Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.12.2021 року звернувся до Любешівського районного суду Волинської області із вказаним позовом. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 31.01.2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 26.04.2011 року.\~\~У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачем. Позивач зазначає, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 26.04.2011 року у справі №2-100/11 задоволено позов [PERSON] (зараз прізвище змінено на [PERSON] ) до нього про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнено аліменти в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного рішення відкрито виконавче провадження. Розмір стягуваних аліментів на даний час становить 2787 гривень. Позивач також вказує, що на час ухвалення вищевказаного рішення судом було встановлено наявність у нього доходів у зв`язку з проходженням військової служби. Однак на даний час він не працює, оскільки має ряд захворювань, які зумовлюють перешкоди для систематичної зайнятості. Крім того, змінився також сімейний стан від шлюбу з [PERSON] має на утриманні двох неповнолітній дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного просить зменшити розмір стягуваних з нього на підставі рішення Любешівського районного суду Волинської області від 26.04.2011 року у справі №2-100/11 аліментів, стягнувши з нього в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/7 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення сином повноліття. Судові витрати залишити за позивачем. Ухвалою суду від 06.01.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, з наданням сторонам права на відзив, відповіді на відзив та заперечень відповідно до їх процесуального статусу. Ухвалою суду від 08.02.2022 року підготовче\~провадження по\~справі закрито та\~призначено справу\~до розгляду\~по суті. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 26.04.2011 року. Крім цього, вказаним рішенням стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову до суду (16.02.2011 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-8). На виконання даного рішення відкрито виконавче провадження №26977558 та станом на 31.12.2021 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня, переплата 13, 59 гривень (а.с.10-12). Також із матеріалів справи вбачається, що 22.02.2013 року [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 13). Від даного шлюбу останні мають двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.14-15). Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №596 від 16.02.2018 року діагноз хворого [PERSON] лівобічна вертеброгенна радикулопатія, серед рекомендацій обмеження фізичного навантаження до 2 тижнів (а.с. 16). У заключенні від 05.02.2018 року щодо [PERSON] міститься висновок МРТ ознаки остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта, кили дисків. Заключенням відеоезофагогастродуоденоскопії від 09.02.2018 року у [PERSON] встановлено хронічний гастродуоденіт в стадії загострення, дуоденогастроезофагальна рефлюксна хвороба (а.с.17). Крім цього, відповідач долучив до матеріалів справи довідку форми ОК-5 від 08.02.2022 року (а.с.26). Положеннями ст.181, 192 Сімейного кодексу України (далі СК України)\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказане положення кореспондується з роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України, наданими у п. 23 постанови від15.05.2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно з вимогами ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141\~СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ч. 2 ст.150, ч.2 ст. 157\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Стаття 180\~СК України та ч.2 ст.\~51\~Конституції України передбачають, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3\~ст.181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно доч.1, 5 \~ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину,визначається судом.\~Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1ст. 182 СК України,\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частинами 2, 3 ст.\~182\~СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи ця зміна впливає на спроможність сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У даному випадку [PERSON] свій позов обгрунтовує тим, що у нього погіршилося матеріальне становище, у зв`язку з тим, що на даний час не працює, значно погіршився стан здоров`я та з`явилося двоє утриманців з дня ухвалення рішення Любешівським районним судом Волинської області від 26.04.2011 року. Однак, до позовної заяви не додано копії трудової книжки, а з долученої до матеріалів справи довідки ОК-5 не вбачається можливим встановити, чи [PERSON] дійсно не працює на даний час, оскільки відомості в ній вказані по 2018 рік. Із дослідженої в судовому засіданні виписки із медичної карти стаціонарного хворого №596 від 16.02.2018 року вбачається, що позивачу рекомендовано обмеження фізичного навантаження, проте такі обмеження є тимчасовими, до 2 тижнів. Крім того, позивачем не надано суду доказів, що він вживав заходів щодо свого працевлаштування на роботу, не пов`язану з фізичним навантаженням. Зокрема, відомостей, що позивач значиться зареєстрованим у центрі зайнятості, як шукаючий роботу, суду не надано. Також в поясненнях, наданих в судовому засіданні, позивач вказав, що був звільнений з роботи у 2018 році не за станом здоров`я, а у зв`язку із закінченням контракту. Разом з тим, на підставі ст.77 ЦПК України подані позивачем заключення від 05.02.2018 року та заключення відеоезофагогастродуоденоскопії від 09.02.2018 року суд визнає неналежними доказами та не приймає їх\~до уваги, оскільки не володіє знаннями у галузі медицини та не вправі робити\~висновків, чи вказані у даних документах стани впливають на працездатність позивача. Крім цього, неможливо констатувати, чи мають місце вказані стани на даний час, з огляду на їх встановлення у позивача ще у 2018 році. Інших належних та допустимих доказів про суттєве погіршення його матеріального стану або стану здоров`я ( що в повній мірі унеможливив би позивача спроможності заробляти) після ухвалення попереднього рішення суду та з моменту стягнення аліментів на утримання дитини, позивач не надав. Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що необхідність утримувати іншу дитину не виключає обов`язку позивача як батька надавати рівноцінну матеріальну допомогу також своїй неповнолітній доньці від попереднього шлюбу, яка її потребує. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Факт народження у платника аліментів другої дитини та виникнення законного обов`язку щодо її утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання іншої дитини. Застосування вищенаведених правових норм відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19,\~від 3 червня 2020 р. у справі № 760/9783/18-ц, а тому суд, у відповідності до вимог ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, враховує їх при вирішенні даного спору. Відтак, зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має інших дітей, без належного та достовірного підтвердження погіршення його матеріального становища та стану здоров`я, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачем та суперечитиме її інтересам. З огляду на вказане, наведені позивачем в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог обставини, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України (зокрема постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 15.05.2018 року по справі № 234/6207/17, провадження № 61-7802св18), на думку суду не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів. Враховуючи вищезазначене в сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру стягуваних аліментів слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed