Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

26.04.2021 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що 10 липня 2010 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 617, від шлюбу вони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . На даний час Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відкрито провадження у справі №357/2076/21, про розірвання шлюбу між ним та відповідачем. Майно, набуте ними за спільні кошти, як подружжям за час шлюбу з 2010 року на сьогоднішній день є неподіленим та між ними не досягнуто згоди щодо розподілу майна, яке є спільною сумісною власністю. Під час спільного проживання однією сім`єю ними були придбані два автомобіля, які зареєстровані на ім`я відповідача та майно, яке знаходиться в житловому приміщенні, де проживає відповідач. На його прохання надати документи на транспортні засоби та майно, що знаходиться у відповідача - остання відмовилась, змінила дверні замки в квартирі та не спілкується з ним і не бажає добровільного вирішити спір про поділ спільного майна. Так, за час спільного проживання у шлюбі з [PERSON] , за спільні кошти подружжя, ними було набуте наступне майно: легковий автомобіль, зареєстрований на відповідача, марки NISSANE-NV200, 2016 р.в., білого кольору, номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 29.12.2020 року, вартість за результатами незалежної оцінки - 338 400,00 грн. та легковий автомобіль, зареєстрований на відповідача, марки MERSEDES-BENZVITO109 CDI, 2007 р.в., сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 18.04.2013 року, вартість за результатами незалежної оцінки - 206 900,00 грн. Загальна вартість придбаного спільного майна за час їхнього з відповідачем спільного проживання у шлюбі становить 545 300,00 грн. Він погоджується на те, щоб відповідачу за результатами поділу майна їх спільної сумісної власності був залишений у власності автомобіль марки MERSEDES-BENZVITO109 CDI, 2007 р.в., сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 18.04.2013, а за ним визнано право власності на автомобіль марки NISSANE-NV200, 2016 р.в., білого кольору, номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 29.12.2020 року з компенсацією різниці вартості автомобіля, що залишений відповідачу. До такого висновку щодо поділу спільного сумісного майна подружжя він прийшов виходячи з того, що згідно з ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. При цьому виділ у натурі по 1/2 частки автомобілів провести неможливо, оскільки автомобіль є річчю неподільною, вищевказаний факт є загальновідомим, тобто таким, що не підлягає доказуванню. Тому, просив визнати спільним сумісним майном подружжя транспортні засоби: автомобіль марки NISSAN E-NV 200, 2016 р.в., білого кольору, н.з. [NUMBER] , дата реєстрації 29.12.2020 року та автомобіль марки MERSEDES-BENZ VITO 109 CDІ, 2007 р.в., сірого кольору, н.з. [NUMBER] , дата реєстрації 18.04.2013 року; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним, [PERSON] , право власності на автомобіль марки NISSAN E-NV 200, 2016 р.в., білого кольору, н.з. [NUMBER] , а автомобіль марки MERSEDES-BENZ VITO 109 CDІ, 2007 р.в., сірого кольору, н.з. [NUMBER] залишити у власності [PERSON] ; в поряду поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості автомобілів, що становить 131500,00 грн. та судові витрати покласти на відповідача. 28.04.2021 судом постановлено ухвалу, про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на легковий автомобіль марки NISSANE-NV 200, 2016 року випуску, білого кольору, номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 29.12.2020 року, в територіальному сервісному центрі МВС №3242, зареєстрований на [PERSON] та на легковий автомобіль марки MERSEDES-BENSVITO 109 CDI, 2007 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 18.04.2013 року, в територіальному сервісному центрі МВС № 3242, зареєстрований на [PERSON] . 27.05.2021 судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.07.2021 позивач [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначив, що під час спільного проживання однією сім`єю ними були придбані два автомобіля, які зареєстровані на ім`я відповідача та майно, яке знаходиться в житловому приміщенні, де проживає відповідач, а саме: телевізор марки LG-55 SmartТУ чорного кольору, 2020 року р.в. - ринкова вартість на час розгляду справи 12 000,00 грн.; телевізор марки SAMSUNG- 55, чорно-сірого кольору 2015 р.в - ринкова вартість на час розгляду справи 10 000,00 грн.; кутовий диван, рожевого кольору 2020 р.в. - ринкова вартість на час розгляду справи 32 000,00 грн.; двоспальне ліжко з матрацом, рожевого кольору 2017 р.в. - ринкова вартість на час розгляду справи 10 000,00 грн., скляний кухонний стілрозкладний, кавово-сірого кольору, 2020 р.в. - ринкова вартість на час розгляду справи 12 000,00 грн.; праска пароочисник TEFAL, оранжевого кольору, 2020 р.в. - ринкова вартість на час розгляду справи 12 000,00 грн.; мікрохвильова піч LG, білого кольору, 2019 р.в. - ринкова вартість на час розгляду справи 4000,00грн.; ноутбук LENOVO, сірого кольору, 2015 р.в. - ринкова вартість на час розгляду справи 5000,00грн.; мультиварка LG, чорного кольору, 2020 р.в. - ринкова вартість на час розгляду справи5000,00 грн.; велосипед ARDIS, зеленого кольору, 2020 р.в. - ринкова вартість на час розгляду справи 9000,00 грн. Вартість вищезазначеного придбаного спільного майна за час їхнього з відповідачем спільного проживання у шлюбі становить 111 000,00 грн. Під час подачі заяви про збільшення позовних вимог він не досяг згоди зі своєю дружиною, щодо поділу спільного сумісного майна, більше того, фізичної можливості потрапити до житла, де знаходиться майно, щоб поділити його добровільно у нього немає, оскільки дружина уникає зустрічей та змінила вхідні замки до житла. Таким чином, при визначення вартості майна він керувався дійсними ринковими цінами на час розгляду справи. Тому, просив: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право особистої власності на телевізор марки LG-55 SmartTV чорного кольору, 2020 року р.в. вартістю 12 000,00 грн, кутовий диван, рожевого кольору 2020 р.в вартістю 32 000,00 грн., скляний кухонний стіл розкладний, кавово-сірого кольору, 2020 р.в. вартістю 12 000,00 грн., всього на суму 56 000,00 грн. та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право особистої власності на: телевізор марки SAMSUNG- 55, чорно-сірого кольору 2015 р.в вартістю 10 000,00 грн., двоспальне ліжко з матрацом, рожевого кольору 2017 р.в. вартістю 10 000,00 грн, праска пароочисник TEFAL, оранжевого кольору, 2020 р.в. вартістю 12 000,00 грн., мікрохвильова піч LG, білого кольору, 2019 р.в. вартістю 4 000,00 грн., ноутбук LENOVO, сірого кольору, 2015 р.в. вартістю 5 000,00 грн., мультиварка LG, чорного кольору, 2020 р.в. вартістю 5 000,00 грн., велосипед ARD1S, зеленого кольору, 2020 р.в. вартістю 9 000,00 грн., всього на суму 55 000,00 грн.. 19.08.2021 відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги вона визнає частково враховуючи наступне. Вона погоджується, що спірні автомобілі придбані під час шлюбу з позивачем за спільні кошти і є спільним майном подружжя. Однак, вона не погоджується із визначеною позивачем вартістю автомобілів на даний час і вважає її завищеною, оскільки визначення вартості об`єктів оцінки проводилось відповідно до інформації, розміщеної на сайтах у мережі інтернет та автомобілі безпосереднього не оглядались експертом, що впливає суттєво на визначення їхньої вартості. Разом з тим, вона категорично не погоджується з позовом у частині варіанту поділу автомобілів (позивачу у власність автомобіль марки NISSANE-NV200, 2016 р.в., відповідачу - MERSEDES-BENZVITO109 CDI, 2007 р.в.). [PERSON] взагалі не аргументував, чому він бажає залишити собі у власність саме автомобіль марки NISSANE-NV200, 2016 р.в., оскільки вона використовує даний автомобіль в роботі (працює бухгалтером на ФОП [PERSON] ). Окрім цього, вказаний автомобіль необхідний їй для своїх потреб, у тому числі для забезпечення відвідування донькою, [PERSON] школи, репетиторів. Також, звертає увагу, що присудження грошової компенсації можливе лише за згодою відповідача (яка відсутня) та за умови внесення позивачем відповідної суми на депозитний рахунок суду, яка не внесена (як передбачено ч. 4, 5 ст. 71 СК України). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таким чином, вона переконана, що зазначений спір про поділ спільного сумісного майна можливо вирішити шляхом визначення судом сторонам ідеальних часток, по 1/2 частині за кожним, у праві власності на обидва автомобіля. Тому, враховуючи викладене, вважає, що доводи позивача необґрунтовані і не можуть бути повністю задоволені судом. 08.10.2021 представник позивача, адвокат Тимошенко Вадим Петрович, подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач у відзиві погоджується на те, що спірні автомобілі придбані під час шлюбу з позивачем за спільні кошти і є спільним майном подружжя. Разом з тим, відповідач не погоджується із визначеною позивачем вартістю автомобілів і вважає їх завищеною. Однак, дане твердження відповідача, щодо оцінки транспортних засобів не відповідає дійсним обставинам справи. У зв`язку з підготовкою даного позову та необхідністю визначення реальної ринкової вартості майна, що підлягає поділу, як це передбачено пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2007 року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» позивач замовив експертну оцінку всього майна спільної сумісної власності, яке виконано суб`єктом оціночної діяльності приватним підприємством «Спілка Експертів». За результатами незалежної оцінки вартість майна було проведено реальну вартість спільного нажитого майна подружжя. Твердження відповідача про те, що висновки ПП «Спілка експертів» щодо вартості майна є завищеними не заслуговують уваги, оскільки дані висновки надавались до суду і саме суд повинен надати оцінку доказам у справі, зокрема висновку експерта, а не думкам і необґрунтованим доводам відповідача. Більше того, відповідач має змогу самостійно оцінити майно і надати оцінку майна до суду та при вирішенні справи саме суд буде надавати оцінку доказам у справі. Також, відповідач у своєму відзиві зазначає, що зазначений спір про поділ спільного сумісного майна можливо вирішити шляхом визначення судом сторонам ідеальних часток по 1/2 за кожним у праві власності на обидва автомобіля. З даними доводами відповідача позивач не погоджується, оскільки такі твердженнями є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України, а також в подальшому утруднять використання даних автомобілів та розпорядженням майном кожним із співвласників виходячи з наступного. За ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У відповідності до Постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30.03.2016 року визначено, що присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесения позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тому, вважає, що суд має визнати за кожним із подружжя право власності на кожен автомобіль в натурі з компенсацією різниці вартості одного з автомобілів. Свою мотивацію, щодо такого поділу майна придбаного під час шлюбу позивач аргументував тим, що після розірвання шлюбу він вже не проживає з відповідачем в одному житловому будинку, на сьогоднішній день два автомобілі, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та ключі від даного майна знаходяться у відповідача. Користування автомобілями на даний час з його боку неможливе, оскільки з боку відповідача дані транспорті засоби умисно приховуються. Вимоги відповідача про поділ спільного майна шляхом визначення судом сторонам ідеальних часток по 1/2 за кожним у праві власності на обидва автомобіля призведе до утруднення використання та розпорядження даним автомобілями, не вирішить спір по суті, а навпаки завдасть шкоди і перепони кожному із співвласників у користуванні, володінні і розпорядженні майном. Враховуючи викладене, просив задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні обставини викладені у позові підтримав у повному обсязі, просив поділити автомобілі як вказано у позові та зазначив, що згоден з варіантом поділу побутового майна вказаного відповідачем. Представник позивача, адвокат Тимошенко Вадим Петрович, у судовому засіданні позовні вимоги та обставини справи, викладені у заявах по суті справи (позовна заява, заява про збільшення позовних вимог, відповідь на відзив), підтримав у повному обсязі та пояснив, що відповідачу пропонували мирову угоду, а саме на вибір обрати авто, але відповідач не йшла на її укладення, адже вона пропонувала залишити позивачу лише побутове майно. Автомобіль MERSEDES-BENZ VITO використовується відповідачем в бізнесі, а автомобіль NISSAN ні. Позивач працює неофіційно, має транспортні засоби, але вони зареєстровані на його матір. Щодо побутового майна, то при визначенні його вартості враховувалось 30% зносу, виходячи з ринкових цін на дане майно, крім того, при вказаному розподілі спільного сумісного майна, позивач врахував, що з відповідачем проживає дочка. Отже, автомобілі були придбані в шлюбі за спільні кошти подружжя, є спільним сумісним майном подружжя та даний факт визнається відповідачем. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце засідання повідомлена належним чином. Представник відповідача, адвокат Кукса Ольга Володимирівна, в судовому засіданні підтримала викладені у відзиві обставини та пояснила, що відповідач 04.10.2021 отримала заяву про збільшення позовних вимог. Так, відповідач вважає, що транспортні засоби придбані подружжям у період шлюбу. Разом з тим, відповідач не згодна з доводами позивача і вважає, що зазначений спір про поділ спільного сумісного майна можливо вирішити шляхом визначення судом сторонам ідеальних часток по 1/2 за кожним у праві власності на обидва автомобіля. Оскільки обидві сторони у справі мають водійські права, використовують автомобілі для потреб сім`ї. Відповідач у період шлюбу та на даний час не заперечує право позивача на користування транспортним засобами і не чинить для цього ніяких перешкод. Відповідач працює і виконуючи свою роботу використовує автомобіль марки MERSEDES-BENZVITO109 CDI, 2007 р.в., сірого кольору, номерний знак [NUMBER] в роботі. Враховуючи те, що з відповідачем проживає та перебуває на утриманні спільна з позивачем донька, неповнолітня [PERSON] , [INFO], яку необхідно відвозити в різні частини міста до репетиторів та на гуртки, то відповідач також активно використовує для цього автомобіль марки NISSANE-NV200, 2016 р.в., білого кольору, номерний знак [NUMBER] , який у разі фактичного поділу двох автомобілів судом просить залишити за нею на праві особистої приватної власності. Позивач ніде не працює та використовує автомобіль марки BMWXI, належний його сім`ї. Кошти позивачем на депозит суду не покладені і тому його доводи щодо сплати відповідачу компенсації за автомобіль ні чим не підтверджені, голослівні. Також, позивач не навів чому саме запропонований ним розподіл є обґрунтованим. Щодо експертної оцінки майна, то в ній не враховано знос ТЗ, проведення без дослідження ТЗ. Оцінка реальної вартості авто не було зроблено, однак іншої оцінки ТЗ у відповідача немає. Окрім цього, відповідач не згодна з поділом майна, запропонованим позивачем у заяві про збільшення позовних вимог, оскільки не враховано, що з нею проживає донька. Так, позивач пропонує визнати за ним право особистої власності на наступне майно: телевізор марки LG-55 SmartTV, чорного кольору, 2020 року, вартістю 12 000 грн.; кутовий диван, рожевого кольору , 2020 року , вартістю 32000 грн.;скляний кухонний стіл 2020 року, вартістю 12 000 грн.,всього на суму 56 000 грн.. За відповідачем:телевізор марки SAMSUNG-55, чорно-сірого кольору, 2015 року, вартістю10 000 грн.;двоспальне ліжко з матрацом, рожевого кольору, вартістю 12000 грн.;праску паро очисну TEFAL,2020 року, вартістю 12 000 грн. мікрохвильову піч LG,2019 року, вартістю 4000 грн.;ноутбук LENOVO, 2015 року, вартістю 5000 грн.; мультиваркуLG, 2020 року, вартістю 5000 грн.;велосипед ARDIS, 2020 року, вартістю 9000 грн., всього на суму 55 000 грн.. Разом з тим, відповідач вважає, що при визначенні вартості майна не врахований їхній знос, мета придбання та особливості користування. Тому, вважає, що необхідне розподілити майно наступним чином: 1) за позивачем визнати право особистої власності на:скляний кухонний стіл 2020 року, вартістю 12 000 грн.;телевізор марки SAMSUNG-55, чорно-сірого кольору, 2015 року, вартістю 10 000 грн.;двоспальне ліжко з матрацом, рожевого кольору, вартістю 10000 грн. (яким постійно користувався тільки позивач і придбавалось воно за 12 000 грн.);мікрохвильову піч LG,2019 року, вартістю 4000 грн.; мультиварку LG, 2020 року, вартістю 5000 грн.; 2) за відповідачем визнати право особистої власності на:телевізор марки LG-55 SmartTV, чорного кольору, 2020 року, який придбавався з врахуванням інтересів доньки для перегляду фільмів з інтернету, вартість якого на сьогодні становить 10000 грн.;кутовий диван, рожевого кольору, 2020 року, вартістю 22000 грн. (з врахуванням зносу), яким користується малолітня донька ;праску паро очиснуTEFAL, 2020 року, вартість якої з врахуванням зносу становить 7 000грн.;ноутбук LENOVO, 2015 року, який придбавався для роботи відповідача і з урахуванням зносу становить на сьогодні 3000грн;велосипед ARDIS, 2020 року, яким користується донька, вартість на сьогодні 4000 грн.. Так, дане майно придбавалося у період шлюбу, за готівку, вартість побутового майна вказана виходячи з ринкової вартості з мережі інтернет, а саме б/у товари. Суд заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що 10 липня 2010 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №617 (а.с. 13) та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2021 року, яке набрало законної сили 08.10.2021, шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією ухвали про відкриття провадження Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/2076/21 та інформацією з ЄДРСР (а.с. 12). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 14). Також, встановлено, що станом на 01.04.2021 за відповідачем - [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] , зареєстровані транспортні засоби: легковий автомобіль марки NISSANE-NV200, 2016 року випуску, білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 29.12.2020 року та легковий автомобіль марки MERSEDES-BENZVITO109 CDI, 2007 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 18.04.2013 року, що підтверджується відповіддю Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області №281 від 01.04.2021 ( а.с. 15). Згідно звіту про ринкову вартість транспортного засобу фургона малотоннажного-В NISSANE-NV200, білого кольору, номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску від 19.04.2021, виконаного ПП. «Спілка експертів» (а.с. 22-29), ринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 338 400,00 грн. Згідно звіту про ринкову вартість транспортного засобу фургона малотоннажного-В MERSEDES-BENZVITO109 CDI, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, від 19.04.2021, виконаного ПП «Спілка експертів» (а.с.30-36), ринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 206 900,00 грн. В судовому засіданні сторони визнали, що в період шлюбу ними було набуте побутове майно: скляний кухонний стіл 2020 року, телевізор марки SAMSUNG-55, чорно-сірого кольору, 2015 року, двоспальне ліжко з матрацом, рожевого кольору, мікрохвильова піч LG,2019 року, мультиварка LG, 2020 року, телевізор марки LG-55 SmartTV, чорного кольору, 2020 року, кутовий диван, рожевого кольору, 2020 року, праска пароочисникTEFAL, 2020 року, ноутбук LENOVO, 2015 року, велосипед ARDIS, 2020 року. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно із ч.1, ч.6, ч.9, ч.10 ст.7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно із ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно до частини 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтями 68, 69 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №686/23104/17. Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18 та у постанові від 03.04.2020 у справі №286/1537/16-ц Судом встановлено, що майно набуте в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , а саме: автомобіль марки NISSAN E-NV 200, 2016 року випуску, білого кольору, д.н.з. [NUMBER] , дата реєстрації 29.12.2020, автомобіль марки MERSEDES-BENZ VITO 109 CDІ, 2007 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , дата реєстрації 18.04.2013, телевізор марки SAMSUNG-55, чорно-сірого кольору, 2015 року,телевізор марки LG-55 SmartTV, чорного кольору, 2020 року, двоспальне ліжко з матрацом, рожевого кольору, мікрохвильова піч LG, 2019 року, мультиваркаLG, 2020 року, скляний кухонний стіл 2020 року, кутовий диван, рожевого кольору, 2020 року, праска пароочисник TEFAL, 2020 року, ноутбук LENOVO, 2015 року,велосипед ARDIS, 2020 року, є спільною сумісною власністю подружжя, враховуючи, що зазначена обставина визнається сторонами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Разом з тим, відповідач [PERSON] категорично не погоджується з позовом у частині варіанту поділу автомобілів (позивачу у власність автомобіль марки NISSANE-NV200, 2016 р.в., відповідачу - MERSEDES-BENZVITO109 CDI, 2007 р.в.), оскільки позивач [PERSON] взагалі не аргументував, чому він бажає залишити собі у власність саме автомобіль марки NISSANE-NV200, адже, вона використовує даний автомобіль на роботі, адже працює бухгалтером на ФОП [PERSON] , що підтверджується довідкою №12/08 від 12.08.2021 (а.с. 109). Окрім цього, вказаний автомобіль необхідний їй для своїх потреб, у тому числі для забезпечення відвідування донькою, [PERSON] школи, репетиторів. Також, звертає увагу суду, що присудження грошової компенсації можливе лише за згодою відповідача (яка відсутня) та за умови внесення позивачем відповідної суми на депозитний рахунок суду, яка не внесена (як передбачено ч. 4, 5 ст. 71 СК України). Таким чином, вона переконана, що зазначений спір про поділ спільного сумісного майна можливо вирішити шляхом визначення судом сторонам ідеальних часток по 1/2 частині за кожним у праві власності на обидва автомобіля. Однак, суд критично оцінює зазначене твердження відповідача, оскільки, відповідач належних та допустимих доказів щодо використання транспортного засобу NISSANE-NV200, зокрема, в роботі, до суду не надала, враховуючи, що в поясненнях від 17.02.2022 представник відповідача зазначила, що [PERSON] працює і виконуючи свою роботу використовує автомобіль марки MERSEDES-BENZ VITO 109 CDI, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , а автомобіль марки NISSAN E-NV 200, 2016 року випуску, д.н.з. [NUMBER] використовує для того, щоб відвезти неповнолітню [PERSON] , [INFO], в різні частини міста до репетиторів та на гуртки. Також, відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. Однак, у пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, зокрема, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить визнати за ним право власності на автомобіль марки NISSAN E-NV 200, тим, самим припинивши своє право на частку в майні автомобіля марки MERSEDES-BENZ VITO, залишивши його у повній власності [PERSON] та стягнувши з себе на користь відповідача різницю вартості автомобілів, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України. При цьому, залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому, але одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, то ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні, зокрема, заявляє позивач. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19, від 24.03.2021 у справі № 501/2211/18. Позивач, аргументуючи свою мотивацію щодо такого поділу спільного майна, а саме транспортних засобів, зазначив, що після розірвання шлюбу він вже не проживає з відповідачем в одному житловому будинку, на сьогоднішній день два автомобілі, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та ключі від даного майна знаходяться у відповідача (зазначені обставини визнаються відповідачем), тому, вимоги відповідача про поділ спільного майна шляхом визначення судом сторонам ідеальних часток по 1/2 за кожним у праві власності на обидва автомобіля призведе до утруднення використання та розпорядження даним автомобілями та не вирішить спір по суті. Так, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, встановивши обсяг спільно нажитого сторонами за час спільного проживання майна, з`ясувавши джерело і час його придбання, врахувавши презумпцію рівності часток, а також положення статті 71 СК України, встановивши, що спірні автомобілі зареєстровані за відповідачкою та перебувають у її користуванні, є неподільними речами, позивачем, як іншим з подружжя, ТЗ не використовуються, суд прийшов до висновку про розподіл спільного майна подружжя та його виділ в натурі, оскільки, визначення ідеальних частин у спільному майні кожного з подружжя, не вирішить даний спір по суті, а призведе до утруднення використання та розпорядження даними автомобілями, як спільною власністю, і позивачем, і відповідачем. Також, відповідач [PERSON] не погоджуючись із визначеною позивачем вартістю автомобілів, вважає її завищеною, оскільки, визначення вартості об`єктів оцінки проводилось відповідно до інформації розміщеної на сайтах у мережі інтернет та автомобілі безпосереднього не оглядались експертом, що суттєво впливає на визначення їхньої вартості, однак, суд критично оцінює зазначене твердження відповідача з наступних підстав. Як визначено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Так, позивачем надано до суду звіти про ринкову (оціночну) вартість транспортних засобів, згідно яких ринкова вартість транспортного засобу NISSANE-NV200, білого кольору, 2016 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , становить 338 400,00 грн., а транспортного засобу MERSEDES-BENZVITO109 CDI, сірого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , становить 206 900,00 грн., які проведені без огляду самих транспортних засобів. Разом з тим, відповідач, на яку зареєстровано право власності на спірні автомобілі та які знаходяться у неї, належних доказів на підтвердження іншої вартості спірних автомобілів до суду не надала та не заявила клопотання про призначення експертизи судом, тому, суд при розподілі спільного майна подружжя приймає до уваги надані позивачем звіти. Суд, враховуючи вищевикладене, прийшов до висновку про поділ спільного майна подружжя, шляхом: визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки NISSAN E-NV 200, 2016 року випуску, білого кольору, д.н.з. [NUMBER] , та залишенням у власності [PERSON] автомобіля марки MERSEDES-BENZ VITO 109 CDІ, 2007 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості автомобілів, що становить 131500,00 грн. Також, ухвалюючи рішення про поділ побутового майна подружжя, виходячи із досягнення сторонами домовленості щодо його поділу (враховуючи визнання позивачем варіанту поділу побутового майна, запропонованого відповідачем) та максимально враховуючи інтереси дочки сторін, [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку, що в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] слід визнати право особистої власності на майно, а саме: скляний кухонний стіл розкладний, кавово - сірого кольору, 2020 року випуску; телевізор марки SAMSUNG -55, чорно - сірого кольору, 2015 року випуску; двоспальне ліжко з матрацом, рожевого кольору, 2017 року випуску; мікрохвильова піч LG, білого кольору, 2019 року випуску; мультиварка марки LG, чорного кольору, 2020 року випуску, та за [PERSON] визнати право особистої власності на майно, а саме: телевізор марки LG-55 Smart чорного кольору, 2020 року випуску; кутовий диван, рожевого кольору, 2020 року випуску; праска пароочисник TEFAL, помаранчевого кольору, 2020 року випуску; ноутбук марки LENOVO, сірого кольору, 2015 року випуску; велосипед марки ARDIS, зеленого кольору, 2020 року випуску. Враховуючи, що сторонами не надано до суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження вартості вказаного побутового майна, суд не має змоги дійти висновку про наявність вказаних ними обставин, які входять до предмета доказування. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову та подачі заяви про збільшення позовних вимог до суду, тому, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, що становить 3281,50 грн.

Outcome: partial