Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приват банк» про визнання кредитного договору від 15.02.2011, укладений між ним та ПАТ КБ «Приват банк», правонаступником якого є АТ КБ «Приват банк», та зобов`язань, які виникли за цим кредитним договором припиненими з 17.05.2021 у зв`язку з їх повним виконанням [PERSON] , а також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 15.02.2011 між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого банк надав позивачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4 500,00грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з виникненням заборгованості за вище зазначеним кредитним договором, заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.07.2016 стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 16\~969,51грн. Про ухвалення рішення [PERSON] стало відомо після отримання від державного виконавця постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.11.2017. 17.05.2021 рішення суду [PERSON] було виконано в повному обсязі, що підтверджується постановою державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення. 09.06.2021 на звернення позивача, відповідач надав довідку №13KA8AG8B4169MGF згідно якої вбачається, що [PERSON] станом на 09.06.2021 не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк». Проте, вже 14.06.2021 позивачу зателефонував представник АТ КБ «ПриватБанк» та попрохав повернути довідку, як таку, що видана помилково, оскільки за кредитним договором від 15.02.2011 мається істотна заборгованість. Цього ж дня на прохання позивача на його електронну пошту надійшов лист від відповідача з виписками по картці/рахунку [NUMBER] і додатковим рахункам договору SAMDN50000041002339 від 15.02.2011 року, згідно якої відповідачем нарахована заборгованість у сумі 26\~901,10 грн. Також 05.07.2021 року на електрону пошту позивача, та на його звернення від 14.06.2021 надійшла відповідь відповідача №20.1.0.0.0/7-210614/6374, згідно якої відповідач вказує, що у резолютивній частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.07.2016 відсутні будь-які приписи щодо списання заборгованості, припинення зобов`язань за кредитним договором №б/н від 15.02.2011, а тому відповідач наполягає на погашенні заборгованості. При ознайомленні з направленими відповідачем листами та виписками позивачу стало відомо, що після подання позову до суду та ухвалення рішення та під час примусового виконання рішення, відповідач продовжив нараховувати відсотки та неустойку (щомісячні штрафи) відповідно до умов кредитного договору №б/н від 15.02.2011. Вважає, що такі дії відповідача щодо продовження нарахування відсотків та неустойки за кредитним договором від 15.02.2011 після звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду з позовом про стягнення коштів за кредитним договором незаконними і такими, що порушують його права споживача ним і подано відповідний позов до суду. Представником відповідача у встановлений судом строк 12.08.2021 було надано відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити, оскільки відсутні підстави для висновку про те, що відповідачем були допущені дії чи бездіяльність у порушення обов`язків, встановлених законодавством та договором, які призвели до порушення прав позивача, захист його права способом визначеним позивачем не може бути здійсненим; у справі відсутні докази про те, що позивач звертався до банку з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору або з заявою про його розірвання, тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Як вбачається з матеріалів справи, 15.02.2011 між позивачем [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого АТ КБ «ПриватБанк» надав позивачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з виникнення заборгованості за кредитним договором, 25.05.2016 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] (а.с.48-50). Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.07.2016 в цивільній справі №742/1709/16-ц позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 15.02.2011 року в розмірі 16\~969,51 грн. Як вбачається з мотивувальної частини заочного рішення, то сума 16\~969,51 грн. складається: із заборгованості за кредитом 4 236,61 грн., із заборгованості по відсоткам за користування кредитом 9\~334,68 грн.; із заборгованості за комісією 2\~113,96 грн., а також штрафів 500,00 грн. (фіксована частина) та 784,26 грн. (процентна складова) а.с.10-11. На підставі даного рішення державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області від 20.11.2017 було відкрито виконавче провадження №55197929 (а.с.12-13). 17.05.2021 рішення суду було виконано в повному обсязі, що підтверджується постановою державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення (а.с.14). Отже, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, з [PERSON] у повному обсязі стягнуто заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.02.2011, що свідчить про припинення зобов`язань за кредитним договором після повного виконання рішення суду. 09.06.2021 на звернення позивача та за його кошти у сумі 100,00 грн., відповідач надав довідку №13KA8AG8B4169MGF згідно якої [PERSON] станом на 09.06.2021 не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.20). 14.06.2021 на електронну пошту позивача надійшов лист від відповідача з виписками по картці/рахунку [NUMBER] і додатковим рахункам договору SAMDN50000041002339 від 15.02.2011, згідно якої вбачається, що відповідачем нарахована заборгованість у сумі 26\~901,10 грн (а.с.21-45). Також 05.07.2021 на електрону пошту позивача, та на його звернення від 14.06.2021 надійшла відповідь відповідача №20.1.0.0.0/7-210614/6374, згідно якої відповідач вказує, що у резолютивній частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.07.2016 у справі №742/1709/16-ц відсутні будь-які приписи щодо списання заборгованості, припинення зобов`язань за кредитним договором №б/н від 15.02.2011, а тому відповідач наполягає на погашення заборгованості (а.с.46-47). Відповідно до частини першої статті 509\~ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Судом установлено, що сторони уклали 15 лютого 2011 року договір б/н, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За змістом положень статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України). Як встановлено вище, позичальник не виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, тому заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.07.2016 в цивільній справі №742/1709/16-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 15.02.2011 в розмірі 16\~969,51грн. Кредитор сам визначив заборгованість за кредитним договором, погодився із рішенням суду, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, та не оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до статті 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилається на те, що він повністю виконав рішення суду та погасив заборгованість за кредитним договором. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14 10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням, і є датою, коли зобов`язання позичальника перед банком за кредитним договором припинилося. Вищенаведене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). За положеннями статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За своєю природою принцип змагальності судового процесу засновується на розподілі процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача. Отже, за наведених підстав, АТ КБ «Приват банк» пред`являючи позов до суду про стягнення заборгованості з позивача за кредитним договором №б/н від 15.02.2011, скористався своїм правом дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також стягнення процентів та неустойки, після якого право нарахування процентів та штрафних санкцій за кредитним договором у АТ КБ «ПриватБанк» остаточно припинилося. Тому, нарахована відповідачем заборгованість по кредитному договору після подачі банком позову до суду 25.05.2016 про стягнення повної заборгованості за кредитним договором від 15.02.2011 є незаконною, а кредитний договір після виконання рішення суду, після закриття виконавчого провадження 17.05.2021, в повному обсязі є припиненим, в зв`язку з чим суд знаходить доведеними підстави про визнати припиненими з 17 травня 2021 року зобов`язання, які виникли за кредитним договором від 15 лютого 2011 року, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню, а обсавини викладені представником АТ КБ «Приват банк» у поданному відзиві не знайшли свого підтвердження. Що стосується вимоги позивача, щодо визнання кредитного договору від 15.02.2011, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», припиненим з 17.05.2021, то суд вважає таку неможливою, так як способом захисту є не припинення кредитного договору, а припинення зобов`язання. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] звільнений від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави.

Outcome: partial