Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Заявниця звернулась до Роменського міськрайонного суду Сумської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, щодо належності [PERSON] трудової книжки серія [NUMBER] від 06.08.1980 року, виданої на ім`я [PERSON] . Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06.10.2021 року дану справу було передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Матеріали справи були розподіленні на суддю Домусчі Л.В. та передані на розгляд 18.11.2021 року. Ухвалою суду від 19.11.2021 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судове засідання на 29.11.2021 року. У судове засідання призначене на 29.11.2021 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 11.01.2022 року. У судове засідання призначене на 11.01.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 15.02.2022 року. У судове засідання 15.02.2022 року [PERSON] не з`явилася, на адресу суду поштою надала заяву, в якій вимоги заяви про встановлення факту належності трудової книжки підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Також просила справу розглядати за її відсутністю Представник заінтересованої особи - Головного управління пенсійного Фонду України в Сумській області не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Заяв або клопотань до суду не надавалося. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення є 21.02.2022 року. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] (російською зазначено [PERSON] ) народилася [INFO] в с.Стара Сама, Івдєльського району, Свердловської області, про що 07.12.1961 року Самською сільською радою Івдєльського району Свердловської області було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , та здійснено відповідний запис за №92. Батьками зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.7). 14.03.1985 року Консульським відділом Посольства СРСР в Демократичній республіці Афганістан зареєстровано шлюб між [PERSON] (російською [PERSON] ) та громадянином [PERSON] , про що було видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії ДИЗ [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище: чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] При досягненні пенсійного віку, заявниця [PERSON] звернулася до сервісного центру м.Ровни Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області з заявою про перевірку документів для призначення їй пенсії за віком. У відповіді ГУПФ України в Сумській області від 19.08.2021 року про попередню перевірку документів для призначення пенсії за віком зазначено, що стаж заявниці станом на 17.06.2021 року складає 7 років 5 місяців 18 днів. В страховий стаж не враховані періоди роботи по трудовій книжці (невірне заповнення титульної та першої сторінки) необхідно підтвердити довідками та для періоду навчання в ПТУ надати атестат (а.с.6). Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] , дата заповнення 06.08.1980 року, виданої на ім`я [PERSON] відділом кадрів Роменського заводу АТС, у графі по батькові виправлено російською мовою з « [PERSON] » на « [PERSON] », та на титульній сторінці зазначено, що по батькові « [PERSON] » виправлено на « [PERSON] » (російською мовою) на підставі паспорта від 11.07.1978 року серії [NUMBER] (а.с.9). Так, з матеріалів справи, а саме, копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що [PERSON] - з 01.09.1979 року по 21.07.1980 року - навчання в ПТУ (атестат [NUMBER]); - 04.08.1989 року прийнята до Роменського заводу АТС на роботу в цех №1 учнем маркувальника (наказ №566-а від 05.08.1980 року); - 23.09.1989 року присвоєно перший розряд маркувальника цеху (наказ №700-к від 25.09.1980 року); - 01.12.1980 року переведена в АСУП оператором на період декретної відпустки (наказ №898-к від 01.12.1980 року); -25.05.1983 року переведена оператором ЕОМ ОАСУП (наказ №595-к від 23.05.1983 року); - 31.07.1984 року звільнена з роботи у зв`язку з виїздом у тривале відрядження за кордон (наказ №776 від 01.08.1984 року). Відповідно до архівної Довідки виданої архівним відділом Роменської міської ради Сумської області за №718 від 04.08.2021 року вбачається, що Наказом по Роменському заводу АТС №566-а від 05.08.1980 року (російською мовою) [PERSON] (так у документі) прийнято на роботу в цех №1, учнем маркувальника з 04.08.1980 року строком навчання на 1 місяць, Наказом по Роменському заводу АТС №776 від 01.08.1980 року (російською мовою) [PERSON] (так у документі) звільнено з роботи з виїздом у тривале відрядження за кордон (а.с.10). [PERSON] зазначила, що станом на 05.10.2021 року Роменського заводу АТС, на якому було видано трудову книжку, не існує, тому виправити помилку в досудовому порядку не є можливим, а тому для встановлення належності їй, [PERSON] , [INFO] , трудової книжки серії [NUMBER] від 06.08.1980 року, виданої на ім`я [PERSON] (російською мовою [PERSON] ), у подальшому для отримання пенсії за віком, була змушена звернутися до суду з відповідною заявою про становлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів №637 від 12.08.1993 року з наступними змінами, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з положеннями п.5 ч.2 ст.293 ЦПК, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень, які містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява [PERSON] обґрунтована, встановлення вказаних фактів має для заявниці юридичне значення та від цього залежать її майнові права, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved