Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі зареєстрували шлюб 13 листопада 2003 року у виконавчому комітеті Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №16. За час спільного проживання народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Причина розпаду сім`ї - спільне життя у них не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, важко розуміють один одного. Впевнившись в тому, що сім`я розпалася остаточно, відновити її неможливо, просить шлюб укладений між нею та відповідачем - розірвати. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, [PERSON] від 25.10.2021 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з`явилася. У позовній заяві просила розглянути справу без її участі. На розірванні шлюбу наполягає. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак відзиву на день судового розгляду справи не надав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку. Згідно частини 1 статті 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13 листопада 2003 року у виконавчому комітеті Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №1. За час спільного проживання народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз`ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Поряд з цим у відповідності до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 56 СК України вбачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З цієї норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Позивач, [PERSON] , у позовній заяві зазначила, що миритися з чоловіком за будь-яких обставин не бажає. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, відзив на позов чи клопотання про надання строку на примирення не подавав. Таким чином, враховуючи, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені обставини свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача, порушує її особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON] , як особа, яка змінила своє прізвище при реєстрації шлюбу,не вказав, яке прізвище він бажає залишити собі після розірвання шлюбу. Тому суд не має можливості встановити таке. В силу вимог ст.115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу, після набранням ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Отже, копію рішення суду, після набрання ним законної сили, слід надіслати до Рахівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рахівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), для виконання. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. На підставі викладеного,

Outcome: approved