Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивачем, подано дану позовну заяву, в якій він просить: відібрати від відповідача її малолітнього сина, без позбавлення її батьківських прав; стягнути з відповідача аліменти на користь тих осіб або установ, в яких перебуватиме малолітній [PERSON] , [INFO] , шляхом внесення коштів на особистий рахунок дитини № [NUMBER] , відкритого у АТ "Ощадбанк" починаючи стягнення від дня звернення до суду, у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги обгрунтовані тим, що на території Дмитрівської сільської ради, за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] , яка є матір`ю трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Знам`янського міськрайонного суду [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно двох старших дітей [PERSON] та [PERSON] , які влаштовані до дитячого будинку сімейного типу. Враховуючи стан здоров`я матері та важкі матеріальні умови проживання її сім`ї, малолітній [PERSON] влаштований до КЗ «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу» де перебуває і на теперішній час. Термін перебування дитини у будинку дитини продовжувався за заявою матері. Відповідно до довідки з будинку дитини, [PERSON] має ІІІ групу здоров`я і потребує медико-педагогічної та медико-санітарної корекції. З 17 жовтня 2018 року по 23 вересня 2019 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗ «Кіровоградський обласний протитуберкульозний диспансер» відповідно дитину відвідувати не могла. 27 листопада 2020 року закінчила лікування з діагнозом «вилікування». На даний час [PERSON] здорова та не має високого ступеню втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби і за вимогами інфекційного контролю може контактувати з оточуючими, є безпечна для них, знаходиться в колективі, що не є перешкодою для виконання батьківських обов`язків. Проте, [PERSON] за час перебування сина в будинку дитини лише один раз його відвідувала, декілька разів телефонувала. Після цього, станом здоров`я, розвитком дитини не цікавилась, на телефонні дзвінки працівників відділу у справах дітей не відповідає, вислуховує поради рекомендації фахівця із соціальної роботи, але нічого не виконує. Таким чином, зважаючи на самоусунення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків - байдуже ставлення щодо здоров`я, розвитку дитини, невідвідування сина в будинку дитини, враховуючи те, що дитина має інвалідність і потребує медико-педагогічної та медико-санітарної корекції, яку мати не зможе надавати в силу свого низького батьківського потенціалу та матеріального стану і це несе загрозу здоров`ю та життю дитини, низький дохід [PERSON] , та те що вона сплачує аліменти на двох старших дітей, її небажання звертатись до центу зайнятості щодо працевлаштування з метою покращення свого матеріального становища, відповідно неможливістю створити належні умови для утримання та виховання дитини, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування Дмитрівської сільської ради про доцільність відібрання дитини від матері, малолітній [PERSON] має бути відібраний від матері з метою захисту його прав та законних інтересів. Представник позивача у підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач у підготовче засідання також не з`явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обзсязі та просила провести розгляд справи без її участі. Положенням ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини внесені за вказівкою матері на підставі ч.1 ст.135 СК України (а.с.9;11). Відповідач є інвалідом третьої групи. З довідки виданої виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять: мати - [PERSON] , співмешканець - [PERSON] . Згідно акта обстеження умов проживання №47, санітарно-гігієнічні умови її проживання задовільні, кімнати облаштовані необхідними меблями та предметами побутового вжитку. Є запас продуктів харчування, утримується підсобне господарство, обробляється город. За результатомобсетежння умов проживання відповідача було вирішено винести на розгляд комісії з питань захисту прав дитини питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] (а.с.12;13). Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2016 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно двох старших дітей - [PERSON] , 2005 року народження та [PERSON] , 2009 року народження та стягнуто аліменти в розмірі 1/7 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дочки, а потім в розмірі 1/8 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття сина (а.с.14-15). Розпорядженням голови Знам`янської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 30 серпня 2018 року за №247-р, з метою соціального захисту дитини, малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано на тимчасове перебування до КЗ «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу» (а.с.21). На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради від 23 липня 2021 року вирішено підготувати проект рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради про продовження терміну перебування [PERSON] у КЗ «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу». В свою чергу на засіданні комісії [PERSON] пояснила, що на даний час вона не вживає спиртні напої, вилікувалась, має намір повернути дітей додому (а.с.22). Відповідно до довідки №731 виданої 28 жовтня 2021 року, малолітній [PERSON] з 03 вересня 2018 року виховується та перебуває на повному державному забезпеченні у КНП «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу Кіровоградської обласної ради». За станом здоров`я має захворювання «Інші ураження нервової системи, не кваліфіковані в інших рубриках G98. Інші вроджені вади розвитку кінцівок Q74», по захворюванню Q74 встановлена інвалідність на п`ять років (до 10 квітня 2024 року). У зв`язку із тимчасовими протипоказами лікаря-невролога хлопчик не щеплений, має ІІІ групу здоров`я і потребує медико-педагогічної та медико-соціальної корекції (а.с.28). З актів про відвідування дітей батьками та рідними №59 від 16 вересня 2021 року та №64 від 25 жовтня 2021 року встановлено, що під час перебування дитини у КЗ «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу» мати дитина [PERSON] відвідувала хлопчика 1 раз (30 липня 2021 року), принесла фрукти та солодощі, після цього телефонувала чотири рази (11 серпня 2021 року, 12 серпня 2021 року, 13 серпня 2021 року, 17 серпня 2021 року). Інші рідні та близькі хлопчика не відвідували, життям не цікавились, письмових запитів на адресу підприємства не надходило (а.с.26;27). Згідно виписки із історії хвороби та довідки КЗ «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» вбачається, що [PERSON] знаходиться на «Д» обліку у Знам`янській міській лікарні. З 17 жовтня 2018 року по 23 вересня 2019 року (341 день) лікувалась стаціонарно в Кіровоградській туберкульозній лікарні, з 24 вересня 2019 року по 27 листопада 2020 року була виписана на амбулаторне лікування за місцем проживання. 27 листопада 2020 року закінчила лікування з діагнозом «вилікування». Через пів року після закінчення лікування переведена в категорію 5, гр.51. З 2018 року і по теперішній час знаходиться на групі інвалідності (а.с.17;18). Відповідно висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків від 28 вересня 2020 року за №482 та довідки КЗ «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» від 03 листопада 2021 року, за рівнем обстеження [PERSON] не має високого ступеню втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби і за вимогами інфекційного контролю може контактувати з оточуючими, що не є перешкодою для виконання батьківських обов`язків. Може знаходитись в колективі, безпечна для оточуючих (а.с.16; 19-20). Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права свідчить про те, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки загальною площею 7,6241 га, яку передала в оренду ТОВ «Виробничо-комерційна компанія «АСТОРІЯ». Крім того [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН Кропивницька РДА (Знам`янка) та отримує державну соціальну допомогу інвалідам третьої групи в період з січня 2019 року по листопад 2021 року на загальну суму в 57370 грн. 32 коп. (а.с.29;31). Згідно з висновком про доцільність відібрання [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , без позбавлення батьківський прав, зробленого виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради як органом опіки та піклування, виконавчий комітет прийшов до висновку про доцільність відібрання [PERSON] від матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав (а.с.24) Вказаний висновок органу опіки та піклування затверджено рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради від 10 листопада 2021 року за №179 за підписом сільського голови (а.с.23). Відповідно до ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Статтею 51 Конституції України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1 ст.151 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно з ч.1 ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно з п.п. 2-5 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Позов про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав позивачем заявлено з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Закон України «Про охорону дитинства» визначає: Стаття 11 Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Стаття 12 Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Стаття 14 Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. У додатку до Рекомендації Rec(2005)5 Комітету міністрів, прийнятої 16 березня 2005 року, перелічено основні принципи забезпечення прав дітей. Зокрема, ці принципи передбачають таке: сім`я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків; наскільки це можливо, мають вживатися профілактичні заходи з підтримки дітей і сімей з урахуванням їхніх особливих потреб; встановлення опіки над дитиною має залишатися винятком, і головною метою такого заходу є захист інтересів дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і громадянина проголошує, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як відзначив Європейський суд з прав людини (справа «Савіни проти України») право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. У цій же справі Європейський суд з прав людини також відзначив, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. Аналізуючи зібрані у цій справі докази у їх сукупності, з урахуванням інтересів малолітньої дитини, думки матері, суд приходить до висновку про необхідність відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, оскільки остання свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться його життям, здоров`ям та розвитком. Така міра буде відповідати найкращним інтересам дитини. На підставі ст.15, ч.4 ст.170, ст.180 СК України, враховуючи також обставини, визначені статтею 182 СК України, визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання її малолітнього сина аліменти, визначивши їх розмір, як того вимагає положення ст.183 СК, в єдиній частці від заробітку матері в межах заявлених позовних вимог - у частині, що становитиме 1/4 частину усіх видів її заробітку (доходів), але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом, щомісяця, до повноліття дитини на користь тих осіб або установ, на утриманні яких буде перебувати дитина. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зазначене узгоджується з ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір». За подання даного позову до суду в частині вимоги про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, позивач сплатив судовий збір в сумі 2270 грн. 00 коп., 50% відсотків якого підлягає поверненню йому з державного бюджету, у зв`язку із визнанням відповідачем позову. А інші 50% - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, так як позивач в силу п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в цій частині позовних вимог, в сумі 908 грн. 00 коп. Відповідач є інвалідом третьої групи, а тому не звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved