Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

12.10.2021 до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь відсотки у сумі 36600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він надав відповідачу кошти в сумі 3615,00 доларів США, про що відповідач власноруч написав розписку, в якій зобов`язався повернути борг до кінця 2015 року. Кошти відповідачем повернуто не було, у зв`язку з чим він звернувся з відповідним позовом до суду. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.04.2018 року по справі №487/361/18 прийнято рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення суми боргу та відсотків. Виконавчий лист за вищевказаним рішенням знаходиться на виконанні Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Рішення суду відповідачем не виконано навіть частково. У зв`язку з вищевикладеним, вимушений звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача в порядку ст. 1048 ЦК України відсотків, враховуючи облікову ставку НБУ за період з 20.09.2018 року по 20.09.2021 року. Ухвалою суду від 13.10.2021 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач до судового засідання не з`явився. Подав до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач до судового засідання не з`явився. Про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків. Відповідно до розписки від 17.02.2015 року [PERSON] зобов`язався до кінця 2015 року повернути борг у сумі 3615,00 доларів США, який позичив у [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.04.2018 року по справі №487/361/18 ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та процентів за договором позики задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 17.02.2015 року в розмірі 104256,60 грн., проценти у сумі 33193,52 грн., що разом становить 137450,12 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 1374,50 грн. Позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого розмір відсотків за користування коштами визначено на підставі ст. 1048 ЦК України, враховуючи облікову ставку НБУ за період з 20.09.2018 року по 20.09.2021 року, становить 36600,00 грн. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить суд фактично стягнути з відповідача на свою користь проценти за користування коштами в порядку ст. 1048 ЦК України. При ухваленні рішення суд зазначає наступне. У постанові Великої Палати ВС у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року заначено, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Що ж стосується нарахуванням процентів після закінчення строку дії кредитного договору, то Велика Палата ВС роз`яснила, що після закінчення строку кредитування, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суть висновків постанови у справі № 444/9519/12 полягає у тому, що неприпустиме одночасне стягнення двох видів процентів різних за своєю правовою природою: процентів за користування грошовими коштами згідно ч.2 статті 1048 і ч.2 статті 1050 ЦК України, та процентів за прострочення виконання грошового зобовязання за ч.2 статті 625 ЦК України. Також Великою Палатою ВС було прийнято постанову від 23.05.2018 року у справі № 910/1238/17, в якій було уточнені підходи по стягненню процентів що виникають з кредитних правовідносин. Зокрема, у постанові Великої Палати ВС у справі № 910/1238/17 були чітко розмежовані поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами", та "проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами". Уточнюючи правовий зміст цих термінів, у пункті 6.20 постанови у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях: перше значення - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; а друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином, наразі правова позиція Великої Палати ВС концептуально зводиться до того, що проценти які нараховуються за надані в користування грошових коштів поділяються на дві категорії: - "проценти за користування кредитом" - проценти які нараховуються в межах строку кредиту (позики) визначеного в договорі, і такі проценти розуміються як "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами", розмір яких визначається договором або законом, і які сплачуються позичальником та порядок виплати яких урегульовано ч. 1 статті 1048 та ч. 1 статті 1054 ЦК України; - "проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами" - проценти які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати яких урегульовано частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. При цьому Велика Палата ВС наголосила на тому, що у разі сплати процентів за неправомірне користування кредитом, проценти за користування кредитом за той же період часу не сплачуються. Таким чином, проценти за правомірне користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦКУ, що підтверджується висновками Великої палати ВС (пункти 48-55 постанови від 28.03.2018 № 444/9519/12). Крім того, у постанові по справі № 444/9519/12 Велика Палата ВС детально роз`яснила відмінності у термінах «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «виконання зобов`язання», зазначивши що такі строки можуть збігатися, а можуть бути відмінними, наприклад, коли сторони погодили конкретні терміни сплати кредиту за договором, проте вказали, що договір діє до повного виконання зобов`язань за таким договором (пункти 35, 53 постанови від 28.03.2018 по справі №444/9519/12). У контексті цих термінів, у постанові по справі № 444/9519/12 Велика Палата ВС роз`яснила, що відповідно до ч. 1 статті 1048 та ч. 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України. Як встановлено із матеріалів справи, за виконання зобов`язання в самій розписці від 17.02.2015 року, розмір процентів за користування коштами не визначався. Строк позики встановлено до кінця 2015 року. Крім того рішенням суду від 19.04.2018 року (справа №487/361/18) вже стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 17.02.2015 року з процентами. Таким чином позивач мав право на стягнення з відповідача на свою користь процентів за користування коштами в розмірі визначеному ст. 1048 ЦК України в період до кінця 2015 року. Після закінчення вказаного періоду позикодавець має право на стягнення процентів які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати яких урегульовано частиною 2 статті 625 ЦК України. За наведених обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в позові судові витрати не відшкодовуються позивачу.

Outcome: dismissed