Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Постановою від 30.11.2020 р. Дніпровського апеляційного суду, було скасовано ухвалу від 03.06.2020 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу про визнання неподаною та повернення позивачу позовної заяви [PERSON] до Тернівського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції. 18.12.2020 р. вказана справа надійшла до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України. Ухвалою від 23.12.2020 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, позовну заяву було залишено без руху, для надання читабельних копій документів, які долучені до позову. 06.01.2021 р. до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, позивач надала копії документів, які були зазначені в ухвалі суду від 23.12.2020 р.. Ухвалою від\~21.01.2021\~відкрито провадження\~у справі\~та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 23.11.2021 залучено до участі в справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. В обґрунтування уточненого позову позивач зазначила, що Тернівським ВДВС у місті Кривому Розі 12.09.2013 за заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2/215/48/13, виданим 25.04.2013 про стягнення з [PERSON] на її користь 2168,22 грн.. 03.03.2014 винесена постанова про зупинення виконавчого провадження у зв`язку з оголошенням боржника у розшук. 17.09.2014 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10.09.2014 про скасування заочного рішення від 25.04.2013, виконавчий документ повернуто до суду. Після оскарження ухвали Тернівського районного суду про скасування заочного рішення, за рішенням апеляційного суду, сума судових витрат складала не 2168,22грн., а 1594,79грн.. В результаті бездіяльності виконавчої служби, вона втратила 573,53 грн.. 03.02.2015 держаним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень за виконавчим листом у справі №2/215/2278/14 від 11.12.2014, виданим Тернівським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з [PERSON] на її користь судових витрат в сумі 1594,79грн.; виконавчим листом у справі №2/215/1445/14 від 19.12.2014 про стягнення з [PERSON] на її користь боргу в сумі 269,10 грн., за якими ніяких виконавчих дій не проводилось та які 02.08.2015 повернуті без розгляду стягувачу. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24.10.2017 у справі №215/5096/15-ц визнано бездіяльність та неправомірні дії відділу ДВС. 25.05.2018 нею до Тернівського ВДВС подані на виконання вказані виконавчі листи, але заборгованість в сумі 1594,79грн. та 269,10грн. з [PERSON] на її користь не стягнуто і боржника в розшук не оголошено. Така ж ситуація щодо виконавчого листа від 17.08.2015 у справі№215/1098/15-ц, про стягнення з [PERSON] на її користь боргу в сумі 243,60грн., провадження за яким відкрито 24.04.2018 та в результаті бездіяльності ВДВС безпідставно повернуто стягувачу 28.07.2018. При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження 03.01.2019, виявилося, що до Покровського ВДВС було надіслано постанову про розшук [PERSON] та її майна тільки за адресою: [ADDRESS] , а за адресою: [ADDRESS] , яка була зазначена стягувачем у заяві, не надіслано та не оголошено [PERSON] в розшук до органів поліції. 26.02.2019 Тернівським ВДВС відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2/215/1026/15 від 17.08.2015 на суму боргу 243,60грн.. Всі ці виконавчі провадження Тернівський ВДВС безпідставно без виконання повторно надіслав до Покровського ВДВС, посилаючись на те, що нібито стягувач вказала у заяві, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що не відповідає дійсності. Покровський ВДВС, направив повторно на виконання всі ці постанови до Тернівського ВДВС. 17.12.2018 вона подала до Тернівського ВДВС заяву про оголошення [PERSON] у розшук, але таке подання державним виконавцем не подано та заборгованість на її користь не стягнуто. Незважаючи на рішення Тернівського районного суду м. кривого Рогу від 24.10.2017, виконавча служба бездіяла. Протягом 2 років 7 місяців виконавча служба не вселяла її в квартиру [ADDRESS] на підставі виконавчого листа від 17.08.2015 у справі №215/1098/15-ц і тільки 15.06.2018 вона була вселена у квартиру. Виконавча служба не виконувала рішення суду, посилаючись на неможливість розшукати [PERSON] , яка не відповідала на телефонні дзвінки. Натомість, [PERSON] неодноразово зверталась до ВДВС із різного роду заявами та клопотаннями. В акті державного виконавця від 15.06.2018 зафіксовано, що квартира є непридатною для проживання. За той період, що виконавча служба не вселяла її у квартиру, вона могла би здати квартиру в оренду та мати реальний дохід. Тільки за один рік і 6 місяців вона зазнала збитків (упущена вигода) на суму 14400 грн. Крім того, по квартирі велика заборгованість з комунальних послуг: за довідкою КПТМ борг за період з 01.2014 по 02.2019 складає 18873,19грн., а за довідкою ТОВ «УЮТ-2011» від 25.02.2019 борг за утримання будинку та території складає 5453,60 грн.. В результаті неправомірних дій та бездіяльності Тернівського ВДВС вона вимушена була протягом 5 років багато разів приїздити до м. Кривого Рогу для неодноразового подання виконавчих листів до виконання, ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень, відвідування судових засідань у Тернівському районному суді, їздити по відповідним інстанціям, звертатись за правовою допомогою. Також нею понесені матеріальні витрати: за розгляд справи у Тернівському суді нею сплачено 1070,40грн. судових витрат, які за рішенням суду від 24.10.2017 їй не повернуто. Додатковим рішенням від 18.01.2019 Тернівського районного суду повернуто їй 519,20 грн.. Нею затрачувались кошти на ксерокопіювання матеріалів справи. Вона має значні боги по квартирі. На відновлення комунікацій у квартирі потрібні значні матеріальні затрати. Вона неодноразово зверталась зі скаргами на дії та бездіяльність Тернівського ВДВС до «Міністерства юстиції» у Дніпропетровській області, але безрезультатно. Вона вимушена була звертатися до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу та Апеляційного суду Дніпропетровської області, так як звернення до начальника ДВС були безрезультатні. Такі обставини призводили її до нервових потрясінь, безсоння, погіршення стану здоров`я, про що свідчать медичні довідки від 12.01.2016; 13.12.2016; 22.06.2017. У неї знизився життєвий тонус і погіршилось загальне самопочуття, що негативно позначилося на її стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків. Вона зазнала не тільки матеріальної, але й моральної шкоди, яку оцінює у 50000 грн.. Просить стягнути з відповідача на її користь 14000 грн. упущеної вигоди та 50000 грн. моральної шкоди. 03.02.2021 до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що Тернівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) не згоден з доводами позивача викладеними в позові з наступних причин. По-перше, в період з 11.09.2013 по 17.09.2014 у відділі ДВС на виконанні перебувало виконавче провадження №39743523 з примусового виконання виконавчого листа №2/215/48/13, виданого 25.04.2013 Тернівським районним судом м.Кривого Рогу про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 2168,22 грн. на користь [PERSON] . Дане виконавче провадження завершене 17.09.2014 у зв`язку зі скасуванням рішення суду від 25.04.2013. Виконавчий документ та постанова про закінчення виконавчого провадження направлені до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу. По-друге, у період з 19.05.2016 по 18.06.2018 перебувало виконавче провадження №51169673 з примусового виконання виконавчого листа №2/215/1026/15 виданого 17.08.2015 Тернівським районним судом м. Кривого Рогу про вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . Дане виконавче провадження завершене 18.06.2018 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду, стягувачка вселена до квартири. По-третє, у період з 11.02.2015 по 27.07.2020 перебувало зведене виконавче провадження №59119618 з примусового виконання: - \~ \~ \~ \~виконавчого листа №2/215/1445/14, виданого 19.12.2014 Тернівським райсудом м.Кривого Рогу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат в сумі 269,10 грн.; - \~ \~ \~ \~виконавчого листа №2/215/1026/15, виданого 17.08.2015 Тернівським райсудом м.Кривого Рогу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат в сумі 243,60 грн.; - \~ \~ \~ \~виконавчого листа №2/215/2278/14, виданого 11.12.2014 Тернівським райсудом м.Кривого Рогу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат в сумі 1594,79 грн.. Так як боржник [PERSON] не проживала за адресою, вказаною у виконавчому документі по [ADDRESS] , та за іншими адресами, які стягувач вказувала у своїй заяві, які тривалий час перевірялися відділами ДВС м.Кривого Рогу. 05.07.2020 на депозитний рахунок відділу ДВС надійшли від боржника грошові кошти, які були перераховані стягувачу на зазначений нею рахунок: - \~ \~ \~ \~платіжним дорученням №5289 від 07.07.2020 витрати в сумі 269,10 грн. - \~ \~ \~ \~платіжним дорученням №5288 від 07.07.2020 витрати в сумі 243,60 грн. - \~ \~ \~ \~платіжним дорученням №5287 від 07.07.2020 витрати в сумі 1594,79 грн. Зведене виконавче провадження було завершено 27.07.2020 у зв`язку з повним фактичним виконанням. Таким чином, всі виконавчі документи, що підлягали виконанню на користь [PERSON] Тернівським відділом ДВС були виконані. (а.с.20-22). 16.03.2021 до суду надійшла відповідь позивача на відзив Тернівського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якій [PERSON] просила задовольнити її позов у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві (том 2 а.с.30-34). 22.03.2021 до суду надійшов додаток до позовної заяви, в якому позивач просить стягнути з відповідача на її користь витрати, пов`язані з відправкою кореспонденції засобами поштового зв`язку на адресу суду та відповідача (а.с.65). Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області не скористалось правом подачі письмових пояснень щодо позову. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 24.10.2017, частково задоволено позов [PERSON] до Тернівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа [PERSON] про визнання дій та бездіяльності державного виконавця неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів (справа №215/5096/15-ц). Визнано неправомірною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 03.08.2015 р. та бездіяльність державного виконавця по виконанню виконавчого листа №2/215/1445/14, виданого 19.12.2014 Тернівським районним судом м.Кривого Рогу про стягнення 269 грн. 10 коп. з [PERSON] на користь [PERSON] , та зобов`язано начальника Тернівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області скасувати вказану постанову, та відкрити виконавче провадження ВП №46314446. Визнано неправомірною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 03.08.2015 р. та бездіяльність державного виконавця по виконанню виконавчого листа №2/215/2278/14, виданого 11.12.2014 Тернівським районним судом м.Кривого Рогу про стягнення 1594 грн. 79 коп. з [PERSON] на користь [PERSON] , та зобов`язано начальника Тернівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області скасувати вказану постанову, та відкрити виконавче провадження ВП №46315150. В частині позову [PERSON] про стягнення коштів та визнання неправомірними дій та бездіяльності державного виконавця по виконанню виконавчого листа №2/215/48/13 виданого 25.04.2013 Тернівським районним судом м.Кривого Рогу про стягнення 2168 грн. 22 коп. з [PERSON] на користь [PERSON] відмовлено. (том 1 а.с.79-80). У даному\~позові позивач\~просить відшкодувати\~їй матеріальну\~та моральну\~шкоду у зв`язку з неправомірними діями та бездіяльністю Тернівського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Щодо вимоги про стягнення матеріальної шкоди (упущеної вигоди) у сумі 14400 гривень, суд вважає, що відсутні правові підстави для її задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, зокрема, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі №750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) зроблено висновок, що «відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток». Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано збитків. Тому тільки за цієї умови відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. У даному\~випадку [PERSON] \~просить стягнути\~на її\~користь 14400\~грн.,\~які,\~як вона\~зазначила,\~вона могла\~би отримати за здачу квартири в оренду за той період, що виконавча служба не вселяла її у квартиру, тобто один рік 6 місяців. Проте, позивач не довела можливості реального отримання нею доходів від здачі спірного житлового приміщення в оренду та не надала належних і допустимих доказів на підтвердження наявності такої шкоди внаслідок дій (бездіяльності) працівників виконавчої служби. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 23 ч. 1, 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через недоведенність складових цивільно-правової відповідальності за шкоду. Доводи позивача щодо вчинення відповідачем протиправних дій, що підтверджується рішенням суду, не заслуговують на увагу. Суд вважає, що дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, з боку відповідача до фізичної особи [PERSON] вчинено не було. Обставини справи свідчать про те, що звернення [PERSON] з приводу визнання дій протиправними та скасування постанов про повернення виконавчих документів стягувачу, та прийняття рішення Тернівським районним судом м.Кривого Рогу від 24.10.2017, яким скасовано постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 03.08.2015 року ВП №46314446 щодо виконання виконавчого листа №2/215/1445/14, виданого 19.12.2014, та ВП №46315150 щодо виконання виконавчого листа №2/215/2278/14, виданого 11.12.2014, свідчать про реалізацію [PERSON] оспорювання діяльності державного виконавця, і не є безумовним доказом неправомірності дій відповідача у розумінні статті 1174 ЦПК України. Сам факт скасування постанов про повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про протиправність дій відповідача та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси останньої були поновлені, та зазначені виконавчі провадження відновлені і закінчені 27.07.2020 у зв`язку з повним фактичним виконанням. Лише незгода позивача з прийнятим рішенням виконавця, яке було ним оскаржене в передбаченому законодавством порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано належних доказів, що підтверджували б отримання ним моральної та майнової шкоди, спричиненої відповідачем по справі, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до п.2 ч.2 статті 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку з відмовою у позові покладаються на позивача. На підставі\~викладеного ст. ст. 15, 23, 1174, 1176 ЦК України та

Outcome: dismissed