Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 24.11.2011 року та зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №641. Від даного шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Вказує на те, що сімейне життя у них не складалося. Між ними відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на життя та сімейні цінності. Кожний з них живе своїм життя. Шлюб носить формальний характер. Вони не мають бажання бути разом, близько трьох місяців не підтримують подружніх відносин, примирення між ними неможливе. В зв`язку з цим вона дійшла до висновку, що стосунки зберегти неможливо, так як вони стали чужими людьми. Позивач в судове засідання не з`явилися. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила задоволити позов та розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з нього судові витрати. Відповідач в судове засідання також не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Разом з тим, подав відзив на позовну заяву, в якому не заперечив щодо розірвання шлюбу. Однак, просив відмовити у позовній вимозі щодо стягнення з нього судових витрат вказуючи на те що сім`я розпалася не з його вини, а з вини позивача, тому нехай на неї покладаються судові витрати. Відповідно до вимог ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. З оглянутого свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.12.2011 року вбачається, що між сторонами 24 грудня 2011 року був зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №641. З оглянутої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.10.2013 року вбачається, що [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання позивача будувати у подальшому сімейні відносини, внаслідок чого припинилось між сторонами почуття взаємної любові, поваги та дружби, внаслідок чого вони не підтримують подружніх відносин протягом двох років. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Крім того, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає, що сім`я « [PERSON] » остаточно розпалась і зберегти її неможливо. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, не підтримують шлюбних відносин, протягом тривалого часу проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому позов в частині розірвання шлюбу є підставним та підлягає до задоволення. Висновок суду в даному випадку відповідає вимогам ст.112 СК України та п.10 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", згідно яких суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, то суд зважає на те, що згідно тч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Наявна квитанція в матеріалах справи підтверджує сплату позивачем судового збору на суму 992,40 грн, який підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Матеріали справи містять два акти виконаних робіт, які містять детальний опис робіт адвоката та розписки про сплату позивачем адвокату 4000 грн (2000 грн 25.01.2022 року та 2000 грн 10.02.2022 року). Зокрема, в акті виконаних робіт від 10.02.2022 року опис містить послуги адвоката на опрацювання відзиву, підготовку, оформлення відповіді на відзив (1000 грн) та участі адвоката у судовому засіданні (1000 грн). Оскільки, судове засідання не проводилося, так як матеріали справи містять заяви сторін щодо проведення судового засідання без їхньої участі, то сума витрат на правничу допомогу підлягає до стягнення у розмірі 3000 грн. (за мінусом 1000 грн). Відтак, судові витрати на правничу допомогу належним чином підтверджено документально та вони підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Подібна правова позиція щодо витрат на правову допомогу викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19. Посилання відповідача щодо відмови позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення судових витрат, то такі його твердження не заслуговують на увагу, так як він не скористався своїм правом звернення до суду з даним позовом та такі витрати понесла позивач, на утриманні якої перебуває неповнолітня донька. За таких обставин позовна вимога про стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню. Щодо тверджень відповідача про зміну позивачем прізвище на дівоче « [PERSON] », то таке є безпідставним, так як зміна прізвища є особистим немайновим правом особи і ніхто не може порушувати його. Позовна вимога щодо визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу разом із матір`ю, то така не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Враховуючи наведене та

Outcome: approved