Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

30.03.2021 року АТ «Альфа-банк» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Центральний ВДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Придніпровський ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позову зазначено, що внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року. АКБ СР «Укрсоцбанк», як «Кредитор» та [PERSON] , як «позичальник», уклали договір кредиту № 899/06-034-661. Також, укладено Іпотечний договір відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: вбудовано-прибудоване приміщення аптеки, позначеної на плані земельної ділянки літ «А- 12-14», а саме приміщення: №№63-1, 63-2, 63-3, 63-4, 63-5, 63-6, 63-7, 63-8, 63-9, 63-10, 63- 11 загальна площа яких становить 76,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із неможливістю виконання умов за Кредитним договором та значної заборгованості [PERSON] , позивач змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. 05.02.2020 право власності на майно було зареєстроване за АТ «Альфа-Банк». Однак, позивач вказує, що йому стало відомо, що реалізувати заставне майно на даний час неможливо, оскільки постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер №44164114, виданий 24.02.2015, Центральний відділ ДВС Черкаського МУЮ, постановою про відкриття виконавчого провадження серія та номер: 33474027, виданий 13.07.2012, Придніпровський ВДВС, Черкаського МУЮ старший державний виконавець Сидорчук А.В. та постановою про арешт майна боржника серія та номер: б/н, виданий 04.03.2011, Придніпровський ВДВС Черкаського МУЮ накладено арешт на нерухоме майно відповідача та заборона на його відчуження. З урахуванням викладеного вище, позивач, посилаючись на ЗУ «Про іпотеку», ст.. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 386, 589 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження», звернувся до суду з даним позовом, в якому просив звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить АТ «Альфа-Банк», а саме: вбудовано-прибудоване приміщення аптеки, позначеної на плані земельної ділянки літ «А- 12-14», а саме приміщення: №№63-1, 63-2, 63-3, 63-4, 63-5, 63-6, 63-7, 63-8, 63-9, 63-10, 63- 11 загальна площа яких становить 76,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер №44164114, виданий 24.02.2015, Центральний відділ ДВС Черкаського МУЮ, постановою про відкриття виконавчого провадження серія та номер: 33474027, виданий 13.07.2012, Придніпровський ВДВС, Черкаського МУЮ старший державний виконавець Сидорчук А.В. та постановою про арешт майна боржника серія та номер: б/н, виданий 04.03.2011, Придніпровський ВДВС Черкаського МУЮ. Ухвалою суду від 22 квітня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. 19.05.2021 від відповідача [PERSON] на електронну адресу суду надійшла заява, яку суд розцінює як відзив на позовну заяву, в якій відповідач зазначає, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі з огляду на наступні обставини. Так, відповідач [PERSON] вважає, що вона та [PERSON] є неналежними відповідачами у даній справі, оскільки не вони, та не в їх інтересах було накладено арешт на нерухоме майно. Вказують, що за наявності права позивача як власника на вказане нерухоме майно, позивач пропустив строк позовної давності на звернення до суду за захистом порушених прав. Крім того, 10.08.2017 рішенням апеляційного суду Черкаської області було встановлено, що договір кредиту та договір іпотеки припинилися 11.03.2008р. Окремо звернули увагу суду на те, що рішенням Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №711/1100/20 було скасовано рішення про державну реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно. У зв`язку із викладеним відповідач [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та закрити провадження у даній справі. В судове засідання представник позивача АТ «Альфа-Банк» не з`явився. На електронну адресу суду надійшла заява від представника Банку, в якій просили проводити розгляд даної справи без участі їх представника. Також зазначили, що позов підтримують в повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення суду. Крім того, 16.02.2022 представником позивача на адресу суду були подані письмові пояснення в яких зазначено, що внаслідок винесення постанови ВСУ від 21.04.2021, сторони повернулися у попереднє становище, було поновлено заборгованість Позичальнику та іпотеку, а відтак банком знову отримано статус Іпотекодержателя по відношенню до спірної квартири, а відтак змінилися обставини звернення позивача до суду із даним позовом, оскільки накладення даного арешту порушують права іпотеко держателя, так як арешт майна виключає можливість реалізації сторонами п.4.5 Іпотечного договору, зокрема, шляхом добровільної передачі майна, в рахунок виконання зобов`язання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Надіслала суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі. Представник третьої особи Центральний ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) в судове засідання не з`явився. Проте надав суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без участі представника відділу ДВС. Представник третьої особи Придніпровського ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином. На підставі положень ст. 223 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених учасників судового розгляду. Дослідивши надані сторонами докази, та письмові заяви надані по суті позовних вимог, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини та дійшов до наступних висновків. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Судом встановлено, що 22.10.2007 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] укладений Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №899/06-034-661 (далі - кредитний договір), відповідно до якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 600 000,00 грн. зі сплатою 15,00 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 21.10.2017. У якості забезпечення виконання позичальником взятих за кредитним договором зобов`язань між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 22.10.2007 укладено Іпотечний договір №ІД 899/06-034-661, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. 22.10.2007 за реєстровим №6843, відповідно до п. 1.1 якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: вбудовано-прибудоване приміщення аптеки, позначеної на плані земельної ділянки літ «А- 12-14», а саме приміщення: №№63-1, 63-2, 63-3, 63-4, 63-5, 63-6, 63-7, 63-8, 63-9, 63-10, 63- 11 загальна площа яких становить 76,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою НА. 22.10.2007 за реєстраційним номером 6821, право власності на яке зареєстроване згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16363885 від 22.10.2007 в ЧООБТІ в книзі 10 під №869 та в Реєстрі за номером 20727303 (далі - предмет іпотеки). Позивач вказує, що у зв`язку із неможливістю виконання умов за Кредитним договором та значної заборгованості [PERSON] , позивач змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. Так, 05.02.2020 право власності на майно було зареєстроване за АТ «Альфа-Банк». Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 248113871 від 15.03.2021, за реєстраційним номером запису про право власності: 35384475 від 05 лютого 2020 року за АТ «Альфа-Банк» державним реєстратором Починок Ю.В., Перша черкаська державна нотаріальна контора на підставі іпотечного договору № ІД 899/06-034-661, серія та номер: 6843, виданий 22.10.2007, видавник: приватний нотаріус Черкаського МНО Велікова Н.А., зареєстровано право приватної власності на вбудовано-прибудоване приміщення аптеки, позначеної на плані земельної ділянки літ «А- 12-14», а саме приміщення: №№63-1, 63-2, 63-3, 63-4, 63-5, 63-6, 63-7, 63-8, 63-9, 63-10, 63- 11 загальна площа яких становить 76,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З цієї ж інформаційної довідки 248113871 від 15.03.2021 вбачається, що на вказане вище нерухоме майно зареєстроване обтяження, зокрема: -номер запису про обтяження 35384645 від 25.02.2015, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44164114, виданий 24.02.2015, видавник: Центральний ВДВС Черкаського МУЮ. Особа, майно/права якої обтяжують [PERSON] ; -номер запису про обтяження 35384753 від 27.07.2017, підстава обтяження постанова про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: 33474027, виданий 13.07.2012, видавник: Придніпровський ВДВС Черкаського МУЮ, старший державний виконавець Сидорчук А.В.; -номер запису про обтяження 35384714 від 04.03.2011, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника, серія та номер: б/н, виданий 04.03.2011, видавник: Придніпровський ВДВС Черкаського МУЮ. Особа, майно/права якої обтяжують [PERSON] . Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначає, що наявність зазначених вище обтяжень на нерухомому майні, власником якого він є, перешкоджає йому реалізувати заставне майно, а отже порушує його права, як власника такого майна на розпорядження та користування ним, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Разом з тим, під час судового розгляду було встановлено, що постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.04.2021 у справі №711/1100/20 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.07.2020 та постанову Черкаського апеляційного суду від 27.10.2020 скасовано. Визнано протиправними дії акціонерного товариства «Альфа-Банк» та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності, а також внесений відповідний запис у Єдиний державний реєстр прав власності речових прав на нерухоме майно, а саме: номер запису про право власності 35384475 від 05.02.2020; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 51026127 від 07.02.2020. Отже, із зазначеного вбачається, що на час розгляду даної справи, позивач не є власником майна, на яке накладено арешт. З огляду на зазначене, позивач у своїх письмових поясненнях посилається на те, що АТ «Альфа-Банк» з набуттям постанови Верховного суду від 21.04.2021 законної сили знову отримало статус Іпотекодержателя по відношенню до спірного вбудовано-прибудоване приміщення аптеки, позначеної на плані земельної ділянки літ «А- 12-14», а саме приміщення: №№63-1, 63-2, 63-3, 63-4, 63-5, 63-6, 63-7, 63-8, 63-9, 63-10, 63- 11 загальна площа яких становить 76,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а отже накладення арешту порушуються їх права, як іпотеко держателя, на можливість реалізації цього мана шляхом добровільної передачі іпотечного майна, в рахунок виконання зобов`язання, як то передбачено сторонами у п. 4.5 Іпотечного договору. Враховуючи викладене, просили позов задовольнити в повному обсязі. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.ст. 12, 33 ЗУ «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 1 ст. 12 Закону визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Зі змісту наведених норм ЗУ «Про іпотеку» можна зробити висновок, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. За змістом ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції від 12 травня 2006 року, чинній на момент укладення іпотечного договору) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору) договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно з ч. 7 даної норми примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень ЗУ «Про іпотеку». За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлений порядок зняття арешту з майна та передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з роз`ясненнями п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5, при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що Згідно заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2014 року у справі № 711/2314/2012 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Київської філії до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та заборгованості за кредитним договором- задоволено. Вирішено: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Київської філії заборгованість за договором кредиту № 899/06-034-661 від 22.10.2007 в сумі 972230 грн. 03 коп. Стягнути з [PERSON] на вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Київської філії судові витрати за сплачене державне мито в сумі 1700 грн. та 120 грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, що разом становить 1820 грн. Відповідно до рішення Апеляційного суду Черкаської області від 10 серпня 2017 року, вирішено: апеляційну скаргу [PERSON] задовольнити частково, а заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення заборгованості за договором кредиту в частині солідарного стягнення боргу за договором кредиту з [PERSON] , [PERSON] скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення яким: В задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь [PERSON] судові витрати в сумі 1870 гривень. Відповідно до ухвали апеляційного суду Черкаської області від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2017 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за договором кредиту, якою позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду, залишено без змін. Отже, із зазначеного вбачається, що на даний час позивачем в судовому порядку не стягнута заборгованість за кредитним договором з відповідачів та не звернуто стягнення на предмет іпотеки на майно. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Здійснюючи правосудця, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Суди розглядають у порядку цивільного судочинства щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин (п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України). Зі змісту норм ЦПК України єдиною законною підставою для винесення рішення про задоволення позову є встановлення судом факту порушення, невизнання, оспорювання певного права чи законного інтересу позивача. Єдиною підставою примусу чи покладення на відповідача певного зобов`язання чи обмеження є встановлення факту порушення прав позивача відповідачем. Тому судове рішення є актом офіційного визнання, що право позивача порушено і підлягає судовому захисту, і судове рішення є дійовим способом захисту порушеного, оспорюваного чи невизнаного права, за захистом якого особа звернулась до суду. Тобто позивач має право звертається до суду лише за наявності у нього суб`єктивного права, яке вже порушене на момент звернення до суду, а суд в свою чергу, захищає лише порушені права позивача, звернення позивача до суду за захистом суб`єктивного права, яке може бути порушено у майбутньому, і щодо якого не відомо, чи буде воно порушено чи ні, є підставою для відмови в позові, оскільки ці вимоги незаконні. Отже, із зазначеного вбачається, що на момент розгляду даної справи, позивачем не доведено факту, виникнення в нього правової підстави для звернення до суду з даним позовом та можливість реалізації сторонами умов п.4.5 Іпотечного договору, зокрема, шляхом добровільної передачі іпотечного майна, в рахунок виконання зобов`язання, з огляду на те, що відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення даної позовної вимоги. Окремо слід зазначити, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві, зокрема, документів на підставі яких було накладено арешти. Так, позивачем не було надано суду: постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер:44164114, виданий 24.02.2015, Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції; постанови про відкриття виконавчого провадження серія та номер: 33474027, виданий 13.07.2012, видавник: Придніпровський ВДВС Черкаського МУЮ, старший державний виконавець Сидорчук А.В.; постанови про арешт майна боржника серія та номер: б/н, виданий 04.03.2011р., Придніпровський відділ ДВС Черкаського міського управління юстиції. Позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів, а саме вказаних вище постанов, проте вказане клопотання не було задоволено судом з огляду на його необґрунтованість на недоведеність стороною позивача щодо неможливості самостійно надати суду вказані документи. Крім того, позивач не надав суду будь якого підтвердження, що ним було здійснено будь-яких дії спрямовані на самостійне здобуття цих доказів. З огляду на відсутність вказаних постанов, суд не має можливості встановити в межах яких виконавчих проваджень було накладено зазначені обтяження на іпотечне майно. Крім того, за відсутності вказаних доказів суду неможливо встановити учасників цих виконавчих проваджень та в чиїх саме інтересах були застосовані вказані обтяження. Щодо тверджень сторони відповідача як на підставу заперечення проти задоволення позовних вимог, що позивач не є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» з огляду на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.03.2020 у справі №711/7420/19, то суд не приймає зазначене до уваги, з огляду на відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з яких вбачається, що 03.12.2019 юридичну особу - АТ «Укрсоцбанк» припинено, правонаступником зазначено АТ «Альфа-Банк». Тобто в даному випадку не відбулося відступлення вимог за Кредитним договором, а припинення юридичної особи із наявністю правонаступника всіх її прав та обов`язків, тому доводи сторони відповідача про відсутність права вимоги за Іпотечним договором в АТ «Альфа-Банк» спростовується зазначеними відомостями. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. У зв`язку з тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то відповідно до ст.141 ЦПК понесені позивачем судові витрати відшкодуванню також не підлягають.

Outcome: dismissed