Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Адвокат Пересадько В.О. звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного спільного проживання, в якій просить суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка с-ще. Успенка Лутугінського району Луганської області, постійно спільно проживала однією родиною разом із [PERSON] , [INFO] , громадянином України, уродженця сще.\~Успенка, Лутугінського району, Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , з 2004 року та по момент його смерті, яка настала [INFO] . В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що у смт.\~Успенка Лутугинського р-ну Луганської області, разом з нею проживав [PERSON] , [INFO] , з яким вона перебувала у фактичному шлюбі. Вони не реєстрували шлюб у відповідних органах, але згідно ч. 2 ст.. 3 СК України «Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки», тобто у них з [PERSON] була фактична сім`я. Інших родичів окрім неї [PERSON] не мав. Вони з [PERSON] у паспорті зареєстровані за різними адресами: її адреса реєстрації [ADDRESS] , [PERSON] [ADDRESS] , але мешкали весь час за адресою: [ADDRESS] . Вони з [PERSON] з 2004 року мешкали разом та перебували у фактичному шлюбі, але не реєстрували його в уповноважених органах. Весь цей час [PERSON] називав та вважав її своєю дружиною, а я також називала та вважала його своїм чоловіком. Вони мешкали однією родиною, мали спільний бюджет і вели спільне господарство та побут за адресою: [ADDRESS] . Їхні сусіди, копії показань та документів яких додаються, також підтверджують факт їхнього з [PERSON] спільного мешкання однією родиною. [INFO] [PERSON] помер. Поховання вона здійснювала за власний рахунок. Після поховання чоловіка на підставі рішення Старобільського районного суду Луганської області, 20.12.2021 року їй було видано свідоцтво про смерть [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась деяка спадщина, Старобільської ДНК, роз`яснила їй, що вона не може вважатися такою, що вже прийняла спадщину шляхом спільного мешкання на момент смерті зі спадкодавцем, тому що вони зареєстровані за різними адресами, а довідки, які свідчать про їхнє спільне мешкання, не є дійсними, тому що були видані на тимчасово непідконтрольній Україні території, вона не може надати довідку відповідного зразка форми 3, тому що вони з чоловіком мешкали на тимчасово непідконтрольній Україні території. Про їхнє спільне мешкання разом із [PERSON] з 2004 року та по момент його смерті свідчать довідки, видані в так званій «ЛНР», та також покази свідків, копії показань та документів яких надаються. Тому просить суд задовольнити її заяву у повному обсязі. У судове засідання заявник [PERSON] , представник заявника [PERSON] , не з`явилися, в заяві просили справу розглянути за їх відсутності, заяву підтримують у повному обсязі. Заінтересована особа Старобільська державна\~нотаріальна конторау судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд заяви за їх відсутності, не заперечують проти задоволення заяви. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії паспорту серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , уродженка с-ще. Успенка Лутугінського району Луганської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в смт. Успенка Луганської області. Відповідно до копії паспорту серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідок [PERSON] на дань смерті [PERSON] , яка настала [INFO] проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації. Відповідно до копії пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , вони були сусідами [PERSON] та [PERSON] , з якими познайомилися з 2004 року, які проживали за адресою: [ADDRESS] . Вели сумісне господарство, за життя померлий називав їх родиною, а заявницю дружиною. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. \~\~\~\~\~\~ Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. \~\~\~\~\~\~ Згідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно\~ст. 319 ЦПК України\~у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. \~ \~ \~ \~Відповідно ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.5 ч.2 ст.\~293\~ЦПК\~України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року тощо. За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків. Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов`язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Оцінюючи ксерокопію довідки про фактичне проживання, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що заявник [PERSON] фактично постійно спільно проживала разом із [PERSON] однією родиною з 2004 року по момент його смерті, яка настала [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Встановлення факту постійного спільного проживання заявника однією родиною з 2004 року із померлим, має для неї юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після його смерті. В інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник документально не може підтвердити факту постійного спільного проживання однією родиною з [PERSON] на момент його смерті. Таким чином, суд вважає заяву адвоката Пересадько В.О. в інтересах [PERSON] , заінтересована особа: Старобільська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного спільного проживання такою, що підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved