Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся\~до Нововодолазького\~районного суду\~Харківської області\~з позовною\~заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними, 15 жовтня 1999 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 96. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 15 жовтня 1999 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають, проте [PERSON] не надала згоди на розірвання шлюбу в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Як вказав позивач, на даний час у них з відповідачем припиненні шлюбні відносини, спроби налагодити подружнє життя позитивного результату не надали. Причиною для звернення до суду послужило те, що подружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. На переконання [PERSON] подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, оскільки на ґрунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Ухвалою \~Нововодолазького районного\~суду Харківської\~області від\~31\~березня 2021\~року відкрито\~провадження у\~справіза позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання\~шлюбу,\~розгляд справи\~вирішено здійснювати\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження. Ухвалою Нововодолазького\~районного суду\~Харківської області\~від 23\~червня 2021\~року провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про\~розірвання шлюбу було зупинене для надання сторонам строку для примирення відповідно статті 111 Сімейного кодексу України. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 09 листопада 2021 року у зв`язку\~із закінченням\~визначеного судом\~строку для\~примирення подружжя,поновлення провадження у справі. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 09 листопада 2021 року провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про\~розірвання шлюбу було зупинене для надання сторонам строку для примирення відповідно статті 111\~Сімейного кодексу\~України за клопотанням відповідача у справі. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 14 лютого 2022 року у зв`язку\~із закінченням\~визначеного судом\~строку для\~примирення подружжя,поновлення провадження у справі. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, не здійснювалось. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, позивач на адресу суду направив заяву, що була зареєстрована за вхідним № 7012/21 вх. від 09 грудня 2021 року, відповідно до якої вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу, просить слухати справу за його відсутності . Відповідач, [PERSON] , у судове засідання теж не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи сповіщалась завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, наданим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач на адресу суду направила заяву, що була зареєстрована за вхідним № 955/21 вх. від 14 лютого 2022 року, відповідно до якої вказала, що не заперечує проти позовних вимог [PERSON] та розірвання шлюбу з останнім, розгляд справи просила провести за її відсутності, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище без змін. Положеннями частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи, що наведені у позовній заяві, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Як вбачається з матеріалів справи, 15 жовтня 1999 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області зроблено відповідний актовий запис за № 96, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 01 грудня 2020 року Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка зазначено « [PERSON] », прізвище жінки зазначено « [PERSON] ». Судом було встановлено, що подружжя сімейно шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, кожен живе самостійним життям. На поступки примирення сторони не згодні, за наданий судом двічі час для примирення сторони не знайшли підстав для примирення та надали суду заяви, відповідно до яких наполягали на розірванні шлюбу. Згідно наданих матеріалі справи подружжя спільних неповнолітніх дітей не має. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде протирічити інтересам чоловіка та дружини. Таким чином, можливість припинення браку на підставі волевиявлення кожного з подружжя являється проявом принципу свободи браку і рівності подружжя. Оскільки вступ до браку здійснюється вільно і добровільно, то ніхто не може бути змушений до збереження подружніх стосунків, якщо їх основи втрачені. Прийшовши до такого висновку суд також бере до уваги приписи статті 56 Сімейного кодексу України, які встановлюють, що\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 104 Сімейного кодексу України визначено, що\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України (частина 3 статті 105 Сімейного кодексу України). Згідно з частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При розгляді справи про розірвання шлюбу суд, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому, у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (стаття 111 Сімейного кодексу України). В даній справі суд двічі надав сторонам строк для примирення за час якого сторони не знайшли підстав для примирення. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених статтею 110 Сімейного кодексу України та небажання сторін відновити сімейні відносини, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно зі статтею 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У поданій заяві відповідач зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] суд у відповідності до положень підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити\~питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Положеннями частин 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08 листопада 2011 року, який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 3 зазначеного вище Закону, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Так, за подання до суду фізичною особою позовної заяви не майнового характеру справляється судовий збір ставки якого складають 0,4 розміру розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (частина 1 абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Із даним позовом [PERSON] звернувся до суду у 2021 році. Статтею 7 Закону України № 1082-ІХ від 15 грудня 2020 року\~ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 2270 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок. Разом із тим, судом встановлено, що [PERSON] відноситься до осіб з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , виданим 25 листопада 2013 року Управлінням праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області безстроково, а отже у відповідності до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях. Частиною 6 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. З огляду\~на вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку\~про необхідність\~стягнути з\~ [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 гривень 00 копійок, - зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved