Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кролевецького районного суду з позовом, яким просив визнати за ним, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на самочинно збудовані будівлі: складську будівлю літ. А1-1 загальною площею 441,3 кв.м, та складську будівлю літ.А2-1 загальною площею 109,0 кв.м, які знаходяться за адресою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує наступним чином. 02 липня 2002 року позивач придбав нежитлове приміщення - будівлю (майстерню Кролевецької Госпрозрахункової дільниці), за адресою [ADDRESS] . На вищевказаній земельній ділянці знаходиться цегляна будівля, розмір нежитлової площі будівлі 189,7 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 02.07.2002 року. 25 вересня 2003 року позивач купив земельну ділянку загальною площею 1209 кв.м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Снідою Т.В. 25 вересня 2003 року. 17 січня 2006 року позивач купив земельну ділянку загальною площею 124 кв.м, яка розташована в [ADDRESS] . У 2004 році ним було побудовані складську будівлю літ. А1-1 загальною площею 441,3 кв.м, а також складську будівлю літ.А2-1 загальною площею 109,0 кв.м, проте дозволів на самочинно збудовану нерухомість не отримував. Після закінчення будівництва та виготовлення технічного паспорта на самочинне будівництво позивач намагався отримати документи про право власності на новозбудований об`єкт у позасудовому порядку, однак оформити право власності на нерухомість є можливим лише після введення її в експлуатацію. Введення самочинно збудованого об`єкта нерухомості в експлуатацію неможливе без отримання рішення суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, за змістом поданої заяви просить розгляд справи проводити без його участі (а.с.46). Відповідач Кролевецька міська рада Сумської області, будучи належним чином повідомленою про час та місце проведення судового засідання, до суду свого представника не направила, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника міськради. Заперечень щодо позову не має. (а.с.38-39). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 200, 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у підготовчому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] придбав нежитлове приміщення - будівлю (майстерню Кролевецької Госпрозрахункової дільниці), нежитловою площею 189,7 кв.м, за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 02.07.2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Снідою Т.В. та зареєстрованим у реєстрі за №1199 (а.с. 14-16). 25 вересня 2003 року позивач купив земельну ділянку загальною площею 1209 кв.м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Снідою Т.В. 25.09.2003 року та зареєстрованим у реєстрі за №1901 (а.с.6-7), а також Державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ №150839 від 27.04.2005 (а.с.12). 17 січня 2006 року позивач купив земельну ділянку загальною площею 124 кв.м, яка розташована в [ADDRESS] , що підтверджується копією рішення 31 сесії 4 скликання Кролевецької міської ради Сумської області від 23.12.2005 року (а.с.13),договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Снідою Т.В. та зареєстрованим у реєстрі за №96 (а.с.8-10) , а також Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №282978 від 05.10.2006 (а.с.11). У 2004 році на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , побудовано складську будівлю літ. А1-1 загальною площею 441,3 кв.м, а також складську будівлю літ.А2-1 загальною площею 109,0 кв.м, що підтверджується копією технічного паспорту на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями і спорудами (а.с.17-21). Наявність вказаних складських будівель підтверджується Витягом з Реєстру будівельної діяльності (а.с.28-31), технічним паспортом та звітом про оцінку майна за адресою [ADDRESS] (а.с.22-27). Згідно з рішенням №60926569 від 13.10.2021 року позивачу було відмовлено у реєстрації прав на нерухоме майно за вказаною адресою як споруджене без дотримання встановленого законом порядку (а.с.32). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ч.ч. 1,2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Частина 2 цієї норми передбачає особливості набуття права власності на новостворене нерухоме майно. Виняток з загального правила набуття права власності на новостворене майно особою, яка його створила, передбачений, зокрема ч. 2 ст. 376 ЦК України. Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно з «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Мінюсту України № 7/5 від 07.02.02р. визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. У відповідності до п. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органу державного архітектурно-будівельного контролю були наданні повноваження до 31.12.2015 року приймати в експлуатацію об`єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт. Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року зазначено, що у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком. Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» при вирішенні позову про визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України суд не повинен враховувати час передачі земельної ділянки у власність або надання її у користування, або укладення договору суперфіцию, у тому числі в період розгляду справи, оскільки такі дії свідчать про визнання за позивачем права на забудову з боку власника (користувача) земельної ділянки. У п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі Постанова) роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно з пунктом 12 вказаної Постанови у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність (абзац 3 п. 22 Постанови). Оскільки позивач як власник земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво виконав спорудження складських будівель без порушень архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, з дотриманням цільового призначення земельних ділянок, тому слід визнати право власності на вказане самочинно збудоване нерухоме майно за [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 15, 16, 375, 376 ЦК України,

Outcome: approved