Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 15.06.2018 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому у них [INFO] народився син [PERSON] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що вони з відповідачем виявились людьми різних характерів та поглядів на життя, оскільки не змогли дійти згоди навіть при вирішенні простих побутових питань. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, що виникають в їхній сім`ї, не може підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, допомоги. Крім того, відповідач часто зловживав алкоголем та, перебуваючи в нетверезому стані, влаштовував суперечки, сварки та скандали в присутності малолітнього сина, а, що негативно впливає на стан здоров`я позивача та виховання дитини. Він також неодноразово наносив позивачу побої. Вони втратили почуття любові одне до одного. Шлюб носить формальний характер, а його збереження суперечить інтересам позивача, примирення між ними неможливе. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати, малолітнього сина залишити проживати з нею, а також залишити їй прізвище набуте при реєстрації шлюбу, « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилася, одночасно з позовною заявою подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності (а. с. 8). Відповідач в судове засідання не з`явився, 15.02.2022 року він подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що причиною розлучення є подружня зрада (а.с.20). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] сторони одружилися 15.06.2018 року. Шлюб зареєстровано виконкомом Коршівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківській області, актовий запис № 8 (а. с. 4). Відповідно до даних свідоцтв про народження сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Факт проживання вказаної дитини з позивачем стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 156, виданою 14.06.2019 року Коршівською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.7). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб. За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище « [PERSON] », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В зв`язку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання малолітнього сина сторін, суд вважає, що останнього слід і надалі залишити проживати з позивачем. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved