Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

09 липня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення про стягнення боргу кредитором спадкодавця, посилаючись при цьому на наступні обставини. Відповідно до укладеного договору б/н від 14 червня 2012 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, який було збільшено до 1800,00 грн. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Відповідачка [PERSON] постійно проживала з боржником на дату його смерті і вважається такою, що фактично прийняла спадщину, а тому повинна відповідати за його боргу. 28.07.2020 року позивач звернувся до Костянтинівської державної нотаріальної контори із претензією кредитора та 19.02.2016 року отримав відповідь. Тому просив стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 16043,49 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала відзив на позовну заяву у якому зазначила, що позивачем пропущений трирічний строк для звернення до суду, оскільки строк дії картки померлого закінчився у серпні 2017 року. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредитор має право пред`явити свої вимоги до спадкодавця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Вона не приймала спадщину, так само як і не знала про наявність якихось договорів кредиту, оскільки фактично не мешкала разом із померлим на час його смерті. З`ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Так, судом встановлено, що 14 червня 2012 року позивачем укладено договір б/н на ім`я позичальника [PERSON] за яким видано кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно копії свідоцтва про смерть від 21.02.2017 року, виданого Костянтинівським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO] у с. Мічуріне Тельманівського району Донецької області, про що 01.09.2014 року складено відповідний актовий запис №258. Станом на дату смерті позичальника за вищевказаним кредитним договором обліковується заборгованість, яка становить 16043,49 грн. згідно доданого до позову розрахунку. 14.07.2020 року позивач звернувся до Костянтинівської державної нотаріальної контори з претензією кредитора та 07.08.2020 року отримав відповідь в якій зазначалось, що спадкової справи після смерті [PERSON] в провадженні контори немає. Також позивачу було роз`яснено, що претензія кредитора у відповідності до ч.2, 3 ст.1281 ЦК України може бути пред`явлена не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Відповідно листа Костянтинівської державної нотаріальної контори від 30.12.2021 року №3125/01-09/, наданого на запит суду, а також Інформаційної довідки із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) відсутні спадкові справи та заповіти від імені [PERSON] . Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст.12,77,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За положеннями ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений главою 87 ЦК України. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України(статті 1218, 1231 цього Кодексу). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця [PERSON] . Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У той же час у статті 1281 ЦК України визначено порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців. Так, згідно з частинами 1, 2 вказаної статті спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Позивачем не надано доказів в обґрунтування дати, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини. Наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про смерть [PERSON] , яке видано 21 лютого 2017 року. Тобто суд рахує, що про смерть боржника та про відкриття спадщини після його смерті позивач безспірно дізнався саме 21 лютого 2017 року. У той же час, із претензією кредитора позивач звернувся до Костянтинівської державної нотаріальної контори лише у липні 2020 року. Крім того, у частині 3 статті 1281 ЦК України визначено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Згідно наявної в матеріалах справи довідки позивача, на ім`я позичальника [PERSON] були відкриті певні рахунки та видані банківські картки, строк дії останньої з яких встановлено 08/17 (а.с.49). Тобто строк вимоги за цим кредитним договором виник у вересні 2017 року, а із такими вимогами позивач звернувся до нотаріальної контори у липні 2020 року, а із позовом до спадкоємця лише у липні 2021 року, тобто із значним пропуском усіх визначених у наведені статті строків. Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Наведені у ст.1281 ЦК України строки є пресічними, поновлення цих строків цивільним законодавством не передбачено, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed