Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

22 вересня 2021 року АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі Позивач, АТ «КЗРК») звернулося до суду із позовом до [PERSON] (далі Відповідач, [PERSON] ) про повернення безпідставно отриманих коштів В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] з 06.03.2017 перебував у трудових відносинах з позивачем. 12.06.2020 позивачем було видано наказ № 1011 -к «Про увільнення від роботи в зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом», відповідно до якого відповідача [PERSON] , підземного гірника шахти «Тернівська» АТ «Кривбасзалізрудком», було увільнено від роботи з 11.06.2020 у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом зі збереженням за ним місця роботи, посади і середнього заробітку, строком на 3 роки. [PERSON] було роз`яснено про необхідність повідомити підприємство про припинення проходження строкової військової служби за контрактом, в тому числі дострокове. Починаючи з 12.06.2021 позивач своєчасно нараховував та перераховував на відповідний рахунок Відповідача середню заробітну плату. 17 березня 2021 року на адресу АТ «КЗРК» надійшов лист ТУ Державного бюро розслідувань розташованого у місті Полтаві №50/вих./15-02-3, з якого вбачається, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження за фактом скоєння [PERSON] кримінального правопорушення за ч.4 ст. 407 КК України. 19.03.2021 до Позивача надійшов лист Покровсько-Тернівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №4/734 від 17.03.2021 до якого додано завірений Витяг з наказу командира 17 окремої танкової бригади від 18.11.2020 №111-РС з якого вбачається, що контракт на проходження військової служби [PERSON] припинено з 18.11.2020 та увільнено останнього з чисельності Збройних Сил України. Після звільнення з військової служби за контрактом Відповідач не прибув до Позивача для продовження роботи за основною професією, чим скоїв прогул, за що його було звільнено з підприємства на підставі наказу № 907 -к від 29.04.2021. Внаслідок недобросовісних дій зі сторони Відповідача, які полягали у неповідомленні Позивача про розірвання контракту на проходження військової служби з 18.11.2020, Позивач переплатив Відповідачу середній заробіток, який зберігався за ним, як увільненим працівником, на загальну суму 77433,64грн. У зв`язку із викладеним вимушені звернутися до суду із даним позовом, в якому просять стягнути з [PERSON] на користь АТ «КЗРК» 77434,64 грн. безпідставно отриманих грошових коштів та судовий збір в розмірі 2270,00грн. Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позов до суду не подав. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до такого висновку. Відповідач [PERSON] та ТВО командира військової частини [NUMBER] підполковник [PERSON] 11 червня 2020 року підписали контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Строк дії контракту 3 роки (а.с. 17-20). 12 червня 2020 року Наказом №1011-к «Про увільнення від роботи в зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом» за Відповідачем [PERSON] з 11.06.2020 строком на три роки збережено місце роботи, посаду і середній заробіток (а.с.23). 18 листопада 2020 року Наказом командира 17 окремої танкової бригади № 111-РС [PERSON] увільнено від займаної посади, призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. [PERSON] 11 вересня 2020 року самовільно залишив військову частину. З 18 листопада 2020 року не враховувати до чисельності Збройних Сил України (а.с.26). Згідно довідки АТ «КЗРК» Відділу 53-02 №2867 від 17 вересня 2021 року заробіток [PERSON] , гірника підземного шахти Тернівська за період з 18.11.2020 по 28.02.2021 становить: нарахована сума 96190,87 грн., сума на виплату 77433,64 грн. (а.с.27). 29 квітня 2021 року Наказом ПАТ «КЗРК» №709-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ш. «Тернівська» [PERSON] підземного гірника 2 розряду дільниці гірничокапітальних робіт шахти «Тернівська» звільнено з 18.11.2020 року, згідно п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин. Зазначено про зобов`язання забезпечити нарахування Відповідачу компенсації за 38 календарних днів невикористаної щорічної відпустки відповідно до ст.83 КЗпП України та інших виплат, належних працівникові у день звільнення, а також ознайомити його з розміром заборгованості перед підприємством, що утворилася внаслідок недобросовісної поведінки з його боку, а саме неповідомлення про розірвання контракту на проходження військової служби, запропонувавши добровільно повернути заборгованість (а.с.28-30). Позивач направив на адресу відповідача вимогу за вих.№1160 від 12.04.2021 про повернення безпідставно отриманих коштів за період з 18.11.2020 р. по лютий 2020 року включно у розмірі 77433,64 грн. (а.с.31-33). Вказана вимога була повернута Позивачу через відмову в одержані особою, відомості про яку не зазначені в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.34). Відповідно до ч. 3 ст. 119 Кодексу Законів про працю України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового\~контракту\~на\~проходження військової служби,\~під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким чином, у сенсі положень статті 119 Кодексу Законів про працю України наявність права на гарантії збереження місця роботи, посади та середнього заробітку нерозривно пов`язується з видом\~військової служби. Частиною 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено вичерпний перелік видів\~військової служби:\~строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети\~військової\~підготовки, кафедри\~військової\~підготовки, відділення\~військової\~підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу. Отже, за змістом положень частини 3 статті 119 КЗпП України передбачені цією частиною гарантії зберігаються лише за працівниками, призваними на: строкову військову службу; військову службу за призовом осіб офіцерського складу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового\~контракту\~на\~проходження військової служби\~під час дії особливого періоду. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням\~проходження військової служби\~вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу\~військової\~частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про\~проходження військової служби\~громадянами України. Згідно п. 34 Положення про\~проходження\~громадянами України\~військової служби\~у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, контракт припиняється (розривається): у день закінчення строку\~контракту; у день набрання чинності новим контрактом - у разі зміни військовослужбовцем одного виду\~військової служби\~на інший; у день, зазначений у наказі командира (начальника)\~військової\~частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу\~військової\~частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту,\~звільнення з\~військової служби\~або направлення для\~проходження військової служби\~до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України); у день набрання чинності контрактом про навчання у разі вступу особи рядового складу, сержантського та старшинського складу, яка проходить військову службу за контрактом, до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти; у день, що настає\~після\~дня смерті (загибелі) військовослужбовця або дня визнання його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим; у день видачі свідоцтва про смерть військовослужбовця на підставі проведеної генетичної експертизи, якщо військовослужбовця не було визнано судом безвісно відсутнім чи оголошено померлим. Таким чином, із виключенням відповідача зі списків особового складу\~військової\~частини [NUMBER] у зв`язку із самостійним залишенням військової частини, він втратив право на гарантії, передбачені частиною 3 статті 119 КЗпП України, а відтак і втратив право на збереження місця роботи, посади та на отримання середнього заробітку з часу звільнення із військової служби. Так із долученої до позову довідки АТ «Кривбасзалізрудком» за період 18.11.2020 по 28.02.2021 року Відповідачу був нарахований середній заробіток у загальній сумі 96190,87 (сума на виплату 77433,64грн.(а.с. 27). Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно\~набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню\~безпідставно\~набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Підпунктом 6 пункту 3 Положення про порядок ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України №148 від 29 грудня 2017 року визначено, що\~депонована заробітна плата готівка, одержана суб`єктами господарювання для виплат, пов`язаних з оплатою праці, та не виплачена в установлений строк окремим фізичним особам. Відповідно до п.28 вказаного Положення\~касир проводить видачу готівки тільки особі, зазначеній у видатковому касовому ордері або видатковій відомості.\~Видача готівки проводиться за довіреністю, оформленою у встановленому порядку згідно із законодавством України, особам, які з поважних причин не мають змоги поставити підпис власноручно. У видатковому касовому ордері після прізвища, імені та по батькові одержувача готівки бухгалтер зазначає прізвище, ім`я та по батькові особи, якій довірено одержати готівку, а в разі видачі готівки за видатковою відомістю перед підписом про одержання грошей касир робить у ній напис "За довіреністю". Видача готівки за довіреністю проводиться відповідно до вимог, передбачених у пункті 27 розділу III цього Положення. Довіреність або нотаріально засвідчена копія довіреності залишається в касира і додається до видаткового касового ордера або видаткової відомості. Пунктом 31 даного Положення визначено, що касир зобов`язаний після закінчення встановлених строків виплат, пов`язаних з оплатою праці за видатковими відомостями: 1) у видатковій відомості проти прізвища осіб, яким не здійснено виплату, поставити відбиток штампа або зробити напис "Депоновано"; 2) скласти реєстр депонованих сум; 3) у кінці видаткової відомості зазначити фактично виплачену суму та недоодержану суму виплат, яка підлягає депонуванню, звірити ці суми із загальним підсумком за видатковою відомістю і засвідчити напис своїм підписом. Якщо готівка видавалася не касиром, а іншою особою, то на відомості додатково робиться напис "Готівку за відомістю видав (підпис)"; 4) здійснити запис у касовій книзі згідно з виписаним бухгалтерією видатковим касовим ордером на фактично видану суму за видатковою відомістю. Бухгалтер здійснює перевірку записів, зроблених касирами у видаткових відомостях та здійснює підрахунок виданих і депонованих за ними сум. Депоновані суми, що підлягають здаванню в банк, оформляються шляхом складання одного загального видаткового касового ордера. Тобто, депоновані кошти це готівкові кошти, отримані підприємством для виплат, пов`язаних з виплатою окремим фізичним особам, однак, не виплачені у встановлений строк. Депонована сума коштів підлягає до виплати. Судом встановлено, що Відповідач не повідомив Позивача про розірвання\~контракту\~про\~проходження військової служби\~і йому\~безпідставно\~нараховувався середній заробіток, загальна сума якого за період 18.11.2020 -28.02.2021 склала 77433,64грн. Проте, судом не встановлено, що Відповідач дійсно отримав вказані кошти, оскільки до позову не надано жодних доказів на зарахування зазначених коштів на рахунок Відповідача та отримання особисто ним таких коштів. Крім того, у справі відсутні докази належного ознайомлення Відповідача з наказом про його звільнення та проведення із ним розрахунку при звільненні. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивачем не подано доказів, які свідчать про направлення та отримання Відповідачем наказу про його звільнення, а також доказів щодо письмового повідомлення Відповідача про нараховані йому суми, а саме компенсації за 38 днів невикористаної щорічної відпустки. В силу принципу змагальності сторін, визначеного ст. 12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази перерахування та отримання відповідачем грошових коштів (середнього заробітку за час його увільнення від роботи в зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом), чого позивачем зроблено не було. Відсутність будь-яких заперечень від відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог статті 81 ЦПК України. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих грошових коштів, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2270 грн. 00 коп. слід покласти на позивача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed