Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Представник позивача адвокат Сумцов Є.С. у грудні 2021 року звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на все належне їй майно, у тому числі на будинок та земельну ділянку, які розташовані по [ADDRESS] . Право власності на указаний будинок був зареєстрований Охтирським БТІ за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Тростянецькою державною нотаріальною конторою 28.10.1986 за реєстраційним № 2025. Разом з тим, земельна ділянка була передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 19.01.1994 за № 11. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу. З метою оформлення своїх спадкових прав позивач 17.11.2021 звернувся до нотаріальної контори, але нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки серед наданих позивачем для оформлення спадщини документів були відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок та державні акти на земельну ділянку, а також існують розбіжності у документах, що підтверджують родинні відносини. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд: - встановити факт родинних відносин, що [PERSON] , [INFO] , є онуком [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Тростянець Сумської області; - визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Тростянець Сумської області; - визнати за [PERSON] право на завершення приватизації та отримання на своє ім`я правовстановлюючого документа на земельну ділянку площею 698 кв. м., яка розташована по [ADDRESS] , та була передана у приватну власність [PERSON] рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради за № 11 від 19.01.1994, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Тростянець Сумської області. Ухвалою суду від 09.12.2021 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 12.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали повністю з підстав указаних у ньому, просили позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився та подав заяву, у якій просить суд справу розглядати без його участі, відзив на позовну заяву не має наміру подавати, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані із спадковими спорами, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що [INFO] у м. Тростянець Сумської області, померла [PERSON] (а.с. 5). За життя, [PERSON] , склала заповіт, якийбув посвідчений 23.06.1995 завідуючою Тростянецької районної державної нотаріальної контори Гребіник З.Д. та зареєстрований у реєстрі за №1076. Вказаним заповітом [PERSON] , на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким усе своє майно заповіла [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до повідомлення та Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 68270315, № 68270352 від 26.01.2022, наданих державним нотаріусом Тростянецької районної державної нотаріальної контори Воропай В.В., після смерті [PERSON] позивач прийняв спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, за наслідками подання якої була заведена спадкова справа за № 213/2021, яка зберігається в обласному державному нотаріальному архіві м. Суми. Від імені [PERSON] посвідчено заповіт 23.06.1995 Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою (а.с. 37-39). Постановою державного нотаріуса Тростянецької районної державної нотаріальної контори Воропай В.В.від 17.11.2021 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані по [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та наявністю розбіжностей у документах, що підтверджують родинні відносини (а.с. 6). Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Ураховуючи, що державним нотаріусом, відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії,зокрема, видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку, позивач обґрунтовано звернувся до суду. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про встановлення факту родинних відносин суд враховує наступне. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні по справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. В ході судового розгляду, установлено, що у свідоцтві про смерть спадкодавиці ім`я останньої указано як « [PERSON] » (а.с. 5), разом з тим у свідоцтві про народження матері позивача [PERSON] ім`я її матері зазначено російською мовою як « [PERSON] », що на українській мові значиться як « [PERSON] » (а.с.17). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо ствердили, що позивач є онуком [PERSON] . Зокрема [PERSON] повідомила, що знає позивача та його родину дуже давно так як живе з ними на одній вулиці. [PERSON] проживала у [ADDRESS] та ходила у гості до позивача. Також [PERSON] повідомив, що знав батьків та бабусю позивача [PERSON] , яка проживала у [ADDRESS] та часто приходила до позивача на роботу. Враховуючи досліджені судом письмові докази та показання свідків, поза розумним сумнівом знайшла підтвердження та обставина, що [PERSON] є онуком [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Тростянець Сумської області. За таких обставин, оскільки факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] має для позивача юридичне значення, так як без його встановлення неможливо оформити і отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, тому позовна заява у цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про визнання права власності на житловий будинок суд враховує таке. Як установлено судом, позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї бабусі [PERSON] , а інших спадкоємців, крім позивача, які б прийняли спадщину після її смерті судом не встановлено. Часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є [INFO] . Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі №6-138цс13 також зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. З договору купівлі-продажу посвідченого 28.10.1986 державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори Гребіник З.Д. та зареєстрованого у реєстрі за № 2025, вбачається, що [PERSON] придбала у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з надвірними, господарчими та побутовими будівлями, який розташований по [ADDRESS] (а.с. 12). Як вбачається із технічного паспорта та інформаційної довідки виданої Комунальним підприємством Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» від 02.09.2019 за № 855 за даними інвентаризації станом на 02.09.2019 по [ADDRESS] розташовані наступні будівлі та споруди:житловий будинок літ. "А-1"; прибудова літ. "а"; сарай літ. "Б"; колодязь літ."К"; хвіртка № 1, огорожа під № 2. Право власності на зазначене майно зареєстроване Охтирським БТІ у книзі № 36 під реєстровим № 1230 за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Тростянецькою держнотконторою 28.10.1986, реєстр № 2025 (а.с. 8-11). Отже, судом установлено, що спадкодавицею [PERSON] за життя було набуто право власності на вищевказаний житловий будинок. За таких обставин, суд вважає, що позивач прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , набув право на спадкування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , яке належало померлій на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Разом з тим, позивач згідно з положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» позбавлений можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на цю спадщину, тому захищаючи охоронювані законом права позивача, таке право в порядку спадкування за законом слід визнати за ним рішенням суду. Щодо заявленої позивачем вимоги про визнання за ним права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування суд зазначає про таке. З довідки виданої Тростянецькою міською радою Сумської області від 08.08.2019 за № 83 вбачається, що рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 19.01.1994 за № 11, [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку орієнтовною площею 698 кв.м.,яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно повідомлення наданого Управлінням надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 07.12.2021 за № 546/54-21 у електронній базі та книгах реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, на право власності на земельну ділянку, на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у тому числі на ім`я [PERSON] факту реєстрації документів, що посвідчують право власності та факту реєстрації земельних ділянок на території Охтирського району (колишнього Тростянецького) не встановлено (а.с. 18). Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Земельний кодекс України у редакції чинній до 01 січня 2013 року, установлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано-право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком установлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті [PERSON] набув право на спадкування усіх її прав та обов`язків, що належали останній, включно із правом на завершення приватизації земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] , однак через відсутність правовстановлюючого документа позивач, згідно із положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат», не одержав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, тому захищаючи охоронювані законом права позивача, таке право у порядку спадкування за законом слід визнати за ним рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved