Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

ПрАТ «СК «УСГ» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 11 січня 2020 року, Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Нова Долина, а/д Н-33, 17-й км, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки Renault Magnum, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . У автомобіля під час руху від`єдналося заднє колесо, що спричинило пошкодження електроопори освітлення дороги. На момент дорожньо-транспортної пригоди, діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-198571970, укладеного позивачем щодо ризиків, пов`язаних з експлуатацією автомобіля марки Renault Magnum, д.н.з. [NUMBER] з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в сумі 100 000 грн. та франшизою в розмірі 2 000 грн. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 січня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Ухвалюючи рішення суд встановив, що [PERSON] порушив вимоги п. 2.3 а Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ст. ст. 124 КУпАП. Згідно п. «г» ст. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 14 242,50 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою від 13.12.2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 11 січня 2020 року о 16 год. 00 хв., Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Нова Долина, а/д Н-33, 17-ий км, [PERSON] керував транспортним засобом Renault Magnum, д.н.з. [NUMBER] з причепом Krone д.н.з. [NUMBER] рухався в бік м. Одеса, при цьому від`єдналось заднє колесо, що спричинило пошкодження електроопори освітлення дороги. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.3. «а» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, у зв`язку з чим відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ст. 124 КУпАП. Наведене підтверджується постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.01.2020 року /а.с. 3/. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Renault Magnum, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» за полісом №ЕР-198571970 від 15.05.2019, згідно якого ліміт страхового відшкодування за шкоду завдану майну становить 100 000 грн., франшиза становить 2 000 грн. Відповідно до довідки Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області №02-07/07 від 13.01.2020 року, електромережі вуличного освітлення, які розташовані вздовж автодороги Одеса-Б.Дністровський в межах села Нова Долина Овідіопольського району Одеської області, знаходяться на балансі Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області /а.с. 5/ 27 лютого 2020 року потерпіла особа Новодолинська сільська рада звернулась до ПрАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування та перерахування коштів на розрахунковий рахунок /а.с. 8/ Згідно звіту від 06.02.2020 про належну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна - залізобетонна опора, складеного ТОВ «Незалежна експертна компанія» вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників, заподіяного Новодолинській сільській раді складає 16 242 грн. 50 коп. На підставі заяви про настання страхової події, звіту від 06.02.2020 року, розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту №ПСЦВ-000000000002852 ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було виплачено Новодолинській сільській раді страхове відшкодування в розмірі 14 242 грн. 50 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 6340 від 03 березня 2020 року. Позивачем не вживалися заходи досудового врегулювання спору. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Отже, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно підпункту «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: - якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху Так, ПрАТ «СК «Українська страхова група» набула право вимоги відшкодування понесених збитків, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, до відповідача [PERSON] . На даний час в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати ПрАТ «СК «Українська страхова група». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Верховний Суд зазначив про те, що відповідно до частини першоїстатті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) Страсбург, 10 лютого 2010 року, остаточне 10/05/2011), з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Враховуючи те, що згідно з постановою суду Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 січня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15 січня 2020 року за порушення вимог п. 2.3 «а», ПрАТ «СК «Українська страхова група» виплатило потерпілій стороні 14 242,50 грн. страхового відшкодування, а також визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та на підставі п. п. г) п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» стягненню з відповідача на користь позивача 14 242,50 грн. на відшкодування шкоди в порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 270 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved