Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

18.10.2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів Фастівської міської ради Київської області, [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права часткового користування майна (господарською спорудою) на відповідній частині земельної ділянки в [ADDRESS] шляхом визнання незаконним і скасування рішення Фастівської міської ради № 2/79-ХХVІІІ-ІV від 09.12.2004 року в частині п. 18 Додатку до рішення, недійсним державного Акту серії ЯБ № 293484 право власності на земельну ділянку від 11.05.2005 року земельної ділянки кадастровий номер 3211200000:02:003:0100-0,0158 га, № 3211200000:02:003:0101 0,0096 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0254 га, зобов`язання Фастівської міської ради Київської області відновити становище, яке існувало до порушення законних та конституційних прав позивачів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі є співвласниками будинку [ADDRESS] . Разом з позивачами співвласником будинку з господарськими будівлями і спорудами, являється відповідач [PERSON] , якому відповідно належить на праві приватної власності за цією адресою двохкімнатна квартира [ADDRESS] , а також підсобні будівлі, зокрема і погріб «В» - ј частина, яку він купив у [PERSON] . Позивачі мають право і намір користуватися ј частиною погребу належної їм частки господарської споруди, але було виявлено, що земельна ділянка на якій розташований погріб, приватизована в повному обсязі, всією площею 0,0096 га та належить одноособово відповідачу [PERSON] . Даною приватизацією було порушено законне право позивачів на користування земельною ділянкою, де розміщено їх ј частина погреба, що стало підставою звернення до суду. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 02.12.2021 рок, через канцелярію суду від представника відповідача Фастівської міської ради надійшли письмові пояснення по справі в яких остання вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири. В подальшому [PERSON] будучи належним власником квартири, звернувся до Фастівської міської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3211200000:02:003:0100 площею 0,0158 га та кадастровий номер 3211200000:02:003:0101 площею 0,0096 га, загальною площею 0,0254 га. Відповідно до акту про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження зовнішньої межі земельної ділянки та передачу на зберігання встановлених межових знаків від 28.07.2004 року, [PERSON] було погоджено межі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Крім того, згідно вищенаведеного акту з боку позивача [PERSON] не було заявлено ніяких претензій щодо меж з боку суміжників при встановленні в натурі (на місцевості) зовнішньої межі земельної ділянки, межі були погоджені і не викликали спірних питань. Отже, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] в межах земель Фастівської міської ради м. Фастова, вул. Галафеєва, 12/1 відповідає вимогам ст. 56 Закону України «Про землеустрій» (в редакції Закону України «Про землеустрій» станом на 22.05.2003 року). Станом на день подачі позову до суду, позивачі не є належними землекористувачами земельної ділянки по [ADDRESS] , оскільки такого статусу у визначеному законом порядку не набули, а тому їх права та інтереси не можуть бути порушені оскаржуваним рішенням. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Фастівської міської ради позовні вимоги не визнала та в їх задоволенні просила відмовити в повному обсязі. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що на підставі договору дарування посвідченого 03.11.1990 року [PERSON] , державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2791, [PERSON] прийняла у дар від [PERSON] , 13/50 частин жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно договору дарування квартири посвідченого 12.12.2003 року [PERSON] , державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2711, [PERSON] прийняла у дар від [PERSON] , квартиру [ADDRESS] з прилеглими службовими будівлями та спорудами, що становить 13/50 частин будинку. Відповідно до договору купівлі-продажу частини квартири посвідченого 21.12.2007 року [PERSON] , державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-1337, [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність (купили) в рівних частках кожна 2/3 частини квартири з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що становить 26/150 частин будинку. Згідно договору купівлі-продажу квартири посвідченого 01.08.2003 року, [PERSON] , зареєстровано в реєстрі за № 2040, [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру під номером [ADDRESS] . Рішенням Фастівської міської ради Київської області від 28.09.2004 року № 3/68-XXV-IV «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам міста», міська рада вирішила передати безоплатно у власність земельні ділянки, зазначеним у додатку громадянам, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, гаражного будівництва, ведення особистого селянського господарства, садових, дачних земельних ділянок, площею згідно додатку. Дозволити громадянам міста (зазначеним у додатку), замовити технічну документацію на виготовлення державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 25 Додатку до рішення Фастівської міської ради Київської області від 28.09.2004 року № 3/68-XXV-IV, [PERSON] було передано безоплатно земельну ділянку у приватну власність для обслуговування житлового будинку загальною площею 0,0254 га, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Акту про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження зовнішньої межі земельної ділянки та передачу на зберігання встановлених межових знаків від 28.07.2004 року, [PERSON] встановили в натурі (на місцевості) та погодили зовнішню межу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку Фастівського міського відділу земельних ресурсів Київського обласного головного управління земельних ресурсів «Про наявність обмежень на використання земельних ділянок» від 02.11.2004 року № 218-в, розглянувши представлену технічну документацію по оформленню права приватної власності на землю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та враховуючи наявну земельно-кадастрову документацію, міський відділ земельних ресурсів погоджує технічну документацію по оформленню права власності на землю. Відповідно до висновку Відділу містобудування та архітектури ВК Фастівської міської ради «Про погодження технічної документації на право приватної власності на землю та обмеження на використання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] », відділ містобудування та архітектури Фастівської міської ради погоджує технічну документацію на право приватної власності на землю для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0254 га. Рішенням Фастівської міської ради Київської області № 2/79-ХХVIII-IV від 09.12.2004 року «Про затвердження технічної документації по складанню державних актів на право власності на землю громадян міста», міська рада вирішила затвердити технічну документацію по складанню державних актів на право власності на землю громадянам на території міста Фастова (згідно додатку), розміри і площі земельних ділянок, уточнені в результаті проведення вишукувальних робіт. Відповідно до пункту два рішення ДП «Центру державного земельного кадастру» Київської регіональної філії, Науково-виробничій групі «Фастівзем» виготовити державні акти на право власності на землю. Міському відділу земельних ресурсів внести зміни в державний земельний кадастр (п. 4 рішення). Відповідно до п. 18 Додатку до рішення Фастівської міської ради Київської області № 2/79-ХХVIII-IV від 09.12.2004 року, [PERSON] було затверджено технічну документацію на земельну ділянку площею 0,0254 га, за адресою: [ADDRESS] . 11.03.2005 року [PERSON] було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 293484, яка розташована у [ADDRESS] , площею 0,0254 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером 3211200000:02:003:0100, площею 0,0158 га та кадастровим номером 3211200000:02:003:0101, площею 0,0096 га. Рішенням Фастівської міської ради Київської області від 26.04.2007 року № 4/30-ХІХ-V «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки [PERSON] в [ADDRESS] », надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки площею 0,0158 га в [ADDRESS] для здійснення комерційної діяльності (категорія земель землі житлової та громадської забудови). Рішенням Фастівської міської ради Київської області від 10.06.2008 року № 4/41-XXXVII-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки для здійснення комерційної діяльності в [ADDRESS] ФО-П [PERSON] », міська рада вирішила затвердити проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0158 га в [ADDRESS] для здійснення комерційної діяльності ФО-П [PERSON] . Доручити ТОВ «Лідер Плюс» виготовити ФОП [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0158 га в [ADDRESS] для здійснення комерційної діяльності. Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші, об`єкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами. В той же час особлива цінність землі, як об`єкта прав на нерухомість, зумовлює специфіку документів, які підтверджують виникнення та існування права власності та інших речових прав на неї. Крім того в процесі реалізації в Україні земельної реформи законодавство у сфері земельних відносин неодноразово зазнавало значних змін, в тому числі і в частині визначення документів, що дають власникам та користувачам безапеляційне підтвердження відповідних прав на землю. При цьому щодо окремих документів законодавство встановлювало презумпцію дійсності незалежно від дати їх видачі і форми, стосовно інших вимагало заміни на нові правопідтверджуючі документи, передбачені чинним законодавством. Слід взяти до уваги, що загальні положення щодо документів, які підтверджують виникнення та існування того чи іншого речового права на землю, та їх перелік визначалися у відповідному кодифікованому законодавчому акті з питань земельних відносин, чинному у відповідний період, а вимоги щодо цих документів (оформлення, державна реєстрація, органи, уповноважені на видачу документа, тощо) встановлювалися актами законодавства, прийнятими на його виконання. Враховуючи наведене вирішення питання про можливість проведення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, що виникли до 01.01.2013 на підставі тих чи інших поданих документів, слід\~ обов`язково враховувати положення законодавства, що діяло на момент виникнення певного права, та принцип дії актів законодавства у часі. \~ \~ \~ \~ \~Так, до 02.05.2009 року (на час виникнення правовідносин) документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку незалежно від способу набуття власником такого права, виступав виключно державний акт. При цьому необхідно звернути увагу на те, що принцип визнання державою прав на нерухомість, що виникли до початку функціонування системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, передбаченої Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», закладений у частині четвертій статті 3 вказаного Закону, обумовлює, що звернення власників земельних ділянок за проведенням державної реєстрації права власності на них в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі державних актів, якими посвідчуються права власності на земельні ділянки, відбуватиметься у разі, якщо оформлення права власності на землю та його реєстрація були проведені згідно з чинним у відповідний час законодавством, втім особа бажає укласти правочин щодо відповідної земельної ділянки. Згідно з абзацом другим частини п`ятої статті 3 Закону державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Крім того, власник землі може звернутися за державною реєстрацією права, що виникло до 01.01.2013, з метою отримання всіх привілеїв, що дає їх державна реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.\~ Таким чином, право власності на земельні ділянки,\~що виникло до 02.05.2009, може посвідчуватися державними актами на право власності на земельну ділянку. \~ \~ \~ \~ \~У зв`язку з прийняттям Закону України від 05.03.2009 № 1066-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» відбувалося спрощення процедури переходу права власності на земельну ділянку, із земель приватної форми власності. Вказаним Законом України було внесено зміни у статтю 126 ЗК в частині визначення документів, якими може посвідчуватись право власності на землю.Такими документами ЗК визнав: державний акт про право власності на земельну ділянку; цивільно-правову угоду щодо відчуження земельної ділянки, укладену в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтво про право на спадщину. В той же час державний акт, що посвідчував виникнення права власності на таку земельну ділянку, залишався документом, який мав супроводжувати земельну ділянку протягом всього часу її існування. Стаття 126 ЗК (у редакції Закону України від 07.07.2011 № 3613-VI) встановила, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, з 01.01.2013 право власності на земельну ділянку, при її формуванні, посвідчується на загальних засадах посвідчення права власності на об`єкти нерухомого майна, тобто свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.\~ \~ \~ \~ \~На час виникнення правовідносин діяв Земельний кодекс України від 25.10.2001 р., який є головним законодавчим актом у сфері земельних відносин. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~78\~Земельного кодексу\~(в\~редакції на\~час виникнення\~правовідносин) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. \~ \~ \~ \~Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (ст.116 ЗК України). Частина друга ст. 116 ЗК України передбачає, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ст.\~118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. \~ \~ \~ \~Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. \~ \~ \~ \~При розгляді справи судом встановлено, що Рішенням Фастівської міської ради Київської області від 28.09.2004 року № 3/68-XXV-IV «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам міста», міська рада вирішила передати безоплатно у власність земельні ділянки громадянам (в тому числі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0254) для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, гаражного будівництва, ведення особистого селянського господарства, садових, дачних земельних ділянок. \~ \~ \~ \~Після розроблення технічної документації по складанню державних актів на право власності на землю Рішенням Фастівської міської ради Київської області № 2/79-ХХVIII-IV від 09.12.2004 року «Про затвердження технічної документації по складанню державних актів на право власності на землю громадян міста», міська рада вирішила затвердити технічну документацію по складанню державних актів на право власності на землю громадянам на території міста Фастова (в тому числі і [PERSON] ). \~ \~ \~ \~Після чого [PERSON] було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 293484, яка розташована у [ADDRESS] , площею 0,0254 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером 3211200000:02:003:0100, площею 0,0158 га та кадастровим номером 3211200000:02:003:0101, площею 0,0096 га. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 20 ЗК України передбачала (станом на виникнення правовідносин), що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~Як зазначалося, рішенням Фастівської міської ради Київської області від 10.06.2008 року № 4/41-XXXVII-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки для здійснення комерційної діяльності в [ADDRESS] ФО-П [PERSON] », міська рада затвердила проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0158 га в [ADDRESS] для здійснення комерційної діяльності ФО-П [PERSON] та доручила ТОВ «Лідер Плюс» виготовити ФОП [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0158 га в [ADDRESS] для здійснення комерційної діяльності. Таким чином, відповідачі діяли в межах діючого, на час виникнення правовідносин, законодавства. Однією із найважливіших конституційних гарантій забезпечення та захисту прав та свобод особи є закріплення права на судовий захист. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Цивільне процесуальне законодавство передбачає і коло осіб, за заявою яких може бути порушена цивільна справа в суді. Суб`єктами права звернення до суду є особи, які звертаються до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 3 ЦПК), а також у випадках, передбачених законом: прокурор, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи, які звертаються до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів (ст. 45 ЦПК). Згідно зі статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Матеріали справи свідчать про те, що предметом судового розгляду справи є аналіз спірних правовідносин з метою встановлення порушення права користування позивача на землю та застосування у зв`язку з цим правових механізмів захисту та відновлення порушеного права у контексті із вимогами за предметом позову (при наявності порушень прав). Підстави набуття прав на землю визначені розділом ІУ ЗК України. Після прийняття органом державної влади або місцевого самоврядування рішення про надання земельної ділянки у власність або в користування, затвердження результатів аукціону, укладення відповідної цивільно-правової угоди, набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду особа має право на одержання земельної ділянки у власність або в користування і право вимагати оформлення документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України). За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності. \~ \~ \~ \~При подачі позову до суду позивачами та їх представником не було надано належних доказів, що підтверджують їх права власності або користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , як і не було надано конкретних доказів щодо розміру земельних ділянок якими, як зазначив представник позивачів, вони користуються . Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку (на час виникнення правовідносин) є документами, що посвідчують відповідне право. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статей 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його прав. Таким чином, при подачі позову до суду позивачами та їх представником не було надано належних доказів, що підтверджують їх права власності або користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , як і не було надано конкретних доказів щодо розміру земельних ділянок якими, як зазначив представник позивачів, вони користуються, а отже не підтверджено наявності порушення їх прав. При цьому суд, вважає відповідачі діяли в межах діючого, на час виникнення правовідносин законодавства. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed