Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

В травні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що на підставі ордеру від 05.04.1968 р. № 6845 сім`ї [PERSON] , до складу якої входили його дружина [PERSON] , діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , була надана у користування квартира за адресою [ADDRESS] , яка не приватизована, знаходиться у комунальній власності. 03.11.1994 р. позивач був прописаний у цій квартирі, де також зареєстрований відповідач [PERSON] . У 2000 р. [PERSON] припинив мешкати у спірній квартирі, вивіз усі належні йому речі, не несе витрат по оплаті комунальних платежів, припинити реєстрацію проживання відмовляється, чим змушує позивача нести додаткові витрати на утримання спірного житла. Позивач просить суд з підстав, передбачених ст. 71, 72 ЖК України визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням спірної квартири як особи, що більше 15 років не користується цим житлом без поважних причин. Рішенням (заочним) Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2016 р. позов був задоволений, [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням,розташованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.29-30). Копія заочного рішення вручена відповідачу [PERSON] 23.12.2020 р.(а.с.36). 28.12.2020 р. відповідачем [PERSON] була подана заява про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2016 р., яка ухвалою суду від 07.04.2021 р. була задоволена, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2016 р. скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідачем [PERSON] наданий відзив на позов, в якому він заперечує проти задоволення заявлених [PERSON] вимог. Зазначає, що з віку 5 років після смерті батьків він залишився сиротою, був переданий під опіку [PERSON] , з яким мешкав до досягнення повноліття за адресою [ADDRESS] , при цьому у спірній квартирі мав окрему кімнату, де зберігались його особисті речі, меблі, постійно навідував спірну квартиру з опікуном, проте [PERSON] чинилися перешкоди у користуванні нею, що підтверджено численними судовими рішеннями. Після досягнення повноліття [PERSON] завіз у свою кімнату у спірній квартирі телевізор, інше майно, постійно у ній мешкав, брав участь в оплаті комунальних послуг, для чого передавав особисто [PERSON] грошові кошти. За відсутності постійної роботи у м. Запоріжжі, періодично виїздив на сезонні роботи у сільську місцевість, про що позивач був обізнаний, проте влітку 2016 р. [PERSON] скористався тимчасовою відсутністю відповідача на сезонних роботах та звернувся до суду з цим позовом, приховавши цей факт від відповідача. Протягом з 2000 р. позивачем свідомо вчиняються аналогічні дії, спрямовані на позбавлення відповідача права мешкати у квартирі за місцем реєстрації, іншого житла відповідач не має. Просить відмовити у позові у повному обсязі. В судове засідання позивач не з`явився з невідомих причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Позивачем 14.07.2016 р. була подана письмова заява про розгляд справи без його участі (а.с.26), яку він не відкликав, тому справа розглянута за відсутності позивача. У вступному слові в судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти позову у повному обсязі з підстав, викладених вище. Наголосив на тому, що спірна квартира, у якій він зареєстрований на законних підставах, є єдиним його місцем проживання, від права користування цим житлом він не відмовлявся, періодично був відсутній у зв`язку з виїздом на сезонні роботи, проте у квартирі наявні його речі, меблі, телевізор, а [PERSON] періодично отримував від нього грошові кошти на оплату комунальних послуг. Всебічно вивчивши обставини справи, оцінивши надані письмові докази у сукупності, допитавши свідків, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 6845 від 05.04.1968 року родина позивача (а.с.7), яка складалася з [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.9), його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.10), їх дітей [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.8) та [PERSON] , отримала в користування квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Вказана Квартира не приватизована і знаходиться в комунальній власності на балансі КП «ОСНОВАНІЄ». 03.11.1994 року позивач був зареєстрований у вищезазначеній квартирі, що підтверджується копією паспорта [PERSON] . Відповідно до\~ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч. 1\~ст. 77 ЦПК України\~належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як зазначено у ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Згідно із ч. 5\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підтвердження факту не проживання [PERSON] в спірному житлі з 2000 року, позивач посилається на акт обстеження квартири від 21 квітня 2016 року. В акті від 21.04.2016 року, складеним молодшим фахівцем ЦОА [PERSON] , мешканцями квартири [ADDRESS] [PERSON] , квартири [ADDRESS] [PERSON] зазначено, що зі слів сусідів та в результаті обстеження, встановлено, що [PERSON] не проживає в квартирі по [ADDRESS] з 2000 року. (а.с. 11). Судом були перевірені заперечення відповідача проти позову та за його клопотанням допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є тіткою [PERSON] , який з 1991 року і до смерті своєї матері проживав за адресою [ADDRESS] . Після смерті матері [PERSON] мешкав з опікуном до повноліття за адресою [ADDRESS] . Підтвердила, що її племінник у період з 2009-2020 року мешкав за адресою [ADDRESS] , у своїй кімнаті, в якій знаходились його особисті речі та меблі. В останнє свідок перебувала за вказаною адресою приблизно у 2016-2017 роках. Зазначає, що позивачем [PERSON] чинились перешкоди у користуванні житловим приміщенням [PERSON] , шляхом зміни замків на вхідних дверях. Зі слів [PERSON] їй відомо, що він надавав позивачу гроші на оплату комунальних послуг. Свідок [PERSON] суду пояснив, що був опікуном [PERSON] до його повноліття, неодноразово звертався до суду за захистом та відновленням прав відповідача щодо його можливості проживати у своїй кімнаті за адресою [ADDRESS] , що підтверджується судовими рішеннями, оскільки позивач чинив перешкоди щодо користування квартирою. Зазначив, що відповідач, був зареєстрований у зазначеній квартирі з моменту народження. Судом досліджено копію рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2000 року, яким скасовано розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації м. Запоріжжя № 749 від 23.02.2000 року в частині зміни договору найму житлового приміщення за адресою [ADDRESS] і укладення договору найму з [PERSON] та зобов`язано ВРЕЖО-3, ЖЕК-15 та паспортний відділ Шевченківського РВ ЗМУ України в Запорізькій області анулювати реєстрацію [PERSON] у жилому приміщенні, розташованому за адресою [ADDRESS] . В частині вимог про укладення окремого договору найму на частину квартири за вказаною адресою відмовлено (а.с. 120). Розпорядженням голови районної адміністрації № 1051 від 15.05.2001 року на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2000 року скасовано розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації № 749 від 23.02.2000 року в частині зміни договору найма житлового приміщення за адресою [ADDRESS] та укладення договору найма з [PERSON] (а.с. 122) Відповідно до копії рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2001 року, зобов`язано ВРЕЖО № 3 Шевченківського району м. Запоріжжя і паспортне відділення Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області анулювати реєстрацію [PERSON] в жилому приміщенні, розташованому за адресою [ADDRESS] . (а.с. 119). Згідно довідки ВРЕЖО № 3 від 17.05.2001 року № 358/01-05 [PERSON] 15.05.2001 року знятий з реєстрації по [ADDRESS] на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2001 року, за вказаною адресою зареєстровані станом на 15.05.2001 року [PERSON] , 1954 р.н. та [PERSON] , 1991 р.н. (а.с. 118). Судом досліджено рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2004 року, яким [PERSON] вселений у спірну квартиру та зобов`язано [PERSON] надати йому один екземпляр ключів від вхідної двері. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2005 року, усунуто перешкоди в користуванні [PERSON] жилою площею в квартирі [ADDRESS] та вселено останнього у вищезазначене житлове приміщення. (а.с. 115, 116). Як вбачається з копії акту від 24.11.2009 року, затвердженого заступником начальника ВРЕЖО № 3 за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1991 року народження, [PERSON] , 2008 року народження, [PERSON] , 1954 року народження, [PERSON] , 1976 року народження, зазначеним актом встановлено, що [PERSON] не мешкає за даною адресою з лютого 2009 року, в зазначеній квартирі відсутні його особисті речі. (а.с. 123). Відповідно до копії акту від 01.06.2011 року, затвердженого начальником ЄРЦ, за адресою [ADDRESS] , фактично проживають [PERSON] з дружиною та дочкою. [PERSON] , 1991 року народження не проживає, в останній час, оскільки родичі встановили новий замок та не пускають останнього до квартири. [PERSON] не проживає більше 30 років, що підтверджують сусіди. (а.с. 124). Як вбачається, з копії довідки від 22.08.2011 року № 6830 [PERSON] зареєстрований та мешкає за адресою [ADDRESS] . (а.с. 126). Згідно копії акту від 30.08.2011 року ВРЕЖО № 3 виходом комісії за адресою [ADDRESS] встановлено, що в кімнаті, яку займає [PERSON] , знаходяться його особисті речі, ліжко, м`який куток, телевізор, килим, кухонні приладдя. На момент перевірки [PERSON] , знаходився у займаній кімнаті разом зі своїм колишнім опікуном [PERSON] (а.с. 125). Відповідно до ч.1\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 47 Конституції України передбачено, що\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини\~і основоположних свобод закріплено право людини на повагу до свого житла. Згідно ст.\~13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч. 5\~ст. 9 Житлового кодексу Української РСР\~житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Приписами\~ст. 61 Житлового кодексу Української РСР\~ встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в у будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до положень\~ст. 163 Житлового кодексу Української РСР\~\~у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою,\~пунктами 1\~і\~5 частини третьої\~і\~частиною четвертою статті 71\~цього Кодексу. Позивачем в позовній заяві підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням визначені ст.ст.\~71,\~72 Житлового кодексу Української РСР\~. Згідно з ч. 1\~ст. 71 Житлового кодексу Української РСР\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ч. 2\~ст.71 Житлового кодексу Української РСР, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до роз`яснень, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18) зроблено висновок по застосуванню статей\~71,\~72 ЖК Української РСР\~ та вказано, що: «збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до\~статті 72 ЖК Української РСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~ 71,\~72 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК Української РСР\~строки у жилому приміщенні без поважних причин». Однак, в порушення ч.1\~ст.81 ЦПК України\~позивачем не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, що відповідач без поважних причин понад шість місяців не проживає за зареєстрованим місцем проживання. Наданий позивачем на підтвердження факту не проживання відповідача у спірній квартирі будинку по [ADDRESS] з 2000 року акт, заперечується відповідачем та спростований показами свідків. Досліджені у судовому засіданні акти, щодо фактичного проживання осіб у вищезазначеній квартирі, не підтверджують доводи позивача про відсутність [PERSON] з 2000 року у житловому приміщенні, оскільки вищезгаданими актами підтверджується наявність особистий речей відповідача та проживання останнього у зазначеній квартирі. Водночас, показами свідків та дослідженими доказами підтверджується факт того, що відповідачу [PERSON] чинились перешкоди щодо користування його жилою кімнатою з боку позивача [PERSON] . Посилання позивача на факт не проживання [PERSON] у вказаній квартирі не є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки відповідно до\~статті 71 ЖК Української РСР\~підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є не проживання понад шість місяців в житловому приміщенні без поважних причин. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, враховуючи те, що обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, були спростовані показами свідків та поясненнями відповідача, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог та відмову в їх задоволенні. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно із п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За положеннями ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п. 2 ч. 2\~ст.137 ЦПК України). В обґрунтування стягнення витрат на правничу допомогу суду надано договір про надання правової допомоги від 15.11.2021 року, акт приймання передачі послуг від 22.12.2021 року, квитанція від 22.12.2021 року. Аналізуючи вищенаведене, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. є доведеними та підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України\~у зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню з відповідача не підлягають. На підставі ст. 71,72 ЖК України, ст.12,13,76,81,141,258,259,265,353,355 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved