Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Заявник звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.06.2021 року відкрито спрощене провадження у справі. Матеріалами справи встановлено, що за адресою своєї реєстрації у Одеському (Лиманському, Комінтернівському) районі Одеської області відповідач тривалий час не проживає, місце його перебування не встановлено. Разом із тим відповідач сповіщався належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, поштовий конверт повернутий з відміткою про не проживання відповідача. Позивач подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала. Представник Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області подав письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність. Спрощене провадження може бути і заочним (ч. 2 ст. 281 ЦПК України). Це можливе, якщо належним чином сповіщений відповідач не подасть відзив, а позивач не буде заперечувати проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). Скасування заочного рішення має наслідком призначення справи до розгляду знов за правилами спрощеного позовного провадження (ст. 287 ЦПК України). Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.02.2022 року справу призначено до розгляду в заочному порядку. Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного: Позивачу належить житловий будинок [ADDRESS] , що встановлено зі змісту витягу № 236071907 від 09.12.2020 року (а.с. 7). Відповідач зареєстрований у даному будинку з 1998 року як квартирант (а.с. 25), однак не проживає у ньому у теперішній час більше року (а.с. 13). За твердженням позивача, подальша реєстрація відповідачів у належному позивачу будинку істотно порушує його право як власника. Позивач у своєму позові одночасно посилається на правила ст. ст. 391 ЦК України, ст. ст. 6, 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до частини першої\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Відтак унаслідок порівняльного аналізу статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК Української РСР\~можна зробити висновок про те, що положення вказаних норм статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статті 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК Української РСР\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року. Судом встановлені фактичні обставини та правовідносини, зокрема те, що відповідач фактично не проживає у спірному житловому приміщенні понад один рік. Оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача, то право останнього підлягає захисту в судовому порядку за правилами ст. ст. 383, 391 ЦК України. Порушене право власника має бути захищено шляхом позбавлення відповідачів права користування цим житловим приміщенням. Судовий збір за правилом ст. 141 ЦПК України у сумі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved