Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на спадщину за заповітом. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя склала заповіт, яким заповідала все належне їй майно позивачу. Після смерті залишилася спадщина у виді житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , яку позивач прийняв. Він звернувся до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок, проте постановлю нотаріуса йому було відмолено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії, оскільки нотаріус не мав можливість перевірити реєстрацію права власності на вищевказаний житловий будинок. За таких обставин позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок та належними до нього господарчими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20.05.2020 року у справі № 242/2168/20 визначено головуючого суддю Коліщук З.М. 10.12.2020 року до провадження судді Переясловської Ю.А., згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями (у зв`язку з перебуванням у відрядженні судді Коліщук З,М. Розпорядження № 11 від 03 грудня 2020 року) передано справу № 242/2168/20. 31.08.2021 року до провадження судді Хацько Н.О., згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями (у зв`язку із перебуванням судді Переясловської Ю.А. у відпустці без збереження заробітної плати до 01.10.2021 року та закінченням п`ятирічного терміну повноважень судді з 24.09.2021 року) передано справу № 242/2168/20. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 01.09.2021 року цивільну справу № 242/2168/20 прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.10.2021 року закрито підготовче судове провадження, призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяви про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що рішення просить ухвалити на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 30.11.1961 року, що посвідчений державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори вбачається, що [PERSON] надано право безстрокового користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , загальною площею 600 кв. м., який зареєстрований в БТІ м. Донецька 15.08.1985 року в реєстраційній книзі за № 4552. Актом про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального будинку від 12.11.1985 року, затвердженого рішенням виконкому Авдіївської міської ради 27.11.1985 року вбачається, що закінчено будівництво за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 600 кв. м. 22.05.2012 року приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області Василенко В.А. посвідчено заповіт [PERSON] , відповідно до якого остання заповіла все її майно [PERSON] . [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.06.2019 року Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За вимогами, визначеними в ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З матеріалів справи вбачається, що позивач 27.03.2020 звернувся до приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Лук`янець Л.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Лук`янець Л.В. № 76/02-31 від 27.03.2020 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок. В обґрунтування відмови нотаріусом зазначено, що відсутня інформація про перейменування вулиці та нумерації будинку з « [ADDRESS] » на адресу: « [ADDRESS] » після введення житлового будинку в експлуатацію та реєстрації права власності в КП БТІ м. Донецьк. Згідно з п.п.4.14-4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За матеріалами справи позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку із неможливістю перевірити державну реєстрацію права власності на неї. Разом з тим, документи, які були досліджені в судовому засіданні узгоджуються між собою, зокрема договором про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 30.11.1961 року та актом про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального будинку від 12.11.1985 року. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок в нотаріальній конторі, у зв`язку з неможливістю перевірки державної реєстрації права власності на ім`я спадкодавця, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved