Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (далі ? ПАТ «СК «ВУСО») звернулося до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом, згідно якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь позивача збитки, спричинені заходами забезпечення позову у розмірі 210 євро та 264, 30 грн, судові витрати по справі покласти на відповідача. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 січня 2022 року у справі №536/497/21 задоволено позовні вимоги, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «СК «ВУСО» збитки, спричинені заходами забезпечення позову у сумі 210 євро, 264,30 грн та судового збору у сумі 2 270,00 грн. 01 лютого 2022 року надійшла до Кременчуцького районного суду Полтавської області заява представника позивача адвоката Сокол Д. В. про ухвалення додаткового рішення у справі №536/497/21 про стягнення з [PERSON] на користь позивача судові витрати у сумі 10 666,00 грн, до якої додано договір про надання правничої допомоги №1-20КЮО від 20 січня 2020 року, додаткову угоду від 04 січня 2021 року, детальний розрахунок робіт (наданих послуг) від 26 січня 2022 року. 04 лютого 2022 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла заява представника відповідача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі №536/497/21 в якій останній просить поновити строк на подачу додаткових доказів щодо надання адвокатом Нестеренко А. В. професійної правничої допомоги та стягнути з позивача на користь відповідача 6 000,00 грн судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. До заяви додано акт від 21 січня 2022 року про надання професійної правничої допомоги, квитанцію №2 про сплату гонорару адвокату Нестеренко А. В. на суму 1 250,00 грн. 14 лютого 2022 року до суду надійшли заперечення представника відповідача Шкірі М.М. проти задоволення заяви позивача від 27 січня 2022 року про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. У запереченнях зазначає, що доказів підтвердження надсилання (надання) копії заяви позивача від 27 січня 2022 року разом із доданими до неї документами відповідачу та іншим учасникам справи до заяви не додано, а тому всупереч вимогам частини 9 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України (далі ? ЦПК України) подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не можуть братися судом до уваги під час вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу. Прим цьому, наводить правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №323/642/20, від 24 березня 2021 року у справі №756/2399/18, від 12 грудня 2018 року у справі №641/3070/17. Окрім того, представник відповідача, посилаючись на постанови Верховного Суду у справах: від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18, не погоджується із детальним (уточненим) розрахунком робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги від 26 січня 2022 року, оскільки він підписаний лише адвокатом Сокол Д. В. та не містить відомостей про погодження вказаного розрахунку ПАТ «СК «ВУСО». Також у запереченнях представник зазначає, що у пунктах 1 і 2 детального розрахунку від 26 січня 2022 року види правової допомоги: «Ознайомлення, вивчення та аналіз наданих клієнтом документів, консультація з питань стягнення збитків, спричинених заходами забезпечення позову» та «Опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, формування правової позиції, аналіз судової практики» фактично є тотожними, а роботи «Копіювання та надсилання позовної заяви з додатками до суду», наведені у пункті 3 розрахунку, за висновком суду, викладеним у постанові у Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19, неможливо вважати самостійними послугами з надання правової допомоги. Разом з цим, вважає, що компанія ПАТ «СК «ВУСО» не понесла жодних витрат на професійну правничу допомогу адвоката Сокол Д. В., так як остання є співробітником цієї компанії за трудовим договором. За наведених підстав представник відповідача просить відмовити у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача. В судове засіданні представник позивача адвокат Сокол Д. В. не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судове засіданні не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, надані докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Як убачається із матеріалів справи у позовній заяві представник ПАТ «СК «ВУСО» адвокат Сокол Д. В. просила судові витрати покласти на відповідача, при цьому у заяві зазначила суму витрат, пов`язаних з оплатою послуг адвоката 6 000,00 грн. До заяви додано договір про надання правової допомоги №1-20КЮО від 20 січня 2020 року та детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової (правничої) допомоги від 25 березня 2021 року. У судовому засіданні 25 січня 2022 року представником позивача Сокол Д. В. було заявлено усне клопотання про надання доказів щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем у п`ятиденний термін направлено до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у цій справі про стягнення з відповідача на користь ПАТ «СК «ВУСО» судових витрат у сумі 10 666,00 грн. До заяви додано договір про надання правничої допомоги №1-20КЮО від 20 січня 2020 року, додаткову угоду від 04 січня 2021 року та детальний розрахунок робіт (наданих послуг) від 26 січня 2022 року. Однак, відповідно до частини 9 статті 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Разом з цим аналіз зазначених матеріалів справи не підтверджує дотримання ПАТ «СК «ВУСО» установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування відповідних судових витрат, зокрема, надіслання (надання) відповідних доказів відповідачу та іншим учасникам справи. Ураховуючи, що до заяви представника позивача Сокол Д. В. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат не додано підтвердження надсилання (надання) копії таких доказів іншим учасникам справи, суд не може брати їх до уваги під час розгляду цієї заяви. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №323/642/20. З огляду на викладене, суд вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу за наявними матеріалами справи. Згідно із частиною першою статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». За змістом статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З огляду на зазначене положеннями Цивільного процесуального кодексу України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). За змістом частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у Главі 63 Цивільного кодексу України. Стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19, від 19 листопада 2021 року у справі № 910/4317/21. Разом із позовною заявою представником позивача Сокол Д. В. на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до суду надано договір про надання правової допомоги №1-20КЮО від 20 січня 2020 року та детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової (правничої) допомоги від 25 березня 2021 року. Згідно вказаного договору, укладеного між адвокатом Сокол Д. В. та ПАТ «СК «ВУСО» (клієнт) клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання здійснити захист, представництво та надати інші види правової допомоги в судових справах з позовами фізичних, юридичних осіб, органів державної влади, місцевого самоврядування та будь-яких інших учасників (суб`єктів) правовідносин до клієнта та інше. За умовами пункту 8 вказаного договору сторони погодили, що гонорар адвоката за цим договором визначається у додаткових угодах до договору. Проте, з урахуванням прийнятих доказів судом, варто зазначити, що позивачем не надано до суду додаткову угоду про погодження між сторонами суми гонорару адвоката. Водночас, у самому тексті договору відсутні умови (пункти) щодо погодження суми гонорару адвоката, а додаткову угоду з визначенням суми гонорару позивачем до суду не надано. Згідно детального розрахунку робіт (наданих послуг) від 25 березня 2021 року загальна кількість витраченого часу (на момент направлення позовної заяви) спрямованого на надання правової допомоги становить 6 год. 00 хв., відповідно вартість наданих послуг, при вартості однієї нормогодини у сумі 1 000,00 грн, становить 6 000,00 грн (ціна обчислена без ПДВ). Строк сплати становить 60 календарних днів, оплата клієнтом послуг адвоката здійснюється у готівковій формі. При цьому, вказаний детальний розрахунок підписано лише адвокатом Сокол Д. В., тобто не погоджений клієнтом ПАТ «СК «ВУСО». Таким чином, ураховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази погодження між сторонами договору суми гонорару адвоката (додаткові угоди до договору про надання правової допомоги №1-20КЮО від 20 січня 2020 року), що суперечить пункту 8 договору про надання правової допомоги и№1-20КЮО від 20 січня 2020 року, та те, що детальний розрахунок робіт (наданих послуг) від 25 березня 2021 року не погоджений клієнтом (не підписаний ПАТ «СК «ВУСО»), з урахуванням заперечень представника відповідача, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивної можливості пересвідчитися у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару, а тому заявлені вимоги представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо заяви представника відповідача Шкірі М. М. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З огляду на задоволення позову у справі №536/497/21, понесені відповідачем судові витрати в силу вимог пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed