Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

24.12.2021 [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області, за результатом якого просить визнати обов`язок [PERSON] по утриманню малолітньої [PERSON] таким, що припинено та припинити з 22.10.2021 - дати набрання законної сили рішенням Суворовського районного суду м. Одеси в справі № 523/12146/21, яким задоволено заяву [PERSON] про усиновлення дитини та батьком малолітньої [PERSON] оголошено [PERSON] , стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] (у судовому наказі № 504/1744/18 ім`я стягувача вказано [PERSON] ) на утримання дочки [PERSON] (після усиновлення [PERSON] ) на підставі судового наказу Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.08.2018 по справі № 504/1744/18. Крім того, просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (у судовому наказі № 504/1744/18 вказана як [PERSON] ), яка виникла починаючи з 22.10.2021 - дати набрання законної сили рішенням Суворовського районного суду м. Одеси в справі № 523/12146/21 повернувши судовий наказ до Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.08.2018 по справі № 504/1744/18 до суду, який його видав у зв`язку з його фактичним виконанням у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, однак надав суду заяву про підтримання позовної заяви в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання, не з`явилася. В матеріалах справи наявне клопотання відповідача про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника. В судове засідання представник Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області не з`явився. Від в.о. начальника відділу надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності представника Красилівського ВДВС. Питання щодо задоволення позовних вимог залишено на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатом підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.06.2018 у справі № 504/1741/18. Рішення суду набрало законної сили 13.07.2018. Судовим наказом Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.08.2018 у справі № 504/1744/18 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідно до її віку, починаючи з 21.05.2018 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] включно. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 602999772, складеного головним державним виконавцем Красилівського відділу ДВС № 26293 від 14.12.2021, у [PERSON] згідно судового наказу Комінтернівського районного суду Одеської області № 504/1744/18 від 21.08.2018 за період з 10/2021 по 11/2021 виникла заборгованість у розмірі 1414,14 грн. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.07.2020, що набрало законної сили 31.08.2020, [PERSON] позбавлено батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . 21.09.2021, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/12146/21, що набрало законної сили 22.10.2021, [PERSON] оголошено батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Змінено прізвище, по-батькові та відомості про батька дитини в актовому записі про народження. У відповідності зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України, передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сттатею 225 СК України передбачено, що усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Відповідно до ст. 232 СК України, з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно з ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Статтею 225 СК України передбачено, що усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Отже, виключення запису про батьківство позивача є обставиною, що має істотне значення у розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, і, відповідно, є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась після набрання законної сили рішенням про усиновлення дитини. Матеріалами справи доведено, що з моменту здійснення усиновлення малолітньої [PERSON] , [INFO] [PERSON] , між дитиною та позивачем припинені взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки, які існували між ними, а отже обов`язок [PERSON] по утриманню малолітньої [PERSON] (після усиновлення [PERSON] ) припинено з 22.10.2021 - дати набрання законної сили рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/12146/21. Відповідно ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно п.9 ч.1 , ч.3 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-19 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Стосовно вимог позивача про повернення судового наказу Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.08.2018 по справі № 504/1744/18 до суду, який його видав у зв`язку з його фактичним виконанням у повному обсязі, суд зазначає наступне. Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовним органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів, суд виходив з декількох ознак, зокрема, щодо наявності дискреції. Суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання». Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Красилівський відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області при здійсненні своїх повноважень, керується нормами чинного законодавства, зокрема положеннями ЗУ «Про виконавче провадження». Суд зауважує, що зобов`язання Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області повернути судовий наказ Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.08.2018 по справі № 504/1744/18 до суду, який його видав у зв`язку з його фактичним виконанням у повному обсязі, набуде ознак втручання суду у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, що є неприпустимим і суперечить завданням судочинства, а отже позов в цій частині задоволенню не підлягає. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial