Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивач - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 46393,44 грн. заборгованості за кредитним договором, а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 29.05.2019, відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії зі встановленням кредитного ліміту у розмірі 40000,00 грн. на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] не виконав умов договору щодо повернення кредиту на умовах і в порядку, що були ним передбачені, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 08.12.2021 складається з 39944,81 грн. заборгованості за тілом кредиту; 6319,79 грн. процентів за користування кредитом. Крім того, Банком нараховано боржнику 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 39,40 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 32,58 грн.; 56,86 грн. втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. В судове засідання представник позивача не з`явився, клопотав про розгляд справи у його відсутності, у поданій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, заявив про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином у встановленому ЦПК України порядку повідомленим про час, дату і місце розгляду справи, про причини неявки суд не інформував, відзив на позов не подав. З урахуванням думки позивача, викладеній у поданій письмовій заяві, на підставі ст.280 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 04 червня 2019 року [PERSON] заповнив та підписав Заяву про приєднання № 7052618/290519 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), підписанням якої приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) в редакції, що діяла на день її підписання, отримавши кредит на умовах тарифного пакету «Мій комфорт». Зі змісту вказаної заяви, підписаної відповідачем, вбачається, що вона є підтвердженням укладення вищезазначеного договору. У підтвердження укладення сторонами кредитного договору, до заяви [PERSON] від 04.06.2019 позивачем додано Витяг з Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також Додаток 1 до нього «Умови користування кредитною лінією (кредитом)» (ресурс: Архів ДКБО, розміщений на сайті: https://old.oschadbank.ua/ua/private/paycards/dogovir-taryf-inshe). Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 08.12.2021 становить 46393,44 грн. та складається із: заборгованості за основним боргом - 39944,81 грн., процентів за користування кредитом - 6319,79 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 39,40 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 32,58 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 56,86 грн. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Запропоновані Банком умови публічного договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Аналіз положень ст.ст.633, 634 ЦК України дає підстави для висновку, що споживач послуг банку (особа, яка підписує Заяву) приєднується до тих умов, з якими ця особа ознайомлена. Аналіз положень ст.ст.549, 551, 1048, 1049, 1050, 1056-1 ЦК України дає підстави для висновку, що у разі укладення кредитного договору, розмір кредиту, проценти за користування кредитом та неустойка можуть встановлюватись законом та договором. У Заяві позичальника [PERSON] від 04.06.2019 розмір наданого кредиту, процентна ставка за користування ним, умови та порядок її зміни, порядок обчислення та розміри відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), не зазначені. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення процентів за кредитом, крім розрахунку заборгованості, посилається на зміст п.1.18.1 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також Додаток №1 до вказаного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови користування кредитною лінією (кредитом) розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Таким чином, Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Додаток № 1 до нього, надані до позовної заяви, не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 04 червня 2019 року шляхом підписання [PERSON] . Заяви про приєднання. А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, встановлену у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також інші умови кредитування, зокрема, стягнення комісії за отримання готівки, нарахованих процентів по мінімальному платежу, договірного списання з рахунку для погашення грошових зобов`язань. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення з відповідача наведених у позовній заяві та розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 08.12.2021 заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6319,79 грн. Вирішуючи позов в частині вимог про повернення тіла кредиту, суд враховує наступне. Беручи до уваги Заяву про приєднання та виходячи з положень ст.ст.626, 628, 1046 ЦК України, суд встановив, що між [PERSON] та АТ «Державний ощадний банк України» укладено договір позики, за узгодженими умовами якого АТ «Державний ощадний банк України» передав у власність [PERSON] грошові кошти, а останній зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж їх суму. При цьому, укладений між сторонами кредитний договір від 04.06.2019 у вигляді підписання [PERSON] . Заяви про приєднання, не містить ані розміру кредиту, ані строку повернення кредиту (користування ним). Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи, що строк повернення отриманих грошових коштів сторонами у Заяві про приєднання не встановлений, зобов`язання з їх повернення виникає у відповідача протягом строку, визначеного законом, з дня пред`явлення позивачем вимоги про це, тобто у даній справі - з дня пред`явлення позову. Встановлюючи розмір коштів, який підлягає поверненню відповідачем за умовами укладеного між Банком та [PERSON] договору позики від 04.06.2019 у вигляді підписання відповідачем Заяви про приєднання, суд керується наступним. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] по поверненню тіла кредиту станом на 08.12.2021 складає 39944,81 грн. Суд вважає необґрунтованим вказаний розрахунок у частині обчислення боргу позичальника за тілом кредиту, оскільки, як вбачається з наданих позивачем виписок по рахунку позичальника, розрахунок заборгованості сформований на підставі даних, що включають зарахування частини одержаних від [PERSON] коштів в рахунок сплати відсотків та інших передбачених Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Додатком № 1 до нього платежів, нарахування яких відповідачу судом визнано необґрунтованим - комісії за отримання готівки, нарахованих процентів по мінімальному платежу, договірного списання з рахунку для погашення грошових зобов`язань, комісії при обробці авторизаційного запиту. Надані позивачем виписки по рахунку позичальника [PERSON] містять відомості про витрати клієнтом кредитних коштів, дослідженням яких встановлено, що за період з 04.06.2019 по 03.10.2020 ним витрачались позичені кошти, і загальна сума таких витрат складає 262388,50 грн. (загальна сума витрат за кожною з наведених у виписках витратних операцій: переказу коштів на інші рахунки, розрахунку за операціями в торгово-сервісній мережі за рахунок кредитної лінії, видачі готівки). Крім того, вказані виписки по рахунку позичальника [PERSON] містять відомості про суми погашення за наданим кредитом, дослідженням яких встановлено, що за період з 06.06.2019 по 04.06.2021 ним повертались позичені кошти, і загальна сума такого повернення складає 246713,15 грн. (загальна сума погашення за кожною з наведених у виписках прибуткових операцій: зарахування переказів на рахунок, поповнення карткового рахунку). Таким чином, як вбачається з наданих позивачем виписках по рахунку позичальника [PERSON] , на дату звернення позивача з даним позовом відповідач не повернув позикодавцеві частину позики в сумі: 262388,50 грн. - 246713,15 грн. = 15675,35 грн. Виходячи з положень ст.1049 ЦК України, суд вбачає правові підстави для стягнення з відповідача на користь Банку неповернутої частини позики у вищезазначеній сумі. Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення з відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання, суд керується наступним. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про те, що строк повернення отриманих грошових коштів сторонами у Заяві про приєднання не встановлений, і зобов`язання з їх повернення виникло у відповідача з дня пред`явлення позову, у суду відсутні підстави вважати [PERSON] таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим підстави для стягнення з нього встановленої ст.625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов`язання відсутні. Судові витрати слід присудити пропорційно до задоволеної частини позову. Враховуючи викладене,

Outcome: partial