Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, Управління Державної казначейської служби України у м. Краматорську Донецької області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини. У квітні 2020 року комунальними організаціями за свої послуги виставили позивачці заборгованість у розмірі 10765,85 грн. Як потім було з`ясовано вказані кошти було знято з особових рахунків отримувача субсидії за період 01.05.2018 по 31.01.2019 Управлінням праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради. Не погоджуючись з вказаними неправомірними діями позивачка звернулася до Донецького окружного адміністративного суду. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.07.2020 по справі 200/5015/20-а адміністративний позов про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певнi дiї - задоволено частково, визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо стягнення з мене палмiрно виплачених конгтiв в сумі 21333,79 грн. з яких 10765,50 грн. знято з особових рахунків. 9221,50 грн. палежить повернути у готівковій формі, 1346,44 грн. належить повернути у готівковій формі. Також вказаним рішенням зобов`язано Управління праці та соціального захисту населения Краматорської міської ради повернути на особові рахунки отримувача субсидії [PERSON] безпідставно списані грошові кошти за період 01.05.2018 по 31.01.2019 у розмірі 10765,85 грн. (копія рiшення додасться). Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 07.10.2020 залишив вказане рiшення без змін. Сподіваючись на додержання УПСЗН Краматорської міської ради норм законодавства позивачка звернулася до відповідача з метою виконання судового рішення. Згідно відповідi вiд 03.11.2020 № 29-01-14/8957 УПСЗП Краматорської міської ради повідомило позивачку, що для виконання судового рішення їй необхідно отримати виконавчі листи та звернутися до органів державно виконавчої служби та до Державної казначейської служби України у м. Краматорськ. На підставі отриманої відповіді позивачкою було подано до Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харкiв) виконавчий лист поло зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради повернути на особові рахунки отримувача субсидії [PERSON] безпідставно списані грошові кошти за період 01.05.2018 по 31.01.2019 у розмiрi 10765,85 грн. Відкрито виконавче провадження № 63845766. На відкриття виконавчого провадження УПСЗН Краматорської міської рали листом від 06.01.2021 №29-0114/142 повідомило виконавчу службу, що рішення виконати не можливо, оскільки на даний момент відповідач не здійснює розрахунків з підприємствами виконавцями комунальних послуг. У зв`язку з невиконанням судового рішення 26.02.2021 державним виконавцем винесено постанову №63845766 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання виконавчого листа №200/5015/20-а. Вказана постанова була оскаржена УПСЗН Краматорської міської ради до Донецького окружного адміністративного суду. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду вiд 07.04.2021 по справі № 200/2709/21-а у задоволенні позову відмовлено. Незважаючи на застосування до відповідача дiй примусового характеру рішення суду продовжує не виконуватись, у зв`язку з чим державним виконавцем повторно винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. 22.09.2021 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 1 ст. 39 Закону Украiни «Про виконавче провадження», а саме виконавцем вжиті всі можливі дії визначені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, рішення суду на даний час залишається не виконаним, дії вчинені виконавчою службою виявились безрезультатними. В позивачки протягом 1,5 роки обліковуються безпідставна заборгованість перед комунальними організаціями. На її адресу та мобільний телефон регулярно надходять повідомлення від комунальних організацій щодо необхідності погашення заборгованості яка спричинена неправомірними діями відповідача також надходять попередження з приводу відключення за борги. Побоюючись відключення вiд постачання комунальних послуг позивачка позичила кошти та сплатила всю наявну заборгованість, яка виникла у зв`язку з неповерненням УПСЗН Краматорської міської ради на її особові рахунки у комунальних підприємствах коштів у загальному розмірі 10765,85 грн. Щодо стягнення матеріальної шкоди, позивачка зазначила, що у зв`язку з неправомірною бездіяльністю УПСЗН Краматорської міської ради щодо невиконання виконавчого листа № 200/5015/20-а про повернення коштів у розмірі 10765,85 грн. вона була змушена самостійно сплатити всю заборгованість перед постачальниками комунальних послуг, оскільки не хоче бути відключеною від постачальників комунальних послуг за борг який утворив відповідач своїми неправомірними діями. Вказані кошти у розмірі 10765.85 грн. вважає матеріальною школою заподіяну неправомірною бездіяльністю державної установи. Щодо стягнення моральної школи, позивачка зазначила, що вже півтора роки живе зі статусом «боржниця» який їй надало УПСЗН Краматорської міської ради своїми незаконними діями. Незаконність дій відповідача вже доведена y судовому порядку. Позивачку дуже схвилював факт, що орган місцевого самоврядування, який має допомагати громадянам України, може незаконно списувати кошти та неправомірно вимагати повернення раніше наданих виплат. Протягом тривалого часу позивачка, яка є матір`ю двох дітей, окрім домашніх справ повинна була звертатися до суду, витрачати свій власний час, грошові кошти, вивчати законодавство з метою захисту своїх інтересів. У зв`язку з очікуванням рішення мала розчарування в діяльності державного органу, відчувала постійне психічне напруження. Отримавши нарешті судове рішення щодо неправомірності дій відповідача, вона сподівалася на закінчення душевних страждань та переживань. Натомість відповідач на її звернення щодо добровільного виконання рішення не вчинив жодної дії для відновлення її порушених прав, а лише направив мене до виконавчих органів відчуваючи свою недоторканність Просила стягнути з Управління та соціального захисту населення Краматорської міської ради на її користь матеріальну школу у розмірі 10765,50 гривень, моральну школу у розмірі 5000,00 гривень. 03.11.2021 року до суду від представника відповідача УПСЗН Краматорської міської ради надійшов відзив, відповідно до якого вказали, що вважають позов необґрунтованим. Зазначили, що зняті з особових рахунків [PERSON] кошти у розмірі 10765,85 гривень є житловою субсидією, яка була нарахована їй за період з 01.05.2018 року 31.01.2019 року у сумі 10765,85 гривень у безготівковій формі. Фінансування видатків по нарахованим субсидіям населенню на оплату житлово комунальних послуг в наведений період здійснювалось на рахунки підприємств надавачів послуг відповідно до ст. 102 Бюджетного кодексу України за рахунок субвенцій державного бюджету місцевому бюджету та положення, затвердженого постановою КМУ від 4 березня 2002 року № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету». Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всiх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рiк, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. 3 01.01.2020 року дiя ст. 102 Бюджетного кодексу України та постанова КМУ від 4 березня 2002 року № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» скасовані. Фінансування видатків по нарахованим субсидіям населенню на оплату житлово-комунальних послуг проводиться у готівковій формі на підставі постанови КМУ від 21 жовтня 1995 року № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива. Зазначили, що на сьогодні, відсутнє джерело підприємств надавачів послуг тa механізм фінансування підприємств надавачів послуг. З урахуванням вищезазначеного, повернення Відповідачем Позивачу коштів житлової субсидії за період з 01 травня 2018 року по 31 січня 2019 року у розмірі 10765.85 грн., знятих з її особових рахунків відкритих у надавачів житлово-комунальних послуг, у спосіб визначений рішенням Донецького окружного адміністративного суду вiд 20.07.2020 по справі № 200/5015/20-а на даний час є неможливим, у зв`язку з відсутністю механізму проведення розрахунків по нарахованим субсидіям підприємствами виконавцями комунальних послуг. Відповідачем суми житлової субсидії на особові рахунки, відкриті на iм`я [PERSON] в організаціях, що надають житлово-комунальні послуги надавачів послуг, за період з 01 травня 2018 року по 31 січня 2019 року у сумі 10765.85 грн. с неможливим у зв`язку з відсутністю у управління відповідного бюджетного призначення та джерела і механізму фінансування підприємств надавачів послуг, а отже не може вважатись невиконанням судового рiшення без поважних причин. Зазначили, що повернення відповідачем Позивачу коштів житлової субсидії за період з 01 травня 2018 року по 31 січня 2019 року у розмiрi 10765,85 грн., знятих з її особових рахунків відкритих у надавачів житлово-комунальних послуг, можливе лише у готівковій формі, у разі змiни способу виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.07.2020 по справі № 200/5015/20-а. Щодо вимоги Позивача про стягнення з Відповідача моральної шкоди зазначили, що позивачка не надала жодних доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральної шкоди внаслідок протиправної поведінки відповідача. У задоволенні позову просили відмовити. 16.11.2021 року від [PERSON] до суду надійшли заперечення на відзив, відповідно до яких вона вказала, що вважає причини невиконання рішення суду, зазначені представником відповідача не поважними, так як вона вже розглядалися Донецьким окружним адміністративним судом. В судове засідання позивачка надала заяву відповідно до якої зазначила, що її позов містить вимоги лише до УПСЗН Краматорської міської ради, Відповідач Управління Державної казначейської служби України у м.Краматорську Донецької області вказаний помилково. Загалом позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача УПСЗН Краматорської міської ради в судове засідання не з`явилася, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача Управління Державної казначейської служби України у м.Краматорську Донецької області у судове засідання не з`явився, надала заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено наступні обставини. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.07.2020 по справі 200/5015/20-а адміністративний позов [PERSON] до УПСЗН Краматорської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певнi дiї задоволено частково, визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо стягнення з [PERSON] . палмiрно виплачених коштів в сумі 21333,79 грн. з яких 10765,50 грн. знято з особових рахунків, 9221,50 грн. належить повернути у готівковій формі, 1346,44 грн. належить повернути у готівковій формі. Визнано неправомірними та скасувано повідомлення №316 від 31.03.2020 та акт №316 від 31.03.2020 Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради повернути на особові рахунки отримувача субсидії [PERSON] безпідставно списані грошові кошти за період 01.05.2018 по 31.01.2019 у розмірі 10765,85 грн. Рішення набрало законної сили 07.10.2020 року та на підставі нього було видано виконавчий лист. 11.12.2020 року Постановою державного виконавця Краматорського МВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) було відкрито виконавче провадження № 63845766. Двічі постановами державного виконавця від 26.02.2021 року та 22.06.2021 року на УПСЗН Краматорської міської ради накладалися штрафи в розмірі 5100 гривень на користь держави через невиконання рішення суду. Постановою державного виконавця від 22.09.2021 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 200/5015/20-а від 27.11.2020 року було закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Рішення виконане не було. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421). Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилалася на те, що неправомірна бездіяльність УПСЗН Краматорської міської ради щодо добровільного виконання рішення суду призвело до його невиконання, а тому вона має право на відшкодування майнової шкоди. Проте, факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб УПСЗН Краматорської міської ради, на який посилається позивачка як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою. Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника. Невиплачені позивачеві кошти на виконання судового рішення, ухваленого на її користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19) та від 03 червня 2020 року в справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18). Таким чином, оскільки розмір збитків (упущеної вигоди), які позивач просила стягнути з відповідача, є недоотриманою сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судового рішення, ухваленого на її користь, то ці кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України за рахунок боржника. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до підпункту 2) пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, врегульований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок) (пункт 1 Порядку). У пункті 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). При цьому боржники в контексті пункту 2 Порядку - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства. Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб, яка закріплена за Державною казначейською службою України. Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради є бюджетною установою і вправі здійснювати бюджетні платежі тільки за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом України про державний бюджет України. Невід`ємною складовою здійснення правового регулювань відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державні органів, на які покладається обов`язок виконання соціальної політики держави у цій сфері. Одним з таких органів і є Кабінет Міністрів України, який згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 закону України «Про Кабінет Міністрів України» забезпечує проведення держави соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення. Відповідно до положень закону України «Про статус ветеран війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань: визначення порядку та розмірів соціальних виплат віднесено до відання Кабінету Міністр України. Виключно законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Управління не являється розпорядником коштів, а фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. У Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. Зазначене вище знайшло своє відображення і у рішенні Конституційного Суду України № рп/2012 від 25.01.2012 року, а отже Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району діє виключно в рамках діючого законодавства України. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, визначається Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а також Постановою Кабінету Міністрів України №440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою». Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разу відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до ч.2 ст.3 цього Закону стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Порядком погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, визначено механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Згідно із зазначеним Порядком заявник, тобто особа, на користь якої винесене судове рішення, подає до органу державної виконавчої служби заяву про виконання рішення з доданими копіями документів, в тому числі рішень суду, а орган державної виконавчої служби обліковує, визначає черговість виконання та передає рішення до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд дійшов висновку, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що вона у відповідності до вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Закону України «Про виконавче провадження» повторно зверталася до органу державної виконавчої служби із заявою про виконання судового рішення, орган державної виконавчої служби відкрив виконавче провадження, визначив черговість виконання та передав рішення до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, проте останні у передбачений законом спосіб судове рішення не виконали. Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною другою п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, понесених моральних страждань, та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні, розрахунок грошової суми компенсації тощо. Зважаючи на те, що позивачем не доведено, а судом було встановлено порушення посадовими особами УПСЗН вимог Законів України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», «;Про виконавче провадження», а також Постанови Кабінету Міністрів України №440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою», передбачених законом підстав для висновку про неправомірність дій відповідачів, а від так і для покладання на них цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди за рахунок держави суд не має законних підстав. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що шкода, завдана [PERSON] несвоєчасним виконанням рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2016 року не може відшкодовуватись Управлінням праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, оскільки вина Управління не доведена. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed