Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулась до Немирівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю , шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації , мотивуючи її тим , що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину на нерухомість на праві приватної спільної часткової власності належить 2/5 частини житлового будинку під номером [ADDRESS] . У будинку [ADDRESS] є зареєстрована відповідач , [PERSON] [INFO] . [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад 9 років без поважних причин. Вона не сплачує комунальні послуги , в утриманні будинку участі не бере , особистих речей у будинку немає і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод у користуванні та проживанні у будинку зі сторони позивача відповідачу не чинилося. Реєстрація відповідача у вказаному будинку [ADDRESS] створює позивачу перешкоди у користуванні житловою площею. Позивач позбавлена можливості скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг. З 2012 року сторони не спілкуються , на спроби позивача домовитися про добровільне зняття з реєстрації місця проживання відповідач не відповідає. Такі обставини й стали підставою звернутися до суду з позовом до [PERSON] як до особи, що втратила право користування житловим приміщенням. Заяви, клопотання позивача, відповідача Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 06.01.2022 , 09.02.2022 року не з`явилась , хоча про дату та час судового засідання була повідомлена завчасно та належним чином. Відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, до суду не подала, заяв про визнання позовних вимог чи відкладення розгляду справи до суду не надходило, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 01.12.2021 року. Процесуальні дії у справі Відповідно до ухвали судді від 01.12.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання . Ухвалою суду від 09.02.2022 року було вирішено провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.3ст. 131\~ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином . Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Тому, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження що відповідає вимогам\~статей 280-281ЦПК України\~з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до п. 1ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Тому, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Дослідивши матеріали справи , а саме : копію паспорта позивача [PERSON] (а.с.4-5), копію технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду , що знаходить по [ADDRESS] (а.с.6-10), копію свідоцтва про право на спадщину на нерухомість від 18 лютого 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори Карасевичем О.І. (а.с.8), копію витягу пр. реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9), копію домової книги для прописки громадян , які проживають у будинку [ADDRESS] (а.с.11-14), акт обстеження по факту приживання (не проживання) особи на території смт. Брацлав від 24.11.2021 року (а.с.18), суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються та не суперечать один одному. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі Садов`як проти України зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене згідно із законом. Вислів згідно із законом не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Згідно із ст. 150 ЖК України , громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України , статті 316- 319 ЦК ). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своє сім`ї, інших осіб. У відповідності до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 71 , 72 , 116 , 156 ЖК УРСР ; стаття 405 ЦК ), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Крім того, у пункті 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав вказано про те, що ухвалюючи рішення, суд згідно з ч.1 ст. 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідност.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування житлом, а також підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом, врегульовані нормами статті 405 ЦК України та статті 156 Житлового кодексу УРСР, за змістом яких члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство (стаття 64 Житлового кодексу УРСР), мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України). Крім цього, у відповідності зі ст. ст.150,155 ЖК України\~громадяни, що мають у приватній власності житловий будинок, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, та не можуть бути позбавлені права користування житловим будинком. Стаття 16 цього Кодексу визначає орієнтовний перелік способів судового захисту, до яких, зокрема, відноситься такий спосіб захисту як припинення дії, яка порушує право. За приписами статті 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Обставин щодо створення відповідачу будь-яких перешкод у проживанні в спірному житловому приміщенні або про поважність причин власної відсутності відповідачем [PERSON] не заявлено. Висновки суду Враховуючи наведене та вимоги діючого законодавства, а також те, що позивач, як власник нерухомого майна має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні нею свого права користування та розпорядження особистим нерухомим майном та позбавляє можливості використовувати житловий будинок за власним розсудом, наразі відповідач [PERSON] не є співвласником даного житлового приміщення, а також фактично відсутній у зазначеному будинку протягом 9 років, а тому сукупність встановлених обставин визначає застережені законом підстави визнання відповідача особою, яка втратила право користуванням житловим будинком, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у межах заявлених вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved