Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

[PERSON] у лютому 2022 року звернулася до Пирятинського районного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, у якій зазначила, що вона є родичкою (двоюрідною бабусею) [PERSON] , який народився [INFO] в м. Донецьк. 08 вересня 2012 року племінник заявника - [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] . [INFO] у їх родині народився син [PERSON] . Зазначає, що інформація про народження громадянина України має бути внесена до Єдиного реєстру актів цивільного стану в Україні, проте у випадку народження дитини на тимчасово окупованій території виконати цей обов`язок неможливо. Батьки дитини не мають статусу внутрішньо переміщених осіб, що перемістились на підконтрольну територію України внаслідок окупації, а тому не мають іншого документально підтвердженого місця проживання на території України, окрім міста Донецьк. Таким чином, батьки не мають підстав для звернення до органу РАЦС на території України. Внаслідок цих обставин отримати свідоцтво про народження дитини в органах РАЦС є неможливим, а єдиним шляхом для його отримання та захисту прав дитини є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Вказує, що зверталась до Пирятинського відділу ДРАЦС з приводу проведення державної реєстрації народження дитини відповідно до діючого законодавства України, проте отримала усну відмову. За таких обставин, заявник у інший, ніж судовий спосіб, не має можливості підтвердити факт народження [PERSON] . У зв`язку з викладеним, просить встановити факт народження [INFO] у м. Донецьк [PERSON] , батьками якого є громадяни України [PERSON] , народження [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи проводити без її участі. Представник заінтересованої особи - Пирятинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в судове засідання не з`явився, надав до суду листа про розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення вимог, вказаних у заяві [PERSON] , не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. За правилами п.1 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. На підтвердження своїх родинних відносин із племінником [PERSON] , заявник [PERSON] надала наступні документи: свідоцтво про своє народження та про народження її рідного брата [PERSON] , де їх батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтво про народження племінника [PERSON] , батьком якого вказаний рідний брат заявниці - [PERSON] . Крім цього, на підтвердження вагітності [PERSON] та факту народження дитини заявник надала суду медичне свідоцтво про народження №767 від 21.04.2021, видане Донецьким республіканським центром охорони материнства і дитинства у м. Донецьк, згідно якого у [PERSON] [INFO] о 21 год. 25 хв. народився хлопчик, вагою 3100 г. Також заявник надала свідоцтво про народження (російською мовою) від 14.05.2021, серії [NUMBER] , видане Кіровським РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, актовий запис № 205, згідно якого місцем народження [PERSON] є м. Донецьк, Кіровський район. На підтвердження батьківства народженої дитини заявник надала свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку, згідно якого [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 08.09.2012, останній було присвоєне прізвище після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] . При зверненні [PERSON] до Пирятинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)для проведення реєстрації новонародженої дитини та отримання свідоцтва про народження, вона отримала усну відмову. Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VІІІ від 17.03.2015 року визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» на строк, до 31 грудня 2022 року включно, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України. Місто Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, що затверджений Розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 р. № 1085-р. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. На підтвердження факту народження [PERSON] на тимчасово окупованій території заявник надала до органів державної реєстрації актів цивільного стану документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст.8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки інформації, що міститься в цих документах про народження особи, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. При цьому суд не знаходить вагомих підстав ставити під сумнів відомості, зазначені в заяві про встановлення факту народження, з огляду на те, що заяву подано двоюрідною бабусею народженої особи. Батьки дитини є громадянами України, що відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України» є підставою для набуття дитиною громадянства України за народженням; перебувають у зареєстрованому шлюбі. Встановлення факту народження дитини необхідно заявнику для отримання свідоцтва про народження. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації заявником своїх прав, чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне встановити факт народження дитини чоловічої статі, якому надано ім`я [PERSON] , який народився [INFO] у м. Донецьк. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення.

Outcome: approved