові зусилля для відновлення своїх порушених прав, тому суд дійшов висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню. Разом з тим, визначаючись щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи із встановлених обставин з урахуванням характеру порушення її прав, глибини та тривалості моральних страждань та зусиль, вжитих для відновлення прав, дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості. При цьому суд вважає, що заборгованість по заробітній платі в розмірі 16919,73 грн. та 2000 грн. моральної шкоди необхідно стягнути на користь [PERSON] з Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт», а у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Філії «Пристань Вінниця» Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні з роботи та стягнення моральної шкоди необхідно відмовити з таких підстав. Згідно ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Відповідно до\~ст.\~95\~ЦК України\~філією є\~відокремлений підрозділ\~юридичної особи,\~що розташований\~поза її\~місцезнаходженням та\~здійснює всі\~або частину\~її функцій. Представництвом\~є відокремлений\~підрозділ юридичної\~особи,\~що розташований\~поза її\~місцезнаходженням та\~здійснює представництво\~і захист\~інтересів юридичної\~особи. Філії\~та представництва\~не є\~юридичними особами.\~Вони наділяються\~майном юридичної\~особи,\~що їх\~створила,\~і діють\~на підставі\~затвердженого нею\~положення. Керівники\~філій та\~представництв призначаються\~юридичною особою\~і діють\~на підставі\~виданої нею\~довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру. Філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~96\~ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» відокремлений підрозділ юридичної особи - це філія, інший підрозділ юридичної особи, що знаходиться поза її місцезнаходженням та виробляє продукцію, виконує роботи або операції, надає послуги від імені юридичної особи, або представництво, що здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Згідно з ч. 4 ст. 4 та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» відокремлені підрозділи юридичної особи не підлягають державній реєстрації. В Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, такі відомості щодо юридичної особи, як ідентифікаційний код юридичної особи, дані про відокремлені підрозділи юридичної особи. Судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про те, що Приватне акціонерне товариство «Київський річковий порт» зареєстроване як юридична особа. У відомостях про відокремлені підрозділи юридичної особи вказано, зокрема, філію «Пристань Вінниця» Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт», як відокремлений структурний підрозділ. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Отже, стягувачем або боржником є юридична особа, а не її відокремлений структурний підрозділ, тому в резолютивній частині рішення слід зазначати місцезнаходження та ідентифікаційний код стягувача і боржника (юридичних осіб). Таким чином, філія «Пристань Вінниця» Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт», не будучи юридичною особою, сама по собі не може виступати боржником за судовим рішенням, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Філії «Пристань Вінниця» Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні з роботи та стягнення моральної шкоди слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи, що позивачкою було заявлено дві позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди і позов задоволено частково, а також що за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі при зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. Відповідно до ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; a попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У цій справі інтереси позивача [PERSON] у Вінницькому міському суді Вінницької області представляв адвокат Кокуца Є.Д. згідно ордера адвоката серії ВН №103185 та договору про надання правової допомоги від 28.05.2021 (а.с. 18, 19). Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат позивачем було заявлено 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката (а.с. 1-3). В підтвердження понесених позивачкою [PERSON] витрат на правову допомогу адвоката у цій справі в розмірі 10 000 грн. суду надано розрахунок витрат на правову допомогу разом із Актом про надання послуг №01 до договору про надання правової допомоги від 28.05.2021 та квитанції до прибуткового касового ордера від 04.06.2021, від 20.06.2021 на загальну суму 10 000 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково (на 68%), тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Київський річковий порт» на користь позивача [PERSON] 6800 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в стягненні решти суми заявлених витрат на правову допомогу адвоката слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial