Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що вона з відповідачем перебувала з 06 грудня 2016 року у зареєстрованому шлюбі, який був 01.09.2020 року розірваний рішенням Олевського районного суду Житомирської області. Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою, при цьому відповідач ухиляється від добровільного утримання неповнолітньої дитини, участі у додаткових витратах на дитину , викликаних особливими обставинами, а тому позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, передбачених Законом України «Про державний бюджет України», починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Також позивачка просить стягнути з відповідача на її користь додаткові кошти в сумі 2000,00 грн. на утримання неповнолітньої дитини, викликаних особливими обставинами (лікування та оздоровлення неповнолітнього сина, у зв`язку з його хворобою), щомісячно, починаючи з дня подачі заяви та до видужання останнього. Крім того, позивачка просить розглядати справу в порядку спрощеного провадження та звільнити її від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Винару Л.В. Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 29.10.2021 року позовну заяву було залишено без руху та позивачці надано строк для усунення недоліків. 16.11.2021 року позивачка подала до суду уточнену позовну заяву з додатками. Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 23.11.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або за власною ініціативою суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву з проханням про розгляд справи без її участі у зв'язку з сімейними обставинами. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, надав до суду письмову заяву з проханням про розгляд справи без його участі у зв'язку з карантином. Позовні вимоги визнає частково, аліменти платити згоден, в частині стягнення додаткових витрат позов не визнає, оскільки при потребі кошти на лікування дитини він надає, що, на його думку , підтверджується копіями квитанцій. Заперечення стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відзив на позов відповідач до суду не надав. Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до п. п. 1, 3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони перебували з 06 грудня 2016 року у зареєстрованому шлюбі, який був 01.09.2020 року розірваний рішенням Олевського районного суду Житомирської області, що стверджується копією рішення Олевського районного суду Житомирської області (а.с. 6,7). Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Відповідно до довідки Олевської міської ради Житомирської області від 12.10.2021 року та довідок про реєстрацію місця проживання особи № 974 від 02.06.2021 року, № 618 від 20.06.2017 року неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] , проживає разом із позивачкою в м. Олевськ Житомирської області та перебуває на її утриманні (а.с. 10, 12, 13). Так, ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно до ч.1 ст.191 СК України слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В даному випадку, враховуючи надані позивачкою докази, визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів на дитину, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання батьківського обов`язку по утриманню дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток, не надає належної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, хоча має таку можливість, оскільки має відповідний молодий вік, не є інвалідом, не страждає на тяжке захворювання та має можливість утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, належним чином, як того вимагає Закон, а тому аліменти на утримання неповнолітньої дитини повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку, згідно вимог ст. 183 СК України, у частці від заробітку, а саме у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача додаткових коштів в сумі 2000,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , викликаних особливими обставинами, тобто лікування та оздоровлення неповнолітнього сина у зв`язку з його хворобою, починаючи з дня подачі заяви та до видужання останнього, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до змісту п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у якій судом касаційної інстанції роз`яснено схожі правовідносини, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Дана стаття Сімейного кодексу України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 Сімейного кодексу України. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Так, з довідки, виданої КНП «Олевський центр первинної медичної допомоги Олевської міської ради» за № 468 від 15.10.2021 року вбачається, що неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , знаходиться на «Д» обліку з приводу «F06. Загальний недорозвиток мовлення». Дитина потребує довготривалого лікування та реабілітації (заняття з психологом, дефектологом, корекційним педагогом , психологом) (а.с 11). Зазначені обставини також підтверджуються копією заключення ЛКК № 3/3 від 02.06.2021 року (а.с. 14), копією форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається лікарсько-консультаційними комісіями від 02.06.2021 року (а.с 15). Також з копії консультацйного висновку дитячого психіатра від 19.06.2021 року № 1 (а.с. 19) вбачається, що неповнолітній дитині [PERSON] , [INFO] , встановлено діагноз : дитячий аутизм , загальне недорозвинення мовлення І рівня. F - 84.0; F-80.1. Рекомендовано вирішення соцпитань (до 18 років), лікування та психологокорекція. Відповідно до копії довідки Олевського центру розвитку дитини № 2 «Сонечко» від 18.10.2021 року № 59 неповнолітня дитина [PERSON] дійсно відвідує Олевський ЦРД № 2 «Сонечко» (інклюзивну групу) з 01.11.2020 року, в якому забезпечується фізичний , розумовий і психологічний розвиток , корекція психологічного і фізичного розвитку відповідно до висновку «Про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини» від 15.10.2020 року № ІРЦ-85042/2020/171473 (а.с. 17). Також неповнолітня дитина [PERSON] проходить курс реабілітації в Комунальній установі «Олевський міський центр комплексної реабілітації дітей з інвалідністю» Олевської міської ради з 20.09.2021 року, що підтверджується копією довідки № 30 від 19.10.2021 року (а.с. 18). Крім того, неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні з 03.11.2021 року з діагнозом: дитячий аутизм з якісними порушеннями соціальної взаємодії, комумунікації мовлення, стереотипними формами поведінки та гри, частими опозиційно-протестними (істероїдними) реакціями з аутоагресією. Стійко виражений ступінь порушення життєдіяльності F84.0. Супутній діагноз: Загальний недорозвиток мовлення першого рівня. F - 80.2. Денне нетримання сечі, енкопрез F-98.0. Згідно рішення ЛКК від 03.11.2021 року підлягає встановленню категорії «Дитина-інвалід підгрупи А» терміном на 2 роки, наявні медичні показання для призначення інвалідності терміном до 18 років, рекомендовано оформити соціальну допомогу за місцем проживання, реабілітація в центрі соціальної реабілітації для дітей інвалідів, розробити ІПР, заняття з логопедом, психологом, корекційним педагогом, спостереження психіатра за місцем проживання, застосування ліків, повторний огляд на обласному консультаційному прийомі через 3 місяці, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 39-40). Крім того, позивачкою надані дві квитанції на придбання ліків від 28.09.2021 року на суму 995,22 грн. та від 19.10.2021 року на суму 921,50 грн., що стверджується копіями квитанцій (а.с. 20). За наведених обставин, вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , має діагноз: дитячий аутизм з якісними порушеннями соціальної взаємодії, комумунікації мовлення, стереотипними формами поведінки та гри , частими опозиційно-протестними (істероїдними) реакціями з аутоагресією, стійко виражений ступінь порушення життє діяльності F84.0., загальний недорозвиток мовлення першого рівня. F - 80.2., денне нетримання сечі, енкопрез F-98.0, при цьому потребує реабілітації в центрі соціальної реабілітації для дітей інвалідів, проведення занять з логопедом, психологом, корекційним педагогом, спостереження психіатра за місцем проживання, спеціалізованого лікування, медичного огляду, оздоровлення та домашнього догляду, тому дитина потребує довготривалого лікування та обстеження, що тягне за собою систематичні додаткові витрати, викликані особливими обставинами. Стосовно заперечень відповідача відносно стягнення додаткових коштів на утримання дитини та надання ним до суду копій квитанцій про перекази коштів позивачці, суд вважає, що сплата відповідачем відповідних коштів позивачці не свідчить про те, що саме він матеріально утримує дитину та не звільняє його від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних хворобою дитини. При цьому, відповідач у поданій до суду письмовій заяві визнав позов у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, якщо і припускати, що відповідач час від часу добровільно надає кошти на додаткові витрати на дитину, проте позивачці невідомо, чи не припинить відповідач надавати їй таку допомогу, адже ніщо не заважає відповідачу будь-коли припинити надання таких коштів. При цьому така допомога нічим не підкріплена, окрім як самою волею відповідача, сума не узгоджувалася з отримувачем, строки не визначалися, а тому у позивачки щодо стягнення додаткових витрат наявний спір із відповідачем. Таким чином, суд, з урахуванням позицій сторін, дотримуючись принципів рівності та пропорційності, з метою дотримання балансу захисту прав, свобод та інтересів сторін, а також їх неповнолітньої дитини, приймаючи до уваги положення ст. 185 Сімейного кодексу України, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат в розмірі 2000 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до одужання дитини. Крім того, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 роз`яснив, що присуджений розмір додаткових витрат на дитину не є незмінним, адже відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про зменшення розміру присуджених до стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини після істотної зміни або припинення обставин (одужання або істотне покращення стану здоров`я його дитини), які стали підставою для задоволення позову. У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, отже згідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1984 грн. 80 коп.

Outcome: approved