Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Заявники звернулися до суду із заявою, якою просять видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким заборонити перебувати в місці спільного проживання із заявниками; обмежити спілкування із постраждалими: [PERSON] , [PERSON] ; заборонити наближатися на 1000м. до місця проживання заявниць за адресою: [ADDRESS] . Вимоги заяви мотивують тим, що обмежувальний припис необхідно видати, оскільки кривдник систематично вчиняє домашнє насильство стосовно заявників та у присутності малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Так, [PERSON] разом зі своїм сином - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] та кривдником проживають у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] зловживає алкогольними напоями, палить у квартирі, створює антисанітарні умови життя у спільній із заявниками та малолітньою дитиною квартирі, систематично вчиняючи домашнє насильство. А саме, 06.01.2021, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] агресивно поводив себе відносно заявника, висловлювався нецензурною лайкою на його адресу та адресу дитини, погрожував фізично. 10.02.2021 кривдник у стані алкогольного сп`яніння штовхав заявника, ображав нецензурною лайкою, після першого приїзду поліції продовжив насильство та вдарив заявника за виклик поліції. Такі події відбувалися на очах дитини. 15.10.2021 кривдник у стані алкогольного сп`яніння намагався насильницьким способом проникнути у кімнату заявника, де осатаній знаходився із дитиною, виражався нецензурною лайкою і погрожував фізичною розправою. Через такі дії [PERSON] складений терміновий заборонний припис, яким заборонено контактувати із заявником. 16.10.2021 кривдник влаштував конфлікт із заявником, висловлювався нецензурною лайкою та погрожував, чим порушив терміновий заборонний припис. Такі дії [PERSON] відобразились у адміністративних справах, за розглядом яких останнього притягнуто до адміністративної відповідальності, зверненнями заявників до правоохоронних органів. Обмежувальний припис просять видати строком на 6 місяців з огляду на те, що кривдник вчиняє насильство систематично, не домотує бажання виправитися, вчиняє нові правопорушення одразу після вчинення попередніх, зловживає алкогольними напоями. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10.02.2022 відкрито провадження у справі. Відповідно до правил ст.350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. В судове засідання викликані сторони провадження судовими повістками. Через відсутність у заяві буд-яких інших контактів, крім зазначеної адреси проживання. Суд, вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільній сумісній власності зареєстровано, зокрема за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У вказаній вище квартирі зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про народження, довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, свідоцтва про право власності на житло (а.с.16-20). Заявники вказують, що [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство стосовно них та у присутності малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зловживає алкогольними напоями, палить у квартирі, створює антисанітарні умови життя у спільній із заявниками та малолітньою дитиною квартирі, систематично вчиняючи домашнє насильство. Так, 06.01.2021, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] агресивно висловлювався нецензурною лайкою на адресу заявників та дитини, погрожував фізично. 10.02.2021 [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння штовхав заявника, ображав нецензурною лайкою, після першого приїзду поліції продовжив насильство та вдарив заявника за виклик поліції. Усі події відбувалися на очах дитини. 15.10.2021 [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння намагався насильницьким способом проникнути у кімнату заявника, де останній знаходився із дитиною, виражався нецензурною лайкою і погрожував фізичною розправою. Через такі дії [PERSON] складений терміновий заборонний припис, яким заборонено контактувати із заявником. 16.10.2021 [PERSON] влаштував конфлікт із заявником, висловлювався нецензурною лайкою та погрожував, чим порушив терміновий заборонний припис. Такі обставини підтверджено копіями відповідей ХРУП №2 ГУНП в Харківській області від 19.10.2021, 11.11.2021 на звернення [PERSON] від 15.10.2021, 16.10.2021, 03.11.2021, постанови Московського районного суду м. Харкова від 07.04.2021, постанови Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2021, фотознімками житлового приміщення (а.с.6-14, 20-23). Так, із відповідей ХРУП №2 ГУНП в Харківській області вбачається, що між заявниками та [PERSON] постійно відбуваються конфлікти через вчинення останнім систематично домашнього насильства, в тому числі у присутності малолітньої дитини, агресивної поведінки, зловживання алкогольними напоями тощо, а саме, що 06.01.2021 надійшли повідомлення зі служби «102» від [PERSON] , що за адресою: [ADDRESS] дядько [PERSON] перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, агресивно себе поводить; 10.02.2021 надійшли повідомлення зі служби «102» від [PERSON] , що її дядько [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння вчиняє моральне насильство, штовхає заявницю, вдарив останню, свариться із своєю сестрою та через що приїхала поліція; 15.10.2021 надійшло повідомлення від «102» про конфлікт [PERSON] з братом , який перебуває у стані алкогольного сп`яніння, намагається відчинити двері до кімнати, де знаходиться донька з маленькою дитиною, конфліктує. Із постанови Московського районного суду м. Харкова від 07.04.2021 вбачається, що 06.01.2021 [PERSON] за місцем мешкання влаштував сварку зі своєю сім`єю, в ході якої висловлювався нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство, через що [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді попередження. Із постанови Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2021 вбачається, що 15.10.2021 [PERSON] за адресою проживання влаштував конфлікт з племінницею [PERSON] , в ході якого висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вжив домашнє насильство психологічного характеру. Крім того 16.10.2021 за місцем прожєиванн6я влаштував конфлікти із племінницею [PERSON] , чим не виконав терміновий заборонний припис серії АА №012135 від 15.10.2021, а саме, порушив захід заборону у бідь-який спосіб контактувати із постраждалою особою, за що [PERSON] визнано винуватим у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 173-2 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи викладене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявниками доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт вчинення [PERSON] відносно заявників та малолітньої дитини домашнього насильства, з огляду на що, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування відносно [PERSON] обмежувального припису. Відповідно до ч. 4ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Отже, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи, суд дійшов висновку, що вимоги заявників підлягають частковому задоволенню. Визначаючи захід тимчасового обмеження прав кривдника та надаючи оцінку ризикам, на які посилаються заявниці, суд вважає за необхідне строком на 6 місяців заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з заявниками та малолітньою особою за адресою: [ADDRESS] ; обмежити спілкування із дитиною [PERSON] , [INFO] та заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань до 100м. до місця проживання заявників, а не 1000м., як просять заявниці, оскільки встановлення такої заборони не є виправданим, та не є пропорційним до мети, що переслідується. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial