Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, у якій зазначила про те, що 10.08.2019 року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Після одруження сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Часті суперечки негативно впливають на атмосферу в сім`ї, між ними почали виникати сварки. Відповідач жорстоко поводився з сином та з нею. У них різне бачення сім`ї, подружнього життя та виховання спільної дитини. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, син проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. На даний час вона не працює, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х річного віку. Оскільки відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання сина, вона змушена звернутися до суду та має бажання стягнути кошти на утримання дитини за рішенням суду. Просить суд розірвати шлюб укладений між нею [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №484 від 10.08.2019 року. Стягувати, щомісячно з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] - у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подачі заяви і до досягнення ним повноліття. Крім того, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 908 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлений, у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, заяв про розгляду справи у його відсутність на адресу суду не надходило. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку\~статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено про те, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Уманським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 10 серпня 2019 року в Уманському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 484. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Шаринської сільської рада Уманського району Черкаської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є: батьком [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Актовий запис № 1. Згідно довідки виконавчого комітету Шаринської сільської ради Уманського району Черкаської області від 15.10.2019 року № 10-08/13, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тобто разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру № 309909-2019 від 04.10.2019. Згідно ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1\~ст. 24 СК України). Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони тривалий час не ведуть спільного господарства та не проживають разом. Наміру примиритись не мають. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Статтею 56 Сімейного кодексу України\~визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, враховуючи, що відповідачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження наміру зберегти сім`ю та відновити шлюбні стосунки з позивачем, а також не вбачається наміру вчинення ним дій, направлених на примирення, враховуючи категоричну позицію позивача щодо необхідності у розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів позивача, тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивачка питання про відновлення дошлюбного прізвища не ставила. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Статтею 180 Сімейного кодексу України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За приписами ч.1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Також судом враховується, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, їх спільна дитина проживає з позивачем, яка фактично несе витрати на утримання сина. Враховуючи те, що позивач несе витрати як на своє утримання, так і на утримання дитини, суд вважає, що відповідач також повинен нести періодичні витрати на утримання сина для забезпечення належного розвитку та умов його проживання. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України. Враховуючи вимоги ст. 182 СК України щодо обставин, які обов`язково враховуються судом при визначенні розміру аліментів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині позову про стягнення аліментів та встановлення розміру стягуваних аліментів в розмірі 1/4 частина з усіх видів доходу відповідача, але не\~менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Даний розмір аліментів суд вважає достатнім та таким, що відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~430\~ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою в частині стягнення аліментів, судовий збір в сумі 908 гривень 00 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь держави, а судовий збір за позовну вимогу щодо розірвання шлюбу, який було сплачено позивачем при зверненні до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 908 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved