Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач), третя особа [PERSON] , з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що вона разом з третьою особою є власниками квартири за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2021. Відповідач є повнолітньою дочкою попереднього власника даного житла, з реєстраційного обліку за вказаною адресою самостійно не знялась, чим порушує права позивача як власника квартири. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2021 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Копія ухвали про відкриття провадження та позовна заява з додатками були надіслані відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання (номер відправлення 0206820753167), однак конверт з вкладеннями повернувся до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Оскільки відзив до суду у встановлений судом строк не надійшов, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішив справу за наявними матеріалами. Таким чином, розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 03.08.2021 року Позивач уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олексюком Г.О. за реєстровим номер 181 та здійснено її державну реєстрацію з внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна № 1874452880000, номер запису про право власності № 43308584 /а.с.13-14,15/. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.08.2021 року, [PERSON] є власником квартири за адресою [ADDRESS] /а.с.13-14,15/. Із матеріалів справи вбачається, та що у квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] . /а.с.16/. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на придбану квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку. Як встановлено при розгляді справи, відповідач [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі, при цьому не є власником спірної квартири, а також родичем чи близькою особою позивача. Право на користування житловим приміщенням відповідачки припинилося з часу відчуження квартири і зміни її власника на позивача, який, як повноправний власник квартири на даний час, не надавав свою згоду на проживання та реєстрацію місця проживання відповідачки у своїй квартирі. У даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідача є похідним від права власності на цю квартиру, у зв`язку з чим припинення права власності на спірну квартиру тягне за собою відповідно втрату права на користування квартирою. Таким чином, після відчуження спірної квартири реєстрація відповідача за адресою [ADDRESS] створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права користування та розпорядження нерухомим майном. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Приймаючи до уваги те, що реєстрація та проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, у повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе усунути перешкоди у користуванні квартирою з боку [PERSON] шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved