Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона, разом зі своїм батьком [PERSON] , на праві приватної власності є співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В належній їй квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який фактично не проживає за вказаною адресою останні декілька років. Речей відповідача у належній позивачу квартирі немає, станом квартири відповідач не цікавиться, не сплачує комунальні платежі та не приймає участі у ремонті вказаного житла. Відповідач на теперішній час проживає за іншою адресою, невідомою позивачу. Відповідач не є членом сім`ї позивача та не є наймачем. А тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання\~не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимогст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно копії свідоцтва про право власності на житло від 09 листопада 1994 року, виданого на підставі наказу № 23 від 09 листопада 1994 згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 листопада 2021 року сері НРК № 467116, позивач разом зі своїм батьком [PERSON] є співвласниками в рівних долях квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки № 321, виданої позивачу [PERSON] Біловодською селищною радою Луганської області, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту підтвердження не проживання особи № 168 від 03 вересня 2021 року, складеного старостою Новолимарівського старостинського округу Юрченко С.М. за підписами сусідів [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] в квартирі позивача не проживає з листопада 2019 року. Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач [PERSON] не є членом її сім`ї, та з листопада 2019 року не проживає у належній її квартирі, тому втратив право користування вказаним житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в квартирі, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. У відповідності до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння,користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383\~Цивільного кодексу\~України та ст.\~150\~ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом родини позивача, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживає з листопада 2019 року, особистих речей там не має, обов`язки щодо утримання квартири і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в цьому житловому приміщенні чинить перешкоди власнику позивачу [PERSON] у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень\~ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про примусове знаття з реєстраційного обліку відповідача суд зазначає наступне. Вирішуючи позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку за даною адресою, суд виходить з того, що повноваження реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання до компетенції суду не належать. Такі повноваження, відносно с. Новолимарівка, віднесені до компетенції Біловодської селищної ради Луганської області. Відповідно до ст.7 Закону України«Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи,крім інших підстав здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. П. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженихпостановою КМУ від 02 березня 2016 року за № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, визнання в судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації за такою адресою. На підставі викладеного,суд приходить до висновку,що у задоволенні позовної вимоги, щодо зняття з реєстраційного обліку [PERSON] необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial