Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

08.12.2021 [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до Турківської дитячої музичної школи Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ освіти, культури і туризму Турківської міської ради, в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ Турківської дитячої музичної школи Турківської міської ради Самбірського району Львівської області № 35/к від 08.11.2021 про відсторонення її від роботи, поновити на роботі з 08.11.2021 та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 19544,70 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що повідомленням від 27.10.2021 №3 Турківської дитячої музичної школи Турківської міської ради Самбірського району Львівської області її доведено до відома, що з 08.11.2021 на період дії карантину, встановленого КМУ, щеплення від COVID-19 є обов`язкове, відповідач просив надати документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення, або довідку про абсолютні протипоказання та, якщо не надасть такі до 08.11.2021, то буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати. Оскільки вона відмовилась пройти таке щеплення, тому наказом №35/к від 08.11.2021 була відсторонена від роботи. Вважає, що цей наказ є незаконним, оскільки нормами КЗпП України не передбачено повноваження відповідача на відсторонення позивача від роботи з підстав відсутності щеплення від COVID-19. Позивач зазначає, що виключно Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлюється перелік обов`язкових щеплень. І цим Законом щеплення від COVID-19 не встановлено як обов`язкове. Відсторонення через відсутність щеплення від COVID-19 є обмеженням прав працівника, яке можливе у випадках визначених Конституцією України та може встановлюватися виключно Законом, а відтак обмеження, яке встановлено наказом МОЗ України від 04.10.2021 №2153, постановою КМУ від 09.12.2020 №1236 із змінами, які набрали чинності 08.11.2021 є неконституційними та незаконними. Просить скасувати спірний наказ та стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 19\~544,70 грн. Ухвалою суду від 09.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 04.01.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову. Зазначено, що відстороненню позивача від роботи передувало письмове повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19. Оскільки позивач відмовилась від такого щеплення, тому наказом № 35/к від 08.11.2021 вона була відсторонена від роботи. Правовими підставами винесення такого наказу є ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказ МОЗ №2153 від 04.10.2021, яким затверджено «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», п. 41-6 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020. Відповідач вважає, що відсутнє порушення права позивача на працю, визначене ст. 43 Конституції України, оскільки за нею зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, обмеження позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини. При цьому, втручання у право на повагу до приватного життя, яке гарантоване Конвенцією з прав людини та основоположних свобод, у зв`язку з обов`язковістю щеплення, ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та є цілком необхідним у демократичному суспільстві. Тому, відповідач вважає, що вимоги позивача є безпідставними, просить в задоволенні позову відмовити повністю. 13.01.2022 представник позивача - адвокат Ісканін М.С. подала до суду відповідь на відзив, в якому заперечила доводи, викладені у відзиві. Зокрема, вказала, що у ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», у переліку обов`язкових профілактичних щеплень не включено щеплення від COVID-19, а тому і відсутні підстави для його віднесення до обов`язкових профілактичних щеплень. Саме по собі повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, на підставі якого відповідач виніс наказ про відсторонення позивача від роботи, не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує юридичного факту відмови чи ухилення позивача від обов`язкового профілактичного щеплення. Посилається на те, що встановлення обмежень права і свобод громадян підзаконним актом суперечить Конституції України, тому діюча Постанова КМУ від 09.12.2020 №1236 є незаконною і не підлягає виконанню. Крім того, позивач заперечує проти проведення будь-яких досліджень, пов`язаних з її здоров`ям та життям, у неї немає довіри до ще повністю неперевірених лікарських засобів, якими вакцинують проти коронавірусної хвороби (COVID-19). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, однак за участі її представника. У судовому засіданні представник позивача адвокат Ісканін М.С., яка бере участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов підтримала з підстав та мотивів, які викладені в позовній заяві, відповіді на відзив. Додатково зазначила, що в ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», у переліку обов`язкових профілактичних щеплень не включено щеплення від COVID-19, а тому і відсутні підстави для його віднесення до обов`язкових профілактичних щеплень. Вважає, що спірний наказ підлягає скасуванню, оскільки ст. 46 КЗпП України містить вичерпний перелік підстав для відсторонення. Також вказала, що позивачу не було надано можливості працювати дистанційно. Позивач відмовилась від щеплення проти COVID-19, оскільки таке визнано клінічним випробуванням, а позивач не бажає брати участь в медичних експериментах. Просила позов задовольнити повністю. У судовому засіданні представник відповідача Турківської дитячої музичної школи Турківської міської ради Самбірського району Львівської області директор школи Білинська Т.С. позов не визнала повністю з підстав та мотивів, які викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково надала пояснення про те, що позивача як працівника позашкільної освіти відсторонено від роботи правомірно, оскільки нею не було надано підтвердження про те, що вона вакцинована, не представлено довідки щодо протипоказань до вакцинації. Зазначила, що з урахуванням специфіки позашкільної освіти, дистанційна робота є невиправданою, адже викладачі, зокрема і позивач, навчають гри на музичних інструментах, що потребує безпосереднього контакту з учнями. Зазначила, що профілактичне щеплення проти COVID-19 не є примусовим, як вважає позивача, а є обов`язковим і позивач скористалась своїм правом відмовитись від такого. Окрім цього, позивач, як працівник школи, має не лише права, а й обов`язки, а тому невиконання нею вимог закону, порушує права інших учасників освітнього процесу. Відсторонення позивача відбулось з дотриманням вимог закону, тому просить у задоволенні позову відмовити повністю. У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Відділу освіти культури і туризму Турківської міської ради Кудрич Д.В. позов не визнав, підтримавши позицію відповідача. Вважає, що відсторонення позивача передбачено законом, а тому дії відповідача є правомірними. Просив у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши доводи та заперечення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] працює викладачем Турківської дитячої музичної школи Турківської міської ради Самбірського району Львівської області. Як видно з Повідомлення Турківської дитячої музичної школи про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 27.10.2021 №3 позивач [PERSON] була повідомлена про обов`язкове щеплення від COVID-19 з 08.11.2021 на період дії карантину. Запропоновано [PERSON] до 08.11.2021 надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання. Роз`яснено, що якщо до цієї дати вона не надасть один із таких документів, то 22.11.2021 буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП України та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Позивач [PERSON] проставила власноручний підпис про те, що: «Ознайомлена, але не згідна». Відповідно до наказу директора Турківської дитячої музичної школи Турківської міської ради Самбірського району Львівської області [PERSON] №35/к від 08.11.2021, відсторонено від роботи [PERSON] , викладача Турківської ДМШ з 08.11.2021, на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати. Підстава: повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 [PERSON] від 27.10.2021 № 3. Позивач [PERSON] проставила власноручний підпис у цьому наказі про те, що: «Ознайомлена, але не згідна, так як наказ є незаконним». 08.11.2021 позивач [PERSON] разом із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до директора Турківської ДМШ [PERSON] із колективною заявою про вчинення певних дій, в якій просили скасувати незаконні накази про їх відсторонення від роботи через неподання сертифікату про щеплення від COVID-19, припинивши порушення їх основоположних конституційних прав на працю та заробітну плату. Відповідно до довідки № 253 від 23.11.2021, яка видана Відділом освіти культури і туризму Турківської міської ради, загальна сума доходу [PERSON] за період травень 2021-жовтень 2021 становить 114 709,19 грн. Позивач вважає дії відповідача щодо відсторонення від роботи незаконним та такими, що порушує її конституційні права. Відповідач зазначає, що відсторонення позивача від роботи є правомірним, а втручання в її права на працю та приватне життя таким, що відбулось на законних підставах, переслідувало легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві. Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з таких мотивів та норм закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова № 1236) (в редакції від 08.11.2021 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2021 р. продовжено на території України карантин. З метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, Наказом Міністерства та охорони здоров`я України № 2153 від 04.10.2021 (далі Наказ МОЗ №2153), затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають, зокрема, працівники закладів вищої, післядипломної, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальної, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форм власності (п. 3 Переліку). Міститься також застереження: * «В разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року № 2070)». На підставі вказаного вище Наказу МОЗ №2153 внесені відповідні зміни і до Постанови № 1236. Так, Постановою Кабінету Міністрів України № 1096 від 20.10.2021, яка набрала чинності з 08.11.2021, внесено зміни до Постанови № 1236 та доповнено пунктом 41-6, згідно з яким на керівників державних органів, керівників підприємств, установ та організацій покладено обов`язки забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим\~наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153\~(далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до\~статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої\~статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» \~та частини третьої\~статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяти до відома, що на час відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням ч.1\~ст.94 КЗпП України, ч.1\~ст.1 Закону України «Про оплату праці»\~та ч.3\~ст.5 Закону України «Про державну службу». Відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Відповідно до ч.1\~ст.46 КЗпП України\~відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно з\~вимогами п.\~а,\~б ст.\~10\~Закону України\~«Основи законодавства\~України про\~охорону здоров`я» (далі Закон №\~2801-XII) громадяни України зобов`язані піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Згідно з\~положеннями ч.\~1\~ст.\~12 Закону\~України «Про\~захист населення\~від інфекційних\~хвороб» (далі Закон № 1645-ІІІ) визначено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я ( ч. 2 ст. 12 Закону 1645-ІІІ). Відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. Відтак, з аналізу наведених вище нормативно-правових актів видно, що відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим, належить до інших передбачених законодавством випадків, які є підставою для відсторонення від роботи згідно з положеннями ст. 46 КЗпП України. У ході розгляду справи суд з`ясував, що позивач була відсторонена від роботи з 08.11.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 або надання довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 р. № 595 або настанням інших підстав передбачених чинним законодавством, без збереження заробітної плати. При цьому, суд встановив, що відсторонюючи позивача від роботи, відповідач діяв у межах повноважень та згідно з законом. Так, відповідачем дотримано вимог щодо повідомлення позивача про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 з 08.11.2021 та відсторонення її від роботи в разі неподання нею до 08.11.2021 документа, що підтверджує наявність такого профілактичного щеплення проти COVID-19 або ж документа про абсолютні протипоказання до проведення профілактичного щеплення проти COVID-19. Позивач не надала відповідачу документа на підтвердження того, що вона вакцинувалася, також не надала медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Відтак, позивач відмовилася від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, що підтвердила у судовому засіданні представник позивача. При цьому, позивач була обізнана з наслідками такої відмови. За таких обставин, відповідач, діючи з дотриманням покладених на нього обов`язків згідно з вимогами п. 46-1 Постанови № 1236 (в редакції від 08.11.2021 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) правомірно, на підставі ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказу Міністерства охорони здоров`я №2153 від 04.10.2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відсторонив позивача від роботи шляхом видання наказу № 35/к від 08.11.2021, який довів до відома позивача. Щодо доводів та аргументів позивача про те, що у зв`язку з відстороненням від роботи відповідачем порушено її права, передбачені ст. 3, 28, 43 Конституції України, то суд оцінюючи їх, зазначає таке. Так, у статті 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я визнаються найвищою соціальною цінністю. У положеннях абзацу 2 статті 28 Конституції України визначено, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. А відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Зобов`язання держави в галузі прав людини - це невтручання держави у сферу індивідуальної свободи, повага до прав людини, їх забезпечення, захист та сприяння їх реалізації, а також вживання державою усіх можливих заходів для уникнення порушень прав людини, захист від таких порушень. На початку 2020 року у світових масштабах, в Україні зокрема, відбулось поширення нового захворювання COVID-19, спричиненого коронавірусом SARS-CoV-2. З метою запобігти поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, забезпечити від ризику хвороби захист життя, здоров`я людей, державою Україна на законодавчому рівні було вжито ряд лікувально-профілактичних та обмежувальних заходів, які торкнулись багатьох важливих сфер життя людей. Зокрема, для забезпечення навчального процесу в 2020-2021 роках, Наказом Міністерства охорони здоров`я №2153 від 04.10.2021 було затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, серед яких є працівники позашкільної освіти, яким є і позивач у справі. Водночас, з боку держави збережено право кожного працівника, професія якого внесена до цього Переліку, зокрема і позивача, на вибір: пройти таке профілактичне щеплення, чи відмовитись. У разі ж відмови, ухилення працівника від такого щеплення, вступає в дію чинна норма закону, зокрема ст. 46 КЗпП України, яка надає право роботодавцю відсторонити від роботи такого працівника. Отже, встановлення обов`язкового профілактичного щеплення в умовах коронавірусної хвороби (COVID-19), як умови подальшої реалізації позивачем її права на працю, має ознаки обмеження такого права з боку держави. Окрім цього, вимога щодо необхідності вакцинуватись від коронавірусної хвороби (COVID-19) є втручанням у приватне життя позивача, яке закріплене у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція). Водночас, у ч. 2 ст. 8 Конвенції визначено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Обмеження прав людини це допустиме міжнародним правом та/або внутрішньодержавним правом втручання в права і свободи людини, які відповідають вимогам законності, необхідності, доцільності і співрозмірності цілі, яка переслідується. Відтак, суду, з урахуванням конкретних обставин цієї справи, необхідно з`ясувати правомірність втручання в права позивача, а саме, чи таке втручання відбулось згідно з законом, чи переслідувало легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві. Так, щодо вирішення питання про те, чи втручання у права позивача відбулись згідно з законом, суд зазначає, що питання обов`язкових профілактичних щеплень, зокрема проти COVID-19, на законодавчому рівні достатньо та детально врегульовано ст. 12 Закону України «Про захист від інфекційних хвороб», ст. 5, 27, п.2-3 Прикінцевих положень Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 10 «Основи законодавства України про охорону здоров`я». Згідно з\~положеннями ч.\~1\~ст.\~12 Закону\~України «Про\~захист населення\~від інфекційних\~хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 12 вказаного Закону, працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Аналогічні за своїм змістом положення містить і ст. 27 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». У відповідності\~до вимог\~ст.12 Закону\~України «Про\~захист населення\~від інфекційних\~хвороб» центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я - Міністерством охорони здоров`я України 04.10.2021 видано Наказ від № 2153, яким було затверджено перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. До цього переліку увійшли, зокрема, працівники позашкільної освіти, яким є позивач у справі. Відтак, обов`язковість проходження профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 позивачем, як працівником закладу позашкільної освіти, є чітко передбачена національним законодавством. Отже, суд вважає, що за конкретних обставин справи, дотримана вимога щодо міри втручання з боку держави у права позивача «відповідно до закону». При цьому, зазначені вище Закони є загальнодоступними, зрозумілими щодо наслідків невиконання їх норм та вимог в частині відмови, ухилення від проходження профілактичних щеплень. З урахуванням викладеного, суд відхиляє твердження позивача про те, що норми вказаних вище Законів стосуються лише профілактичних щеплень проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу, оскільки у положеннях ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист від інфекційних хвороб», ст. 27 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» зазначено також про «інші інфекційні захворювання», «окремі особливо небезпечні інфекційні захворювання». Водночас, у ст. 46 КЗпП України закріплено право роботодавця на відсторонення від роботи працівника також « в інших передбачених законодавством випадках», до яких, власне, і належить відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим, що в свою чергу передбачено в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Тому доводи позивача в цій частині суд також відхиляє як безпідставні. У розрізі визначення того, чи обмеження прав позивача у цій справі відповідають необхідності, мають на меті законні цілі та є виправданим у демократичному суспільстві, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я є найвищою соціальною цінністю. Водночас, як зазначено в ст. 4 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», серед основних принципів охорони здоров`я в Україні є визнання охорони здоров`я пріоритетним напрямом діяльності суспільства і держави, одним з головних чинників виживання та розвитку народу України; забезпечення пріоритету загальнолюдських цінностей над класовими, національними, груповими або індивідуальними інтересами, попереджувально-профілактичний характер у сфері охорони здоров`я. Ціллю законодавства України у сфері охорони здоров`я, є, зокрема, захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. При цьому, інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави Україна в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян, зокрема, у впровадженні обов`язкової вакцинації для певної категорії людей задля боротьби за громадське здоров`я, збереженні нації, запобіганні поширенню хвороб. Відтак, на переконання суду, мета з якою встановлені обмеження, пов`язані в недопущенням поширенню в навчальному 2020-2021 році коронавірусної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, яке згідно наказу МОЗ від 19.07.1995 № 133 зі змінами належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби, обов`язкові профілактичні щеплення працівників освіти від COVID-19, є виправданою та необхідною, адже відповідає цілям захисту здоров`я учасників освітнього процесу, при цьому, як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і таким чином, знаходиться в групі високого ризику інфікування. Принцип важливості суспільних інтересів, охорона здоров`я учасників освітнього процесу, в першу чергу дітей, за таких обставин, превалює над особистими інтересами та правами позивача. Держава реалізувала свій позитивний обов`язок щодо забезпечення пріоритетності охорони здоров`я в суспільстві та захисті життя людей від коронавірусної хвороби (COVID-19), яка має здатність швидко поширюватись серед населення та може призводити до летальних випадків. Необхідність проходження обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 для працівників позашкільної освіти, що визначено на законодавчому рівні, є обґрунтованою вимогою з боку держави, спрямованою на запобігання негативних наслідків цієї хвороби. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що за обставин спірних правовідносин, права позивача хоча й зазнали обмеження в умовах коронавірусної хвороби COVID-19 (проходження обов`язкового профілактичного щеплення), однак такі обмеження з боку держави є здійснені «відповідно до закону», переслідують легітимну мету запобігти поширенню хвороби COVID-19 та є необхідними в демократичному суспільстві, так як спрямовані на забезпечення охорони життя, здоров`я як учасників освітнього процесу, так населення загалом з метою забезпечення колективного імунітету. Твердження представника позивача про те, що вакцинація проти COVID-19 є клінічним дослідженням, експериментом, що вакцина не сертифікована, а тому її застосування не має бути примусовим, суд до уваги не приймає, оскільки в суді не знайшов свого підтвердження факт примусу до проведення вакцинації, так як мала місце лише вимога щодо обов`язкового профілактичного щеплення. При цьому, позивач скористалася правом вибору і відмовилася від вакцинування. Аргументи представника позивача про відсутність підстав застосовувати до [PERSON] відсторонення, оскільки відповідач не забезпечив можливості працювати дистанційно, суд відхиляє як неспроможні, оскільки переведення працівника на надомну або дистанційну роботу є не обов`язком, а правом роботодавця, яке реалізується за певних передбачених законом умов, а не у випадку відсторонення від роботи як певна альтернатива. Окрім цього, суд приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що з урахуванням специфіки роботи викладача музичної школи, який працює безпосередньо з учнем та інструментом, дистанцій форма навчання є невиправданою. У відповідності до п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України суд не вважає за доцільне наводити мотиви щодо інших доводів позивача, оскільки такі є явно необґрунтованими. Відтак, дослідивши фактичні обставини в цій справі, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відсторонення позивача від роботи ґрунтувалось на вимогах закону та здійснено в спосіб, передбачений законом, а тому порушення прав позивача суд не встановив. Підстав для поновлення позивача на роботі не має, оскільки відсторонення є лише тимчасовим припиненням виконання працівником трудових обов`язків, а не його звільнення. Беручи до уваги те, що під час відсторонення працівник тимчасово не виконує роботу і в цей період заробітна плата не виплачується, тому підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як просить позивач, не має. З урахуванням викладеного, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed