Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення грошових коштів в порядку регресу, зазначивши, що 17.11.2006 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та відповідачем був укладений кредитний договір №014/1841/74/98989, на умовах та положеннях якого ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" надав відповідачу споживчий кредит з лімітом 32000 (тридцять дві тисячі) гривень. Цього ж дня 17.11.2006 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та позивачем був укладений договір поруки №014/1841/74/98989-2, предметом якого була дійсна вимога кредитора до позичальника [PERSON] за зобов`язанням останнього, що встановлено кредитним договором №014/1841/74/98989 від 17.11.2006, включаючи понесені кредитором збитки за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. За яким сторони встановлюють, що поручитель (позивач [PERSON] ) зобов`язується відповідати перед кредитором (ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") за виконання зобов`язань, взятих на себе позичальником (відповідачем [PERSON] ) за вищевказаним кредитним договором в тому ж об`ємі, що і позичальник. Позивачем, як поручителем, було сплачено в погашення заборгованості по вказаному кредиту 32491,73 грн. Відповідач являється отримувачем кредиту, а вона була його поручителем. Оскільки вона погасила борг відповідача, то в неї виникло право регресної вимоги до нього про стягнення виплачених коштів. Просила стягнути з відповідача в порядку регресу 32491,73 грн. та сплачений судовий збір. Справа як малозначна розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 30.11.2021 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком була отримана відповідачем 04.12.2021 року. У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що зазначені позивачем причини подачі позову є надуманими та задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до п.8.1 кредитного договору №014/1841/74/98989 договір набуває чинності з часу надання позичальнику кредитних коштів (частини коштів) та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, відсотків за користування, штрафів та пені). Відповідно до довідки про операції за зазначеним кредитом кредит погашено 26.01.2017 року. Відповідно до положень ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Строк позовної давності становить 3 роки. Норма статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Позивач з позовом до суду звернувся 25.10.2021 року, тобто через 4-ри роки 9-ть місяців, отже за межами строків позовної давності. Сплив строку позовної давності є підставою для відмові в позові. Відповідно до довідки про операції за зазначеним кредитом зазначеної довідки за зазначеним кредитом сплачено 32000,00 гривень тіла кредиту та 44 403,93 грн. відсотків за користування кредитом, з огляду на це загальна сума виплаченого кредиту становить 76 403,93. В позовній заяві позивачем зазначено, що саме ним, позивачем по справі, сплачено коштів по зазначеному кредиту в сумі 32491 грн.73 коп. Тобто сума, сплачена позивачем, не є повною сумою по зобов`язанню за кредитним договором. Тобто наслідки, передбачені статтею 556 ЦКУ та умовами договорів поруки, у вигляді переходу всіх прав кредитора до поручителя не настали, тому у позивача, як поручителя, не виникло право на пред`явлення зворотної вимоги до боржника. В постанові у справі №6-466цс15 Верховний Суд роз`яснив, що часткове виконання поручителем зобов`язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором, відповідно, у позивачки як поручителя не виникло право на пред`явлення зворотної вимоги до боржника; сплачені позивачкою кошти не є коштами, які можуть бути стягнені на підставі вимог ст.556 ЦКУ. Згідно з положеннями ч.1, 2 статті 556 ЦКУ до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, які забезпечували його виконання, а кредитор після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, повинен вручити йому документи, що підтверджують це зобов`язання боржника. Проте позивачем не надано жодного документа, який би підтверджував зобов`язання боржника. Адже за кредитним договором кредитором є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а боржником є відповідач по справі. Кредитор вимоги по поверненню кредиту до боржника не направляв. В зазначеному кредитному договорі було три поручителя - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Чому саме поручитель [PERSON] на свій розсуд вважає, що саме вона сплачувала кошти за кредитом, йому не відомо. Але з цього питання зазначив, що [PERSON] проживала разом з його сім`єю. І якщо [PERSON] заносила платежі по погашенню кредиту, це не означає, що вона сплачувала саме свої особисті кошти. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 30000 гривень. З врахуванням наведеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач подала відповідь на відзив, в якому вказала, що дійсно кредит було погашено, але за її власні кошти. Строк дії кредитного договору - до 16.11.2021 року. Тому строки позовної давності стосовно вимоги про стягнення боргу в регресному порядку нею не пропущені. Відповідач достовірно знає, що в період з 2016 року по 2021 рік вона дуже сильно хворіла, перенесла складний та важкий інсульт, пов`язаний із стаціонарними та амбулаторними лікуваннями, що підтверджується медичною документацією, яка додається. Зачасту кошти, які збирались на її лікування, надходили на погашення кредиту і вона відмовляла собі в найнеобхіднішому, виконуючи його обов`язок в частині погашення кредиту. Тому, якщо і звернулась в 2021 році з даним позовом до суду, то лише тому, що за станом свого здоров`я не могла реалізувати таке право раніше, що просила врахувати суд при постановленні рішення та поновити строки як такі, що пропущені з поважної причини. Але, вона вважає, що строки позовної давності розпочалися 16.11.2021 року, оскільки закінчився строк дії кредитного договору. Вона дійсно, сплачувала кошти за кредитом, що підтверджується тією ж довідкою №244 від 15.03.2021, виданою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про те, що в погашення заборгованості по даному кредиту саме [PERSON] було сплачено 32491,73 (тридцять дві тисячі чотириста дев`яносто одну грн. сімдесят три коп.). А також копіями банківських квитанцій про сплату кредиту, оригінали яких знаходяться в неї. Вказані копії квитанцій вона додала в якості додатку до відповіді на відзив. Тому позивач не на власний розсуд визначила, що це вона платила по кредиту, а вказаний факт підтверджується належними, достовірними доказами - фінансовими документами Банку. Погодилась, що в кредитному договорі зазначено три поручителя і саме за цей кредит на ім`я [PERSON] було придбано 11/20 частин квартири [ADDRESS] , про що достеменно відомо Відповідачеві, і яку було поділено між її дочкою, [PERSON] та [PERSON] відповідним рішенням суду. Зазначила, що це [PERSON] проживав разом її сім`єю, вона із своєї пенсії сплачувала по кредиту, оформленого на [PERSON] , заробітна плата якого була низькою, він сплачував аліменти на утримання сина від першого шлюбу. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне: Відповідно до ст.556 ч.2 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. 17.11.2006 року відповідачем з ВАТ "Райффайзен Банк\~Аваль" укладено кредитний договір №014/1841/74/98989. Відповідно до договору поруки №014/1841/74/98989-2 від 17.11.2006 року позивач виступила поручителем відповідача. Відповідно до інформації №244 від 15.03.2021 року позивачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17.11.2006 року сплачено 32491 (тридцять дві тисячі чотириста дев`яносто одну) гривню 73 копійки. Вказаний лист не містить даних, якими зазначена інформація підтверджується. На підтвердження вказаної інформації позивачем до відповіді на відзив додано копії квитанцій про сплату коштів за договором 014/1841/74/98989 від 17.11.2006, згідно яких платником таких коштів вказано [PERSON] . Внесений на вказані квитанції рукописний текст, яким платником зазначено [PERSON] , не містить відповідних застережень щодо особи, якою він внесений, та його достовірності. Утримання таких платіжних документів позивачем не є беззаперечним доказом того, що вказані в них кошти були сплачені позивачем за рахунок власних коштів. За таких\~обставин суд\~дійшов висновку\~про те,\~що заявлені\~вимоги \~належними,\~допустимими,\~достовірними та\~ достатніми\~ \~доказами позивачем\~не доведено,\~тому позовна\~вимога задоволенню\~не підлягає . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed