Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що між позивачем та відповідачем 19.05.2006 було укладено кредитний договір № DNHDGK01430310, згідно умов якого АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 27000,00 доларів США на термін до 18.05.2021, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору, проте [PERSON] не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № DNHDGK01430310. 21.10.2014 АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості з Відповідача. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 вирішено стягнути заборгованість в розмірі 30315,77 доларів США, нарахованих станом на 08.09.2015. Зазначене рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованість відповідача становить 21463,19 доларів США. Оскільки, з Відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.03.2018, тобто за період з 19.05.2006 по 08.09.2015, то за період після подання позовної заяви від 21.10.2014 до фактичної дати виконання рішення суду відповідно постанови ВДВС від 03.08.2020, тобто за період з 21.10.2014 по 03.08.2020, Відповідач має заборгованість у розмірі 3724,83 доларів США, що складає 3 % річних від простроченої суми. За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № DNHDGК01430310 від 19.05.2006 в розмірі 3724,83 доларів США, що за курсом НБУ 27,67 грн. від 03.08.2020 складає 103 066,05 грн. в порядку ст.625 ЦК України, а також судові витрати. Відповідач [PERSON] до суду надала відзив на позов, в якому зазначила, що дійсно між нею та позивачем 19.05.2006 було укладено кредитний договір № DNHDGК01430310 від 19.05.2006. Також 19.05.2006 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, було укладено договір іпотеки №DNHDGR01430310, згідно з яким [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме, житловий будинок [ADDRESS] , що належить останній на підставі права власності. 18.05.2012 між сторонами укладено Додаткову угоду до кредитного договору № DNHDGК01430310 від 19.05.2006, за яким була зменшена сума заборгованості на 410,22 доларів США за кредитним договором, що виникла у період з дати надання [PERSON] кредиту до дати підписання додаткової угоди. В подальшому різко виріс курс долара США, у зв`язку із чим вона не мала можливості своєчасно повертати кредитні кошти і АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду. За час розгляду судами різних інстанцій справи № 199/8985/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNHDGК01430310 від 19.05.2006 були прийняті наступні рішення. Так, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року позов задоволено частково та стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 21 905,86 доларів США, з яких заборгованість за тілом кредиту - 21 688,97 долар США, заборгованість за процентами - 216,89 доларів США, а також стягнено пеню в розмірі 6 061 грн. 82 коп. Вирішено питання стягнення судових витрат. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року скасовано рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року та позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено і стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 08.09.2015, у сумі 26 982,42 доларів США, з яких заборгованість за тілом кредиту - 21 463,19 доларів США, заборгованість за процентами - 4 498,63 доларів США, комісія - 1 020,60 доларів США, а також стягнено пеню в розмірі 78 467 грн. 06 коп., що еквівалентно 3 333,35 доларів США. Вирішено питання судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2017 рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року скасовано і справу передано на новий апеляційний розгляд. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково і стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, у сумі 21463,19 доларів США (еквівалент 474712,10 грн) заборгованості за кредитом, 688,61 доларів США (еквівалент 15230,33 грн.) заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1177 грн. пені та вирішено питання стягнення судових витрат по справі. На підставі зазначеного рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 10.04.2019 видано виконавчий лист, на підставі якого 24.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. В рамках виконавчого провадження [PERSON] виконано рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року в повному обсязі, у зв`язку із чим 03.08.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». У відзиві також зазначила, що звернувшись до неї у 2014 році, позивач визначив суму заборгованості в розмірі 21 463,19 доларів США, що в еквіваленті складає 474712,10 грн. станом на 08.09.2015. Крім того, наразі у позовній заяві, позивач жодним чином не зазначає причини, з яких на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року виконавчий лист отримано лише 10.04.2019, а передано на виконання приватному виконавцю 24.07.2020. За викладених обставин, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Водночас, зазначила, що у разі задоволення судом позову, просила застосувати строк позовної давності до вимог за період з 21.10.2014 по 19.04.2018. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» не погодився із наданим відзивом на позов та у відповіді на відзив зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими та поданими в межах строку позовної давності, а відтак підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNHDG01430310 від 19.05.2006 відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 27 000 доларів США на термін до 18.05.2021. 18.05.2012 між сторонами укладено Додаткову угоду до кредитного договору №DNHDGК01430310 від 19.05.2006, за яким була зменшена сума заборгованості на 410,22 доларів США за кредитним договором, що виникла у період з дати надання [PERSON] кредиту до дати підписання додаткової угоди Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 21 905,86 доларів США, з яких заборгованість за тілом кредиту - 21 688,97 долар США, заборгованість за процентами - 216,89 доларів США, а також стягнено пеню в розмірі 6 061 грн. 82 коп. Вирішено питання стягнення судових витрат. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року скасовано, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено і стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 08.09.2015, у сумі 26 982,42 доларів США, з яких заборгованість за тілом кредиту - 21 463,19 доларів США, заборгованість за процентами - 4 498,63 доларів США, комісія - 1 020,60 доларів США, а також стягнено пеню в розмірі 78 467 грн. 06 коп., що еквівалентно 3 333,35 доларів США. Вирішено питання судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2017 рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року скасовано і справу передано на новий апеляційний розгляд. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково і стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, у сумі 21463,19 доларів США (еквівалент 474712,10 грн) заборгованості за кредитом, 688,61 доларів США (еквівалент 15230,33 грн.) заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1177 грн. пені та вирішено питання стягнення судових витрат по справі. На виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року 10.04.2019 видано виконавчий лист. 24.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 03.08.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із виконанням рішення суду. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як зазначено вище, судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за Кредитним договором, яким їй було надано кредит строком до 18 травня 2021 року. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальниці. Остаточним судовим рішенням від 22.03.2018 про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальниці перед банком та його порушення. Виконавчий лист, виданий на підставі цього рішення, пред`явлений до примусового виконання та наразі виконано 03.08.2020. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2018 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 03.08.2020. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення до 03 серпня 2020 року. Водночас, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові ВП ВС від 08.11.2019 № 127/15672/16-ц, до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 03 серпня 2014 року і є датою, коли зобов`язання відповідача перед банком за Кредитним договором припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16 зазначила, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У цій справі АТ КБ «ПриватБанк» пред`явило позов згідно поштового штемпеля 14 квітня 2021 року. З огляду на зазначене, суд доходить до висновку про застосування строку позовної давності щодо стягнення 3 % річних, а тому стягненню підлягає сума у межах строку позовної давності за три роки до звернення до суду з позовом, тобто з 14.04.18 до 03.08.2020. Таким чином, загальний розмір 3% річних, який підлягає до стягнення в межах строку позовної давності за період з 14.04.2018 до 03.08.2020 складає 1 496,67 доларів США, що за курсом НБУ 27,67 відповідно до службового розпорядження від 03.08.2020 складає 41 412,86 грн.: -за період з 14.04.2018 по 31.12.2018 - 21463,19 доларів США х 3% х 268 (кількість днів) : 365 : 100 = 472,78 доларів США; -за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 21463,19 доларів США х 3% х 365 (кількість днів) : 365 : 100 = 643,89 доларів США; -за період з 01.01.2020 по 03.08.2020 - 21463,19 доларів США х 3% х 216 (кількість днів) : 366 : 100 = 380 доларів США. З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 3% річних в розмірі 1 496,67 доларів США, що за курсом НБУ 27,67 відповідно до службового розпорядження від 03.08.2020 складає 41 412,86 грн. В іншій частині позову слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Позивачем були понесені судові витрати із сплати судового збору в сумі 2270,00 грн., і відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 912,11 грн. (2270,00 грн. х 41 412,86 грн. : 103066,05 грн.).

Outcome: partial