Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

30.11.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсними заяв [PERSON] та [PERSON] від 17.10.2010 року про відмову від прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] , визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом (по 1/4 частині після смерті батька та матері). Вподальшому позивач відмовився від позовних вимог про визнання за ним права власності на ј частину будинку в порядку спадкування після смерті батька. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті, відкрилась спадщина, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 06.02.1997 року, а також земельна ділянка, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту про право власності № ДН 059825. Спадкова справа № 358 за 2010 рік після смерті [PERSON] заведена на підставі заяви відповідача [PERSON] про прийняття спадщини. За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого заповідав своє майно синам у рівних частинах. Він та його мати [PERSON] (дружина спадкодавця) 10.09.2010 року склали заяви про відмову від спадщини за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку на користь відповідача [PERSON] . Від спадщини за законом на будинок ані він, ані його мати не відмовлялися, проте в силу незнання законодавства [PERSON] не звертався із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] на момент смерті чоловіка проживала та була зареєстрована з ним за однією адресою, а отже вважається такою, що прийняла спадщину. Постановою нотаріуса від 09.12.2021 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батька [PERSON] у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини Відповідач 16.11.2010 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька тільки на земельну ділянку, а із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на будинок в той час не звертався. В даному будинку продовжувала жити після смерті чоловіка [PERSON] . Між сторонами та їх матір`ю існувала усна домовленість, що земельна ділянка батька перейде у власність одному сину, а земельна ділянка матері перейде у власність іншому сину. З огляду на цю домовленість ним та його матір`ю і були складені відмови від прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки. Складаючи дані заяви, вони не розуміли, що законодавством не передбачена відмова тільки від частини спадщини і, відмовляючись від частини спадщини, вони, самі того не розуміючи відмовилися від усієї спадщини, залишеної після смерті [PERSON] . Підтвердженням нерозуміння суті відмови є і сам текст заяв, засвідчений секретарем Багатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області Тимощенко Л.І. Вважає, що в тому разі, якщо секретарем було роз`яснено наслідки такої відмови, то і складалася вона б стосовно всього майна, а не його частини. Про бажання відповідача оформити будинок на себе він дізнався після звернення відповідача до суду з позовом про визнання за ним права власності на будинок вцілому. Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 03.09.2021 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, право власності визнано за позивачем на 1/2 частину спірного житлового будинку. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з того, що спірний житловий будинок перебував у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , яким належало по 1/2 його частині. Під час відмови від прийняття спадщини після смерті батька і він, і мати, відмовляючись від прийняття спадщини, помилились щодо обставин, які мають істотне значення. Отже, позивач вважає, що є підстави для визнання заяв про відмову від прийняття спадщини, які складені [PERSON] та [PERSON] , недійсними з огляду на приписи ст. ст. 229 - 233 ЦК України. Також позивач зазначив, що оскільки його заява про відмову від прийняття спадщині може бути визнана недійсною, тому він мав право на спадкування своєї частки після смерті його батька на підставі статті 1241 ЦК України, а тому вважає причину пропуску строку прийняття ним спадщини, у зв`язку з наявністю відмови від прийняття спадщини, поважною, оскільки така заява не відповідала його волевиявленню, через що [PERSON] був позбавлений можливості прийняти спадщину у встановленому законом порядку. Тому вважає, що причина неприйняття спадщини у встановлений строку була пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для прийняття спадщини, а факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. [INFO] померла його та відповідача мати [PERSON] . За життя вона склала заповіт від 16.09.2016 року, який, на її прохання, виготовлено секретарем виконкому Багатирської сільської ради, яким вона заповіла йому (позивачу) належну їй на праві особистої приватної власності земельну ділянку згідно Державного акту на право власності ДН № 059826. Даний заповіт складений вже після того, як земельна ділянка після смерті чоловіка була оформлена на відповідача, що також свідчить про бажання встановлення майнової рівноваги між синами та є підтвердженням домовленості про рівний розподіл майна подружжя між дітьми. Крім того, до спадкової маси входить Ѕ частина спірного будинку по [ADDRESS] . Він своєчасно прийняв спадщину після смерті матері, проте отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після її смерті на ј частину спірного будинку він не може, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на будинок, в зв`язку з чим постановою державного нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва на частину будинку після смерті матері. Зазначене змушує його звернутись до суду. Судові витрати, понесені ним за звернення до суду з даною позовною заявою, просить стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 02.12.2021 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали. Ухвалою від 17.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. За клопотанням представника позивача витребувано копії спадкових справі після смерті [PERSON] та [PERSON] 04.01.2022 року надійшов відзив на позов, в якому відповідач в особі його представника позовні вимоги не визнав та зазначив, що як [PERSON] , так і [PERSON] при написанні заяв про відмову від прийняття спадщини було роз`яснено, що така відмова є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана у строк, встановлений для її прийняття. Секретарем сільської ради їм було роз`яснено юридичні наслідки такої відмови. Правом на відкликання заяви вони не скористались. При цьому зміна думки щодо відмови від спадщини в зв`язку з невиконанням певних домовленостей у подальшому особою (майже через 10 років), на користь якої здійснена така відмова, не може бути достатньою обґрунтованою підставою для визнання такої відмови недійсною. Вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Також зазначила, що на час звернення позивача з даним позовом спадкове майно після смерті [PERSON] відсутнє, оскільки рішенням суду на належну йому Ѕ частину спірного будинку визнано право власності за відповідачем [PERSON] та проведена державна реєстрація. При цьому позивач не ставить питання про скасування державної реєстрації права власності за відповідачем. Вважає, що причини, на які позивач посилається як на підставу для визначення додаткового строку, не можуть бути визнані поважними. Тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 191-195). 10.01.2022 р. від позивача в особі його представника надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що неправильне сприйняття фактичних обставин правочину при підписанні заяви про відмову від прийняття спадщини полягає в тому, що при підписанні заяви вони вважали, що відмовляються лише від земельної ділянки, а не від будинку. І про цю помилку він дізнався лише після подання позову відповідачем. Оскільки право власності зареєстровано на Ѕ частину будинку, а тому вважала що на даній стадії відсутня необхідність заявлення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності на Ѕ частину будинку, яка належала [PERSON] (а.с. 202-204). Ухвалою суду від 12.01.2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, за клопотанням представника позивача витребувано копію заповіту [PERSON] та задоволено клопотання про виклик та допит свідка [PERSON] . Ухвалою суду від 18.02.2022 р. прийнято відмову позивача від частини позовних вимог та закрито провадження по справі в цій частині. Позивач, його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов. Щодо визнання за позивачем права власності на ј частину будинку після смерті матері зазначила, що позивачем не було надано нотаріусу всіх необхідним для отримання свідоцтва про право на спадщину документів, а тому вважала, що позивач не мав наміру дійсно отримати спадщину. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.10.1967 року, актовий запис № 37 (а.с. 28). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16 вересня 2021 року, виданого повторно Покровським відділом ДРАЦС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 24). Згідно довідок виконавчого комітету Багатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 26.08.2021 року та 20.09.2021 року, на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , разом з ним проживала і була зареєстрована його дружина [PERSON] (а.с. 31-32). Відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 06.02.1997 року, виданого Великоновосілківською райдержадміністрацією, будинок за адресою [ADDRESS] , належить [PERSON] , в цілій частині жилого будинку (а.с. 92). Отже, оскільки спірний будинок придбаний в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , він є спільною сумісною власністю подружжя, кожному з яких належить рівна частка майна, а тому після смерті [PERSON] спадщина відкрилась на Ѕ частину будинку, яка належала останньому. Зі спадкової справи № 358/2010, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що 15.09.2010 року та 16.11.2010 року з заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач [PERSON] (а.с. 59,60). 15.09.2010 року подано заяви [PERSON] та [PERSON] про відмову від прийняття спадщини за законом у вигляді земельної ділянки площею 6,380 га на користь [PERSON] , засвідчені секретарем Багатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області 10.09.2010 р. З заяв вбачається, що заявникам роз`яснено зміст п.п. 5.6 ст. 1373, п. 2 ст. 1274 ЦК України (а.с. 62, 63). Згідно витягу зі спадкового реєстру, заповіти [PERSON] не зареєстровані (а.с. 69). Постановою державного нотаріуса від 16.06.2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після смерті батька [PERSON] через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 105). Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 03.09.2021 року, справа 220/1046/21, за відповідачем [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після його батька [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 32-35). Зі спадкової справи також вбачається, що 09.12.2021 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] звернувся позивач [PERSON] в особі представника (а.с. 109). Згідно постанови державного нотаріуса Великоновосілківської нотаріальної контори Кравець С.В. від 09.12.2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , через пропуск спадкоємцем 6 місячного строку для прийняття спадщини (а.с. 51-52). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 14.12.2021 року № 290035997, право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , згідно рішення Великоновосілківського районного суду від 03.09.2021 року (а.с. 187). Оцінивши надані докази, суд зазначає наступне. У частині третій статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини першою статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно з частинами першою, п`ятою і шостою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Частиною п`ятою статті 1274 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Із заяв [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони відмовились від спадщини за законом у вигляді земельної ділянки на користь відповідача. При цьому їм було роз`яснено юридичні наслідки такої відмови, закріплені у ч. 5, 6 ст. 1273 ЦК України, відповідно до якої відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною і може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття, що відображено у тексті заяв. Отже, відмовившись від частини спадщини, [PERSON] та [PERSON] відмовились від всієї спадщини. Протягом встановленого законом строку позивач [PERSON] та його мати [PERSON] зазначені заяви не відкликали, з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , з моменту якої пройшло більше 10 років, не звертались. Посилання представника позивача на те, що підтвердженням помилки з боку [PERSON] свідчить той факт, що вона залишилась проживати у спірному будинку після смерті чоловіка, суд не приймає до уваги, оскільки [PERSON] була зареєстрована у ньому та являлась його співвласником. Один лише похилий вік [PERSON] не є достатньою підставою для визнання її відмови від спадщини недійсною. Досліджені судом заповіти також не підтверджують наявність помилки з боку позивача та його матері при відмові від прийняття спадщини, оскільки спадкування здійснювалось за законом. Крім того, прийняти спадщину чи відмовитись від неї є виключним правом спадкоємця, незалежно від волі спадкодавця. З зазначених причин не є належним доказом помилки при відмові від прийняття спадщини також показання свідка [PERSON] , дружини позивача, яка пояснила, що батьки сторін мали намір поділити майно між синам порівну, що було відображено у заповітах. Помилка внаслідок незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Суд також вважає безпідставним посилання позивача та його представника на наявність у [PERSON] права на обов`язкову частку у спадщині після смерті чоловіка, оскільки спадкування здійснювалось за законом. Діючий ЦК України, зокрема ст. 1241 ЦК, дійсно передбачає право зазначених у цій статті осіб на отримання обов`язкової части у спадщині. Проте, право на обов`язкову частку виникає при спадкуванні за заповітом. Положення цієї норми не застосовуються при спадкуванні за законом. Таким чином, достатніх, належних та допустимих доказів відмови [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини під впливом помилки на момент подання відповідних заяв позивачем, в порушення вимог ст..ст. 79, 81 ЦПК України, суду не надано, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання їх недійсними. Приймаючи до уваги вище викладене, підстави для визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини з підстав, викладених у позові, також відсутні. Крім того, на даний час право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Отже, спадкове майно після смерті [PERSON] , як на час звернення позивача з позовом до суду, так і на час розгляду справи, відсутнє. Питання про скасування державної реєстрації права власності за відповідачем позивач не ставить. Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними заяв [PERSON] та [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] та визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. З приводу позовних вимог про визнання за позивачем права власності на ј частину житлового будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері суд зазначає наступне. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.03.2021 року, виданого Великоновосілківським районним відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [INFO] померла [PERSON] , [INFO] (а.с. 23). Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй на праві власності земельну ділянку та Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS] . Зі спадкової справи № 69/2021, заведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що 24.03.2021 р. за заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] (а.с. 117). Крім того, з заявою від 28.08.2021 р. про прийняття спадщини 31.08.2021 р. звернувся [PERSON] (а.с. 142). Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її сини - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. Згідно заповіту від 16 вересня 2016 року, [PERSON] заповіла належні їй на праві особистої приватної власності земельні ділянки площею 6,380 га, та 1,82 га, розташовані на території Багатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, позивачу [PERSON] (а.с. 26). Постановою державного нотаріуса Великоновосілківської нотаріальної контори Кравець С.В. від 14.12.2021 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку будинку за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій [INFO] матері заявника [PERSON] через ненадання заявником оригіналів правовстановлюючих документів на майно (а.с. 53-54). За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі його відсутності, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 2 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, у встановлений законом строк прийняв спадщину, а також те, що на даний момент відсутня законодавчо встановлена можливість позивача надати нотаріусу правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині, а тому вважає можливим визнати за позивачем право власності на ј частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: partial