Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 30.03.2012. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість, яка утворилася станом на 13.09.2021 у розмірі 12 306,75 грн, з яких: 11 872,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі: 11 872,00 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 434,75 грн - заборгованість за простроченими відсотками, а також суму витрат по сплаті судового збору. Справу визначено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. 30.03.2012 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» в ПриватБанку. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» в ПриватБанку, позичальник погодилася, що Договір між позичальником та Банком складається із заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів» (а.с.16). До анкети-заяви додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитки «Універсальна», де зазначено умови кредитування. Вказаний Витяг з Тарифів обслуговування кредитки «Універсальна» не підписано відповідачем (а.с.17). За довідкою позивача, у [PERSON] 30.03.2012 старт карткового рахунку; 07.05.2012 було встановлено кредитний ліміт 0,00 грн; 26.02.2019 було збільшено кредитний ліміт до 5 000,00 грн; 27.01.2020 було збільшено кредитний ліміт до 15 000,00 грн, а 10.08.2020 було зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн (а.с.15). Згідно до розрахунку позивача, заборгованість відповідача [PERSON] станом на 13.09.2021 складає у розмірі 12 306,75 грн, з яких: 11 872,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі: 11 872,00 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 434,75 грн - заборгованість за простроченими відсотками(а.с.10-13). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути заборгованість за простроченими відсотками без посилання на конкретні процентні ставки у розмірі 434,75 грн. У цьому випадку в анкеті-заяві від 30.03.2012, підписаній сторонами, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) та штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також відсотків. Щодо стягнення відсотків позивач посилається на те, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019, згідно з п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 84 % від простроченої суми заборгованості для картки «Універсальна голд» та 86,4% для картки «Універсальна» (зворотна сторона а.с.2). Тобто, представник позивача зазначає, що вказаний розмір відсотків узгоджений за домовленістю сторін кредитного договору. У цій справі позивач стверджує, що між ним і відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами» становить між сторонами Договір про надання банківських послуг. Згідно із ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 Цивільного кодексу України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. При цьому, матеріали справи не містять наданих підтверджень про такі конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] . Умови та Правила надання банківських послуг у вигляді сплати відсотків у вигляді 84% або 86,4%, з якими вона була би ознайомлена під власний підпис. Надані банком Витяг з «Тарифів» (а.с.17) та «Умови та Правила надання банківських послуг» (а.с.18-42) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, так як не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними. При цьому, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі позивач, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди і вигляді відсотків в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили відповідальність у вигляді розміру процентів, нарахованих на прострочений кредит, які становлять 84 % від простроченої суми заборгованості для картки «Універсальна голд» та 86,4% для картки «Універсальна». За змістом статей 12, 13, 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, позовні вимоги в частині стягнення 434,75 грн відсотків за користування кредитом, не підлягають задоволенню, у зв`язку з відсутністю доказів ознайомлення відповідача саме з такими умовами договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, на підставі ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. (провадження 14-131цс19). Наявність заборгованості з тіла кредиту підтверджується розрахунком позивача, а також випискою з особового рахунку [PERSON] . Враховуючи викладене, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути суму заборгованості в розмірі 11 872,00 грн. Крім того, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн. 00 коп. (а.с.51). Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2189 грн 87 коп. (96,47%). На підставі викладеного,

Outcome: partial