Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

04 грудня 2018 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 20 червня 2019 року (т. 1 а.с. 168-171), просить: поновити строк звернення до суду; встановити, що [PERSON] , [INFO] , є сином померлої [INFO] у с. Ярославка Саратського району Одеської області [PERSON] ; встановити, що договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та іншими спорудами по [ADDRESS] на земельній ділянці 1599 м.кв, посвідчений державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Борісовим І.І., зареєстрований в реєстрі під № 2637, 15 червня 2001 року, підписаний [PERSON] , належить померлій [INFO] у с. Ярославка Саратського району Одеської області [PERSON] ; визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та іншими спорудами [ADDRESS] на земельній ділянці 1599 м.кв., посвідчений державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Борісовим І.І. 15 червня 2001 року, зареєстрований в реєстрі під № 2637; витребувати з незаконного володіння [PERSON] житловий будинок з господарськими та іншими спорудами, розташований по [ADDRESS] на земельній ділянці 1599 кв.м; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та іншими спорудами, розташованого по [ADDRESS] на земельній ділянці 1599 кв.м. Позовні вимоги обґрунтував тим, що мати позивача [PERSON] , сестра позивача [PERSON] , [INFO] , та позивач проживали по [ADDRESS] , який належав матері позивача на праві приватної власності. 11 березня 1994 року рішенням Саратського районного суду Одеської області [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно позивача та його сестри. Представник позивача стверджує, що рішенням Саратського районного суду 1994 року [PERSON] визнано обмежено дієздатною та рішенням Ярославської сільської ради 22 серпня 2000 року [PERSON] за його заявою було призначено опікуном над обмежено дієздатної сестрою [PERSON] та над її майном. 15 червня 2001 року [PERSON] та відповідачка [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та іншими спорудами по [ADDRESS] на земельній ділянці 1599 м.кв., посвідчений державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної конторі Одеської області Борісовим І.І. та зареєстрований в реєстрі під № 2637. Представник позивача вважає, що оскільки відповідачка була дружиною [PERSON] , то повинна була усвідомлювати, що [PERSON] на момент укладання договору була обмежено дієздатною. [INFO] померла [PERSON] . В різних документах по різному зазначене прізвище матері позивача при перекладі прізвища " [PERSON] " з російської мови на українську, а саме було перекладено " [PERSON] ", замість " [PERSON] ". Така описка наявна в свідоцтві про смерть [PERSON] . Представник позивача зазначає, що на момент укладення вищевказаного договору купівлі-продажу позивачу виповнилось 13 років, а його сестрі 11 років, тобто вони були неповнолітніми дітьми, а укладення такої угоди ущемляє їх особисті майнові права. Вважає, що договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та іншими спорудами по [ADDRESS] між [PERSON] та відповідачкою укладений з порушенням положень ст. 48, 54, 15 ЦК УРСР, а саме особою, яка не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності. На думку представника позивача, вказаний договір суперечить вимогам закону, тому відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України він має бути визнаний судом недійсними, а будинок витребуваний із чужого незаконного володіння відповідачки на користь позивача згідно із ст. ст. 387, 388 ЦК України. Позивач на момент відкриття спадщини був малолітньою дитиною та перебував в Кілійській спеціальній загальноосвітній школі-інтернат І-ІІ ступенів для розумово-відсталих сиріт і дітей позбавлених батьківського піклування. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 16 червня 2005 року позивача було визнано недієздатним. Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 26 червня 2014 року дієздатність позивача була поновлена. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги щодо майна померлої [PERSON] , на момент прийняття спадщини він був малолітньою особою, тому він має право на спадкування 1/2 частини житлового будинку з господарськими та іншими спорудами по [ADDRESS] . Представник позивача посилається на те, що укладенням оспорюваного договору порушено права позивача на спірну власність, оскільки позивач вважається таким, що прийняв спадщину в установленому законом порядку та має право на витребування майна із чужого незаконного володіння. У зв`язку з укладенням вищевказаного договору купівлі-продажу позивач, як спадкоємець, не може звернутися до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину та його право має бути визнано в судовому порядку. Представник позивача стверджує, що про укладення вищевказаного договору купівлі-продажу житлового будинку позивач дізнався з відповіді Ярославської сільської ради від 10 липня 2018 року за №227/02-12/ та 04.12.2018 року звернувся через свого представника з відповідним позовом до суду, а тому вважає, що строк на звернення до суду має бути поновленим. 11 грудня 2018 року ухвалою Саратського районного суду Одеської області у складі судді Тончевої Н.М. було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 14 січня 2019 року (т. 1 а.с.32-33). Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 12 червня 2019 року позовну заяву [PERSON] було залишено буз руху для усунення недоліків позовної заяви (т. 1 а.с.161-162). 20 червня 2019 року ухвалою Саратського районного суду Одеської області позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду (т. 1 а.с 175). Постановою Одеського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 20 червня 2019 року про залишення позову без розгляду скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 1 а.с. 229-232). 15 травня 2020 року справа була повернута до Саратського районного суду після апеляційного розгляду (т. 2 а.с.1). Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 19 травня 2020 року у складі судді Бучацької А.І. цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. Залучено до участі у справі [PERSON] та Саратську районну державну адміністрацію Одеської області, як орган опіки та піклування, у якості третіх осіб. Задоволено клопотання представника позивача та представника відповідача про витребування доказів, та заяву представника відповідача про виклик свідків (т. 2 а.с.4-6). Ухвалою суду від 23 березня 2021 року замінено третю особу Саратську районну державну адміністрацію Одеської області на її правонаступника Білгород-Дністровську районну державну адміністрацію Одеської області (т. 2 а.с. 127). Ухвалою суду від 28 жовтня 2021 року замінено третю особу Білгород-Дністровську районну державну адміністрацію Одеської області на Плахтіївську сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області. Визнано обов`язковою явку представника третьої особи як органу опіки та піклування для подання письмового висновку щодо розв`язання спору в частині, що стосується інтересів малолітніх дітей (т. 2 а.с. 220-221). Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та клопотання відповідача щодо визнання явки позивача [PERSON] в судове засідання обов`язковою, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (т.2 а.с.56-57). Відповідачка [PERSON] надала відзив на позовну заяву, позов не визнала (т. 1 а.с. 73-81). Послалась на те, що відсутні підстави для визнання договору-купівлі спірного будинку недійсним, тому що позивач не надав судового рішення, яким [PERSON] була би визнана обмежно дієздатною чи недієздатною, та договір не порушував особисті майнові права позивача. Вважає, що відсутні передбачені законом підстави для витребування майна, оскільки вона є добросовісним набувачем. Щодо визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та іншими спорудами по [ADDRESS] , заперечував, тому, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та іншими спорудами по [ADDRESS] , який був посвідчений державним нотаріусом Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області Борисовим І.І. 15 червня 2001 року та зареєстрований в реєстрі за № 2637 був укладений між нею та [PERSON] за ініціативою останньої, яка побажала за отримані від продажу будинку грошові кошти придбати інший житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , розташований поряд із будинком її співмешканця [PERSON] . 15 червня 2001 року [PERSON] , як Покупець, та [PERSON] , як Продавець, уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області Борисовим І.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2642. Після укладення матір`ю позивача останнього правочину, позивач та його сестра були внесені до погосподарської книги № 1 (2001-2006), особовий рахунок № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області № 27 від 25.10.2002 року за позивачем та його сестрою було збережено право на житло за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка зазначає, що позивач та його сестра не були позбавлені права на проживання у житловому будинку по [ADDRESS] , власником якого була їх мати [PERSON] , а тому їх права не були порушені. Відносно [PERSON] відсутнє судове рішення про визнання її обмежено дієздатною та про встановлення над нею опіки чи піклування. Послалась також на те, що після набуття права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] у ньому зареєстрована дочка відповідачки [PERSON] , [INFO] , у якої є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю за вказаною адресою. Задоволення позовних вимог порушить права [PERSON] , а також права двох її малолітніх дітей на житло. Крім того відповідачкою [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності (т.1 а.с.64-65), яку вона обґрунтувала тим, що після поновлення дієздатності позивач особисто 19.12.2014 року подав до Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області письмове звернення із проханням вселити його у батьківський будинок за адресою: [ADDRESS] , та отримав письмову відповідь від 15.01.2015 року із зазначенням інформації про те, що його мати у 2001 році продала житловий будинок за вказаною адресою. З даною інформацією позивач звертався до правозахисних організацій, а також до газети "Вечірня Одеса", у якій за № 27-28 (10141-10142) 12 березня 2015 року була опублікована стаття із зазначенням даної інформації. Крім того, позивач залучав журналістів "7 каналу" Одеса, які приїздили до с. Ярославка Саратського району Одеської області, де позивач особисто давав інтерв`ю з цього приводу, яке в подальшому 03 серпня 2015 року було опубліковано в Youtube під назвою "Саратський район. Махинации с сиротским наследством", а також відбувалась трансляція по телебаченню на "7 каналі". Відповідачка вважає, що позивачу про продаж його матір`ю [PERSON] житлового будинку стало відомо 15 січня 2015 року, а тому він повинен був звернутися до суду у межах загального строку позовної давності (три роки), який сплив 15 січня 2018 року. Позивач звернувся з позовною заявою лише у листопаді 2018 року, майже через 7 місяців після спливу строку позовної давності. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Смірнов В.С. позов підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позов не визнала з підстав, викладених у відзиві. Представник Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області як органу опіки та піклування Сливка І.І. у суді позов не визнав, посилаючись на те, що рішення суду про задоволення позову порушить права малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та мешкають у спірному будинку разом із матір`ю [PERSON] та іншого житла не мають. Третя особа [PERSON] у підготовчому засіданні 16.11.2020 року позовні вимоги не визнала. Послалась на те, що унаслідок важкого онкологічного захворювання вона є особою з інвалідністю, потребує постійного вартісного лікування, задоволення позову порушить її права та права її малолітніх дітей, оскільки іншого житла вони не мають. В судові засідання не з`являлась за станом здоров`я, надавала заяви про розгляд справи без її участі, позов не визнала (т.2 а.с.196, т. 3 а. с. 11, 39). Представник третьої особи Саратської районної державної нотаріальної контори Одеській області, якого належним чином неодноразово повідомляли про розгляд справи, в судові засідання не являвся, надавав заяви про розгляд справи без його участі (т.2 а.с. 60, 111, 134, 152, 174, 243, т.3 а.с.32). Заслухавши позивача [PERSON] та його представника адвоката Смірнова В.С., відповідачку [PERSON] , представника Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області як органу опіки та піклування Сливка І.І., свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши та оцінивши докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно з частиною 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно з частиною 1 ст.12 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії паспорту [NUMBER] , виданого 10 серпня 2004 року Кілійським РВ УМВС України в Одеській області, копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ярославською сільською радою Саратського району Одеської області 11 червня 1988 року, та копії актового запису про народження № 11 від 11 червня 1988 року, актового запису про народження за № 11 від 11 червня 1988 року, складеного Ярославською сільською радою Саратського району Одеської області, позивач [PERSON] народився [INFO] в с. Ярославка Саратського району Одеської області, його матір`ю є [PERSON] . Відомості про батька [PERSON] внесені до актового запису за заявою матері (т. 1 а.с. 5-8, т. 2 а.с. 73). Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 11 березня 1994 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , дітей передано органу опіки та піклування Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області, з [PERSON] стягнуто аліменти на їх утримання. З тексту зазначеного рішення вбачається, що питання про визнання [PERSON] обмежено дієздатною не було предметом судового розгляду (т.1 а.с.10-11). Представником позивача не надано рішення Саратського районного суду від 1994 року, відповідно до якого [PERSON] було визнано обмежено дієздатною. 15 червня 2001 року [PERSON] та відповідачка [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та іншими спорудами по [ADDRESS] на земельній ділянці 1599 м. кв. Договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Борісовим І.І. та зареєстрований в реєстрі під № 2637. У договорі зазначено, що особи підписавших договір встановлено, дієздатність, належність відчужуваного будинку [PERSON] перевірено. Вказаний будинок належав [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 30 травня 2001 року, виданого на підставі рішення виконкому Ярославської сільської ради від 25 травня 2001 року за № 13. Згідно довідки - характеристики жила площа будинку - 21,4 кв.м, будинок складається з коридору, кухні, одної жилої кімнати площею 21,4 кв.м, кладової, тамбура (т.2 а.с. 88-95). 15 червня 2001 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила у неї будинок з господарськими та іншими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 1632 кв.м. Договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області Борисовим І.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2642. Згідно договору, у власність покупця [PERSON] відчужується ціла домобудівля, у тому числі кухня площею 6,8 кв.м, дві жилі кімнати площею 9,6 кв.м та 11,9 кв.м відповідно, тамбур, навіс, тощо, всього жила площа складає 21,5 кв.м (а.с.101). Згідно з довідкою Ярославської сільської ради від 28.01.2019 року за № 67/02-17, у 2001 році неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] внесені в запис погосподарської книги № 6, (2001-2006 роки) особовий рахунок № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання своєї матері [PERSON] , але фактично перебували в Кілійському дитячому будинку, про що в погосподарський книзі зроблений відповідний запис. В графі погосподарської книги "додаткові відомості" зроблено запис, що 15.06.2001 року мати [PERSON] продала свій будинок за адресою: [ADDRESS] , та придбала житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у громадянки [PERSON] , про що у погосподарській книзі зроблено відповідні записи, книга № 1 (2002-2006), особовий рахунок № [NUMBER] , де головою господарства вписано [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] , як сина та доньку (т.1 а.с.98). Рішенням виконавчого комітету Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області № 27 від 25.10.2002 року за неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] на підставі ст.71 ЖК УРСР було збережено право на житло, яке належало їхній матері за адресою: [ADDRESS] ( т.1 а.с.99). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона добре знала [PERSON] , разом з якою працювала на фермі. Їй відомо, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] та [PERSON] , стосовно яких була позбавлена батьківських прав, тому що не доглядала за дітьми, зловживала спиртними напоями. [PERSON] спочатку жила в одному дворі з відповідачкою. Через кілька років після позбавлення батьківських прав [PERSON] почала проживати разом з [PERSON] , припинила вживати спиртні напої, бажал повернути дітей. Свідку відомо, що [PERSON] звернулась до [PERSON] з проханням купити у неї будинок, в якому вона проживала, щоб на отримані кошти придбати інший будинок, розташований по [ADDRESS] , поближче до будинку свого співмешканця. Через деякий час [PERSON] померла. В с. Ярославка Саратського району приїздила дочка [PERSON] з чоловіком та дітьми, хотіла оселитись в будинку своєї матері по [ADDRESS] , але передумала, бо будинок потребує ремонту. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] зловживала спиртними напоями, тому у неї забрали дітей [PERSON] та його сестру. Свідку відомо, що [PERSON] зійшлась з чоловіком, припинила пиячити, хворіла. Перед смертю [PERSON] проживала у будинку, розташованому по [ADDRESS] , який був в хорошому стані. Свідок на той час проживав в будинку за адресою: [ADDRESS] , розташованому навпроти будинку по [ADDRESS] виросли в інтернаті. Кілька років потому вони приїздили в с. Ярославка Саратського району до будинку своєї матері, розташованому по [ADDRESS] , хотіли в ньому жити, поїхали нібито за речами і не повернулися. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02 січня 2003 року Ярославською сільською радою Саратського району Одеської області, та копії запису акту про смерть № 39 від 13 серпня 2001 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в смт. Сарата Саратського району Одеської області (т. 1 а.с.12, т. 2 а.с.74). Відповідно до частин 1, 2 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За положеннями частини 6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Відповідно до пунктів 1, 6 частини 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] , а також те, що договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та іншими спорудами по [ADDRESS] на земельній ділянці 1599 м.кв, посвідчений 15 червня 2001 року державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Борісовим І.І., зареєстрований в реєстрі під № 2637, належить померлій [INFO] [PERSON] . Позивач не має іншої можливості одержати документи, що посвідчують ці факти; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, зазначені факти мають значення для оформлення позивачем спадщини, яка відкрилась після смерті матері. У зв`язку з чим, позовні вимоги позивача в частині встановлення факту родинних відносин та встановлення факту належності правовстановлюючих документів підлягають задоволенню. Відповідно до статті 5 Прикінцевих та Перехідних положень до Цивільного кодексу України в редакції 2003 року цей Кодекс застосовується до правовідносин, які виникли після 1 січня 2004 року, за виключенням триваючих правовідносин. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (який набрав чинності з 01 січня 2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. До договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення (пункт 9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України). Як роз`яснено у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений 15 червня 2001 року, то до спірних правовідносин належить застосувати положення ЦК УРСР в редакції 1963 року. Ст.15 ЦК УРСР встановлено, що громадянин, який внаслідок зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами ставить себе і свою сім`ю в тяжке матеріальне становище, може бути обмежений судом у дієздатності в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом Української РСР, і над ним встановлюється піклування. Він може укладати угоди по розпорядженню майном, а також одержувати заробітну плату, пенсію або інші види доходів і розпоряджатись ними лише за згодою піклувальника, за винятком дрібних побутових угод. За положеннями ст. 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до ст.54 ЦК УРСР угода, укладена без згоди піклувальника громадянином, обмеженим у дієздатності внаслідок зловживання спиртними напоями, або наркотичними засобами, визнається судом недійсною за позовом піклувальника. Ствердження представника позивача про те, що договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] був укладений з порушенням положень ст. 15, 54 ЦК УРСР, а саме особою, яка не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, суд вважає безпідставними, тому що Саратським районним судом в 1994 році не ухвалювалось рішення про визнання [PERSON] обмежено дієздатною. Рішення Ярославської сільської ради 22 серпня 2000 року про призначення [PERSON] за його заявою опікуном над обмежено дієздатної сестрою [PERSON] (т.1 а.с15) суд не приймає до уваги, тому що єдиною підставою для призначення обмежено дієздатному піклувальника, а недієздатному - опікуна є рішення суду про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним, яке набрало законної сили. Відповідно до положень ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Ст. 48 ЦК УРСР встановлено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За положеннями ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна крім випадків примусового продажу, належить власникові. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст.228 ЦК УРСР продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами. Стаття 17 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року № 2402-III, який набрав чинності 06.06.2001 року, регулює право дитини на майно. Згідно із ч.3 цієї статті (в редакції, чинній станом на 15.06.2001 року) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Тобто вимоги вказаної статті регулюють правовідносини щодо майна дитини й не можуть бути застосовані до правовідносин з відчуження житлового приміщення, відносно якого у дитини є право на користування житлом. Стаття 18 цього ж Закону встановила, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. 01 січня 2006 року набрав чинності Закон України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" від 2 червня 2005 року № 2623-IV відповідно до ч.3 ст. 12 якого для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. До набрання чинності цим Законом законодавство України не передбачало обов`язкової згоди органу опіки та піклування на відчуження нерухомого майна батьків, відносно якого їхні діти мали лише право користування. Таким чином, до 1 січня 2006 року згода органів опіки та піклування необхідна була лише у випадку, якщо дитина була власником (співвласником) майна, що відчужується. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Аналізуючи зміст та форму договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та іншими спорудами, розташованого по [ADDRESS] , який укладений 15 червня 2001 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Борісовим І.І., реєстровий № 2637, обсяг та зміст прав і обов`язків сторін, які передбачені зазначеним договором, суд дійшов висновку, що сторони досягли згоди по всіх істотних умовах, а саме: щодо предмета договору та ціни. Договір купівлі-продажу повністю відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності угод та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також відповідає вимогам ст.227, 224 ЦК У РСР щодо його форми та нотаріального посвідчення. Відповідно до статей 43 - 46 Закону України "Про нотаріат", в редакції, яка діяла на час вчинення правочину, на нотаріуса покладаються обов`язки встановити особу громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевірити її дієздатність та витребувати і перевірити документи, необхідні для вчинення такої дії. За змістом посвідчувального напису договори підписані в присутності нотаріуса, який встановив особи сторін, перевірив їх дієздатність. [PERSON] та [PERSON] підписали договір купівлі-продажу в присутності нотаріуса, особи сторін та їх дієздатність встановлено, також перевірено належність продавцю [PERSON] на праві приватної власності вищевказаного будинку. Крім того, 15.06.2021 року [PERSON] купила у [PERSON] будинок з господарськими та іншими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області Борисовим І.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2642. Рішенням виконавчого комітету Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області № 27 від 25.10.2002 року за неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] на підставі ст.71 ЖК УРСР було збережено право на житло, яке належало їхній матері за адресою: [ADDRESS] . Отже, договір купівлі-продажу від 15.06.2001 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] не ущемляє особисті та майнові права позивача, а тому вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.06.2001 року, укладеного між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню. За положеннями частини 1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Позовні про витребування у відповідачки [PERSON] спірного житлового будинку позивач обґрунтував посиланням на ст.ст. 387, 388 ЦК України. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. За положеннями ст.387 ЦК України власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно пункту 21 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванні наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним за володіла така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужував власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388) Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. Оскільки в задоволенні позову в частині визнання договору купівлі-продажу будинку відмовлено, тому відсутні підстави для задоволення позову і в частині витребування у відповідачки зазначеного майна. [PERSON] дочкою [PERSON] та матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] ( т.1 а.с. 85- 87) та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ( т.1 а.с.89). Довідки Ярославської сільської ради від 24.01.2019 року за 3 63/02-17 та від 18.11.2021 року за № 178/02-12, акт обстеження умов проживання від 12.11.2021 року підтверджують, що [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживають малолітні діти: син [PERSON] , 2017 року народження, та дочка [PERSON] , 2018 року народження . Будинок потребує ремонту, немає води, харчуються діти на веранді, де немає опалення. На даний період [PERSON] пербуває вкрай тяжкому стані , потребує постійного стороннього догляду (т.1 а.с.88, т.3 а.с.4, 5 ). Заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 10.06.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та з останього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей ( т.2 а.с. 52-52). Довідка до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ № 514269 підтверджує, зщо [PERSON] є особою з інвалідністю першої Б групи ( т.3 а.с. 12). Згідно довідки Одеського обласного онкодлогічного диспансеру [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в ООД з 29.09.20 з діагнозом " Безпигментна меланома шкіри, вторинні утворення печінки" ( т.2 а.с.51). Медичні довідки підтверджують, що в даний час [PERSON] продовжує лікування ( т.3 а.с 13-17). Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У принципі 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. За змістом ч.2 ст.18 Закону України "Про охорону дитинства", діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органом опіки та піклування Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністрловського району Одеської області надано висновок від 16.11.2021 року за № 82 щодо розв`язання спору, що стосується інтересів неповнолітніх дітей, відповідно до якого права та інтереси неповнолітніх дітей [PERSON] в розв`язанні даного спору порушуються, а тому недоцільно позбавляти малолітніх дітей права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , до мометну набуття малолітніми дітьми права власності або прпава користування іншим житловим приміщенням ( т.3 а.с. 203) Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" (Prokopovith v. Russia) Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання "житлом", що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання. За встановених обставин, витребування спірного будинку від відповідачки порушує права малолітніх дітей на житло. Вимоги позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування на 1/2 частку житлового будинку з господарськими та іншими спорудами по [ADDRESS] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , тому відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР 1963 року. Згідно з статтею 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу) За положеннями частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини (стаття 561 ЦК УРСР). З відповіді Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 22.09.2020 № 396/01-16 , Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 22.09.2020 року вбачається, що заповіту [PERSON] не залишила, спадкова справа до майна [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась ( т.2 .а.с.27-29). Судом установлено, що після смерті матері позивача [PERSON] до складу спадщини входить належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими та іншими спорудами, розташований по [ADDRESS] . Отже, відсутні підстави для задоволення вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими та іншими спорудами, розташованого по [ADDRESS] , який належить відповідачці [PERSON] . Посилання позивача на те, що житловий будинок з господарськими та іншими спорудами, розташований по [ADDRESS] , знаходиться в даний час в незадовільному стані та не придатний для проживання не підтверджені належними доказами та не є підставою для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на 1/2 частку будинку по [ADDRESS] , який належить відповідачці [PERSON] . Крім того, за положеннями частини 5 ст. 25 Закону України "Про охорону дитинства" діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, а також особи з їх числа, які до передачі під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім`ї, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, не мали впорядкованого житла або вселення яких у приміщення, що зберігалося за ними, неможливе внаслідок його знищення чи пошкодження або з інших поважних причин, що унеможливлюють проживання в них таких дітей, забезпечуються позачергово впорядкованим житлом за місцем їх перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або, за їхнім бажанням, - грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, або забезпечуються позачергово соціальним житлом за місцем їх перебування на соціальному квартирному обліку. Вимоги позивача про поновлення строку позовної давності підлягають задоволенню з наступних підстав. Позовна давність, за визначенням статті 256 чинного Цивільного кодексу України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У частині 1 ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За положеннями ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За змістом вказаних норм ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, якщо позов не доведений, то підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, які визначені уст.267ЦК України - немає. Аналогічні правила діяли відповідно до ст.ст.74, 76, 80 ЦК УРСР 1963 року. У разі коли цивільне право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові за безпідставністю матеріально-правової вимоги. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення і такі правила не змінилися після набрання чинності ЦК України з 01 січня 2004 року. Судом установлено, що про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] позивач дізнався з відповіді Ярославської сільської ради від 15 січня 2015 року (т.1 а.с. 104) . 04.12.2018 року звернувся через свого представника з відповідним позовом до суду, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності . Згідно копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 10.08.2004 року Кілійським РВ УМВС України в Одеській області, позивач [PERSON] з 05 червня 2008 року був зареєстрований в с.Новосавицьке Великомихайлвського району у будинку-інтернаті, 14.08.2014 року знятий з реєстрації за вищевказаною адресою та зареєстровпаний з адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6). З відповіді Одеської обласної державної адміністрації № 8/А3/24 від 01.02.2022, вбачається, що 27.08.2014 року на підставі заяви, в якій зазначено про відсутність власного житла, [PERSON] був зареєстрований за юридичною адресою комунальної установи "Обласний центр обліку бездомних громадян": [ADDRESS] ( т.3 а.с 43-44). Позивач як на момент укладення спірного договору купівлі-продажу, так і на час відкриття спадщини був малолітньою дитиною, та перебував в Кілійській спеціальній загальноосвітній школі-інтернат І-П ступенів для розумово-відсталих сиріт і дітей позбавлених батьківського піклування. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 16 червня 2005 року позивача було визнано недієздатним, над ним була встановлена опіка та його опікуном було призначено Білгород-Дністровський дитячий будинок- інтернат ( т.1 а.с.18). Довідка серії МСЕ № 081779 від 22.05.2006 підтверджує, що [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства другої групи безстроково (т.1 а.с.9). Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області 26 червня 2014 року скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2005 року та поновлено цивільну дієздатність [PERSON] . Рішення набрало законної сили 08 липня 2014 року ( т.1 а.с. 19). Ураховуючи зазначені обставини. суд приходить до висновку, що трирічний строк позовної давності пропущений позивачем з поважних причин та вважає за необхідне поновити зазначений строк.

Outcome: partial