Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

В вересні 2021 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 12000 доларів США, що в еквіваленті складає 320200 грн. та 20000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 23.06.2020 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів. Відповідно до розписки від 23.06.2020 року, відповідач отримав у позику грошові кошти у розмірі 8000 доларів США від позивача та зобов`язався їх повернути у строк до 23 липня 2020 року. Розписка від 23 червня 2020 року була підписана у присутності свідка [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] була присутня під час отримання грошей відповідачем 23.06.2020 року. Проте, відповідач не виконав грошові зобов`язання за договором, борг у визначений строк не сплатив, в зв`язку з чим. позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. 15.06.2020 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів. Відповідно до розписки від 15.06.2020 року відповідач отримав у позику грошові кошти у розмірі 4000 доларів США від позивача та зобов`язався їх повернути у строк до 30 червня 2020 року. Розписка від 15 червня 2020 року була підписана у присутності свідка [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] була присутня під час отримання грошей відповідачем 15.06.2020 року. Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування зобов`язання. Проте, відповідач не виконав грошові зобов`язання за договором, борг у визначений строк не сплатив, в зв`язку з чим, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. 29.06.2020 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів. Відповідно до розписки від 29.06.2020 року відповідач отримав у позику грошові кошти у розмірі 20000 грн. від позивача та зобов`язався їх повернути у строк до 14 липня 2020 року. Проте, позичальник не виконав грошові зобов`язання за договорами, борг у визначений строк не сплатив, в зв`язку з чим позивач, змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Борг відповідача станом на дату звернення до суду з позовною заявою перед позивачем становить: 8000 доларів США, що в еквіваленті 213 280,00 грн. за розпискою від 23.06.2020 року, 4000 доларів США, що в еквіваленті 106 920,00 грн. за розпискою від 15.06.2020 року та 20 000,00 грн за розпискою від 29.06.2020 року. Відповідач на телефонні дзвінки від позивача не відповідає, зустрічі з позивачем уникає. У зв`язку з чим, відповідач має загальний борг перед позивачем у сумі, що складає 340 200,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, а позовні вимоги задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що 15.06.2020 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] суму в розмірі 4 000 доларів США та зобов`язався вернуть дану суму та додатково 600 доларів в строк до 30.06.2020 року (а.с. 7). 23.06.2020 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] суму у розмірі 8000 доларів США та зобов`язався повернути суму та додатково 20% в строк до 23.07.2020 року (а.с. 8). Також, 29.06.2020 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] суму в розмірі 20 000,00 грн. на строк на два тижні до 14.07.2020 року та зобов`язався вернуть дану суму плюс 30 % (а.с. 7). Вказані вище розписки було підписано особисто [PERSON] , [PERSON] та у присутності свідка [PERSON] . Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17. Як вбачається із матеріалів справи між сторонами, 15.06.2020 року, 23.06.2020 року, 29.06.2020 року, укладено договори позики, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками. Таким чином, договори позики між сторонами, відповідно до положень ст. 204 ЦК України, є укладеними та правомірними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом і вони не визнані судом недійсними. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частинами третьою, четвертою ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Дослідивши розписки, які наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що вони як документи, що підтверджують боргові зобов`язання, містять умови отримання позичальником в борг грошових коштів із зобов`язанням про їх повернення до 30.06.2020 року за борговою розпискою від 15.06.2020 року, до 14.07.2020 року за борговою розпискою від 29.06.2020 року та до 23.07.2020 року за борговою розпискою від 23.06.2020 року. Доказів того, що відповідач сплатив борг (розписки про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі) матеріали справи не містять. Враховуючи наявність боргового документа у позикодавця (позивача) суд вважає зобов`язання не виконаними. Таким чином, вимоги позивача про повернення основної суми боргу за розписками від 15.06.2020 року, від 29.06.2020 року та 23.06.2020 року підлягають до задоволенню. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом . Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відповідно до правової позиції, викладеній в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 740/4842/15-ц (14-80цс20) за грошовим зобов`язанням, вираженим у договорі в гривні із зазначенням еквіваленту в іноземній валюті, сума, яка підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову (заяви про збільшення позовних вимог) або на день ухвалення судового рішення (якщо позивачем сформульовано саме таку вимогу стягнути суму заборгованості у гривневому еквіваленті за курсом іноземної валюти на дату ухвалення судового рішення), і якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З аналізу зазначеної правової позиції вбачається, що позивачу під час пред`явлення до суду позову надається право визначення грошової суми за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову або на день ухвалення судового рішення. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договорами позики у гривнях, як того просить позивач, що в еквіваленті за офіційним курсом долара США до національної валюти, встановленим Національним банком України на дату ухвалення судового рішення (09.02.2022 року) становить 335 543,00 грн. (офіційний курс гривні до долара США 27,9619) (12 000 доларів США * 27,9619). Позивач звернувся з вимогою про стягнення заборгованості в сумі 12 000,00 доларів США, що еквівалента сумі в гривнях у розмірі 320 200,00 грн. Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до вимог ч.2 статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення суми в доларах підлягають задоволенню в розмірі заявлених позовних вимог, що становить 320 200,00 грн. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі: 12000 доларів США, що в еквіваленті складає 320 200,00 грн. та 20 000,00 грн. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів слідує стягнути судовий збір в сумі 3 402 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved