Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути на його користь з [PERSON] майнову шкоду в сумі 1867 (одна тисяча вісімсот шістдесят сім) грн. 35 коп. та моральну шкоду в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп., завдану позивачу ушкодженням здоров`я. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 червня 2007 року приблизно о 23 год. 05 хв. в смт. Гостомелі, Київської області, поблизу під`їзду №2 будинку [ADDRESS] , відповідач - [PERSON] умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень позивачу на ґрунті особистих неприязних відносин, викликаних попередньою конфліктною ситуацією між позивачем та сином відповідача, стоячи на вулиці, через відчинене вікно дверей автомобіля «Газель», д.н.з. [NUMBER] , в якому на сидінні водія сидів позивач, з відстані, приблизно 30-40 см здійснив по позивачу три постріли з пристрою для відстрілу гумовими кулями, одним з яких влучив [PERSON] в ліве око, в результаті чого заподіяв йому тяжке ушкодження, як таке, що викликало стійку втрату загальної працездатності більш як на одну третину, у вигляді поранення ділянки лівої орбіти з розчавленням очного яблука, з ушкодженням його оболонок і подальшим видаленням ока, ушкодженням верхньої повіки лівого ока з дефектом його тканини, перелому внутрішньої стінки лівої орбіти, крововиливів в ліву верхньощелепну та решітчасту пазухи (комірки). В подальшому, позивач проходив лікування в Київській обласній лікарні, про що є відповідні квитанції про купівлю ліків, які додаються до позовної заяви. 20 листопада 2014 року, Бородянський районний суд Київської області виніс вирок по справі про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнано його винним та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. Не погодившись із вказаним вироком суду, [PERSON] була подана апеляція. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2015 року вирок Бородянського районного суду Київської області від 20.11.2014 скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суддів. Міру запобіжного заходу [PERSON] змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд, звільнивши останнього з-під варти в залі суду негайно. В подальшому, розгляд справи проводився Бородянським районним судом Київської області під головуванням судді В.А. Гумбатова. Судові засідання по даній кримінальній справі постійно відкладалися у зв`язку із хворобою то [PERSON] , то його адвокатів (представників), такими своїми діями умисно затягуючи розгляд кримінальної справи. 18 вересня 2017 року постановою Бородянського районного суду Київської області звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а кримінальну справу стосовно нього закрито у зв`язку із закінченням строків давності. В тому числі, заявлені прокурором м. Ірпінь Київської області та цивільний позов позивача залишено без розгляду. Зазначеною вище постановою суду встановлено обставини, за яких [PERSON] вчинив щодо позивача злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України та фактично встановлено вину [PERSON] в нанесенні позивачу тілесних ушкоджень. Одночасно, позивач вказує, що внаслідок вищезгаданих протиправних дій відповідача йому була спричинена також моральна шкода. Наявність моральної шкоди він обґрунтовує душевними стражданнями, що їх він пережив у зв`язку із повною втратою ока та хвилюваннями, у зв`язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя. Зазначає, що осягнути повною мірою рівень його моральних страждань, пов`язаних із втратою ока, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко. Однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду оцінює у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 коп. Оскільки відповідач в добровільному порядку відшкодувати позивачу завдані матеріальні збитки та моральну шкоду відмовляється, він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01 березня 2021 року прийнято справу до свого провадження суддею Кравчук Ю. В. 29.07.2021 до суду від представника відповідача Давиденка О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник вказує, що позов не підлягає до задоволення, оскільки він є необгрунтованим, у позові не наведено жодних даних щодо винуватості [PERSON] у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Представник відповідача вказує, що дійсно постановою Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2017 року, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а кримінальну справу стосовно нього закрито у зв`язку із закінченням строків давності, а цивільний позов позивача залишений без розгляду. Як зазначено в постанові Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2017 року [PERSON] в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, разом з тим його захисник - адвокат Давиденко О.В. звернувся до суду із клопотанням про закриття кримінальної справи відносно [PERSON] у зв`язку із закінченням строків давності. Зазначена постанова оскаржувалась за апеляційною скаргою прокурора до Апеляційного суду Київської області та касаційною скаргою прокурора до Верховного Суду. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 листопада 2017 року апеляцію прокурора залишено без задоволення, а постанову Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2017 року, якою звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1ст.121 КК України та закрито кримінальну справу щодо нього у зв`язку з закінченням строків давності - без змін. Постановою Верховного Суду від 15 червня 2018 року, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 листопада 2017 року та постанову місцевого суду від 18 вересня 2017 року - залишено без змін. Представник відповідача зазначає, що як вбачається із змісту апеляційної/касаційної скарги прокурора, він просив Апеляційний суд Київської області та Верховний Суд, скасувати постанову Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2017 року у зв`язку із неповнотою судового слідства, істотним порушенням кримінально - процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону. Свої вимоги в апеляційній та касаційній скаргах орган обвинувачення мотивував тим, що відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в абз.5 п. 2 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного та касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення. Тобто, орган обвинувачення в апеляційній та касаційній скаргах зазначав, що судом не наведено даних щодо винуватості [PERSON] у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. В постанові Бородянського районного суду Київської області про закриття кримінальної справи та звільнення особи від кримінальної відповідальності, судом не доведено вини [PERSON] у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме, що діяння яке покладено особі в провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і [PERSON] винний в його вчиненні. В відзиві посилається на ч. 2 ст. 2 КК України, положення Конституції України, зокрема ст. 62 Конституцію України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Вказує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини ця презумпція вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату («Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland), п. 37; «Нераттіні проти Греції» (Nerattini v. Greece), п. 23; «Діду проти Румунії» (Didu V. Romania), п. 41). Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості («Нестак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), п. 88; «Гарицкі проти Польгці» (Garycki v. Poland), п. 66. Зазначає, що встановлення винуватості особи у вчиненні кримінальних правопорушень при розгляді клопотання сторони захисту про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49 КК України), призведе до порушення принципу презумпції невинуватості. Оскільки судом в постанові Бородянського районного суду Київської області про закриття кримінальної справи та звільнення особи від кримінальної відповідальності, не визнано [PERSON] винним у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на судовому розгляді по справі у Бородянському районному судді Київської області не досліджувалися матеріали кримінальної справи, окрім того, суд по справі не дійшов до дебатів, то відсутні будь які підстави щодо стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди. Вказує, що кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України розслідувалась з 11.06.2007 року, а перебувала безпосередньо на судовому розгляді з 2011 року по 23 жовтня 2018 року. Так, позивач у позові замовчує про те, що згідно вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2011 року [PERSON] , визнано невинним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та виправданого його за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Окрім того, позивач у позовній замовчує про те, що згідно вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2012 року [PERSON] визнано невинним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та виправданим у зв`язку з недоведеністю його участі у вчинені даного злочину. Також, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 листопада 2012 року внесено уточнення у вирок, в частині рішення суду по цивільним позовам потерпілого [PERSON] та прокурора, а саме: вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2012 року, в частині рішення по цивільному позову [PERSON] та прокурора м. Ірпінь в інтересах Фінансового управління Київської обласної державної адміністрації в порядку ст. 365 КПК України уточнено, викладено його в наступній редакції: в задоволенні цивільних позовів потерпілого [PERSON] до [PERSON] , прокурора м. Ірпінь в інтересах Фінансового управління Київської обласної державної адміністрації про стягнення з [PERSON] коштів, затрачених на лікування потерпілого, відмовити. З урахуванням викладеного, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивач та представник позивача про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, представник позивача подав заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач та його представник про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, представник відповідача подав заяву про слухання справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків. Відповідно до вироку Бородянського районного суду Київської області від 20.11.2014 [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. Цивільний позов потерпілого [PERSON] задоволено частково, суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] на відшкодування витрат на лікування 1368 (одну тисячу триста шістдесят вісім) грн. 04 коп., на відшкодування втраченого заробітку 4989 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 60 коп. і на відшкодування моральної шкоди 500000 (п`ятсот тисяч) гривень. В іншій частині позов [PERSON] залишено без задоволення. Позов прокурора м. Ірпеня Київської області задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь фінансового управління Київської обласної державної адміністрації на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] в КЗОЗ "Київська обласна клінічна лікарня" 2369 (дві тисячі триста шістдесят дев`ять) грн. 38 копійок. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14.04.2015 вирок Бородянського районного суду Київської області від 20 листопада 2014 року щодо [PERSON] скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суддів. Згідно постанови Бородянського районного суду Київської області від 18.09.2017, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а кримінальну справу відносно нього закрито у зв`язку з закінченням строків давності. Заявлені прокурором м. Ірпеня Київської області в інтересах фінансового управління Київської обласної державної адміністрації та потерпілим [PERSON] цивільні позови залишено без розгляду. При цьому, в зазначеній постанові вказано, що закон не пов`язує можливість застосування правил ч.1 ст.49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. При цьому, [PERSON] свою вину не визнав, разом із тим його захисник-адвокат Давиденко О. В. звернувся до суду із клопотанням [PERSON] про закриття кримінальної справи в зв`язку із закінченням строків давності, а підсудний [PERSON] заявлене клопотання підтримав. При цьому, судом не встановлено обставин для звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності з реабілітуючих обставин. Відповідно до постанови Бородянського районного суду Київської області від 18.09.2017, [PERSON] обвинувачується в тому, що він заподіяв [PERSON] тяжке тілесне ушкодження, як таке, що викликало стійку втрату загальної працездатності більш як на одну третину за наступних обставин. Так, 11 червня 2007 року, приблизно о 23-й годині 05 хвилин, в смт.Гостомель Київської області, поблизу підїзду № 2 будинку [ADDRESS] , підсудний [PERSON] , умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] , на ґрунті особистих неприязних відносин, викликаних попередньою конфліктною ситуацією між [PERSON] і сином [PERSON] , стоячи на вулиці, через відчинене вікно дверей автомобіля "Газель", реєстраційний номер [NUMBER] , в якому на сидінні водія сидів [PERSON] , з відстані, приблизно, 30-40 см здійснив по [PERSON] три постріли з пристрою для відстрілу набоїв з гумовими кулями, одним з яких влучив потерпілому [PERSON] в ліве око, в результаті чого заподіяв [PERSON] тяжке тілесне ушкодження, як таке, що викликало стійку втрату загальної працездатності більш як на одну третину, у вигляді поранення ділянки лівої орбіти з розчавленням очного яблука, з ушкодженням його оболонок і подальшим видаленням ока, ушкодженням верхньої повіки лівого ока з дефектом його тканини, перелому внутрішньої стінки лівої орбіти, крововиливів в ліву верхньощелепну та решітчасту пазухи (комірки.) Дії [PERSON] , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину. Ухвалою Верховного Суду від 23.10.2018, залишено без змін постанову Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 листопада 2017 року щодо [PERSON] , а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - без задоволення. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України). Закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну її протиправними діями. Відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, має важливе значення для усунення наслідків такого правопорушення та поновлення порушених прав громадянина. Саме тому особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, має право на її відшкодування. Реалізувати це право можна шляхом пред`явлення цивільного позову в кримінальному провадженні до початку судового розгляду. Особа, яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, а також особа цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Право звернутися з позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням має лише потерпілий від кримінального правопорушення або особа, яка має право діяти від його імені. Згідно з частиною першою статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду (стаття 1166 ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно з частиною першою статті 1167 цього ж Кодексу, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Системний аналіз цих положень закону дає підстави констатувати, що цивільно-правова відповідальність настає при наявності таких умов (підстав): протиправність, шкода, вина, причинний зв`язок. Всі ці умови знайшли підтвердження у постанові Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2017 року. І хоча постановою Бородянського районного суду Київської області від 18.09.2017 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а кримінальну справу відносно нього закрито у зв`язку із закінченням строків давності, однак звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за вказаною вище нереабілітуючою обставиною не означає, що суд визнає його невинуватим у вчиненні злочину. Суд не враховує посилання представника відповідача на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 червня 2011 року, яким [PERSON] визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та виправдано його за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.07.2012, яким [PERSON] визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки як встановлено судом кримінальне провадження відносно [PERSON] остаточно було закрите саме постановою Бородянського районного суду Київської області від 18.09.2017, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Щодо аргументу представника відповідача про те, що орган обвинувачення в апеляційній та касаційній скаргах зазначив, що судом не наведено даних щодо винуватості [PERSON] у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, суд зазначає наступне. Представником відповідача надана до суду копія ухвали Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року по справі № 360/2908/13-к, в тексті якої зазначено, що: «в ході судового розгляду [PERSON] подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності та закриття щодо нього справи. У судовому засіданні [PERSON] у присутності захисника просив вказане клопотання задовольнити, при цьому зазначив, що йому зрозуміло, що закриття справи за закінченням строку давності є нереабілітуючою підставою і з огляду на це суд не визнає його невинуватим у вчиненні злочину (т. 12, арк. 78-79,174-175)». Одночасно, Верховний Суд ухвалив постанову Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 листопада 2017 року щодо [PERSON] залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, - без задоволення. Таким чином, суд вважає, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1 867 (одна тисяча вісімсот шістдесят сім) грн.. 35 коп. підлягає повному задоволенню, оскільки розмір матеріальної шкоди підтверджується наданими позивачем доказами, а саме квитанціями на придбання бензину, ліків, оплату лікарських послуг (а.с.28-30). Що стосується позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Кінцевою метою будь-якого звернення до суду є відновлення порушеного права та відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями. Саме відновлення справедливості та принаймні мінімальну компенсацію за втрати, яких зазнав потерпілий, і можна вважати основною метою судового процесу та права як соціального регулятора в цілому. Але перед тим, як визначитися із компенсацію, цілком очевидно, треба чітко встановити розмір реально нанесеної шкоди. Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому доведенню підлягають : наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність вини останнього в заподіянні шкоди. Судом встановлено, що [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а кримінальну справу відносно нього закрито у зв`язку з закінченням строків давності. Також, судом приймається до уваги, що позивач, тобто потерпілий [PERSON] зазнав фізичного болю та страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевних страждань через повну втрату ока та хвилюваннями у зв`язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя. Тобто, факт заподіяння моральної шкоди, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача [PERSON] та настанням шкідливих для позивача наслідків доведені. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та тривалість душевних та фізичних страждань позивача, який дійсно зазнав фізичного болю, стресу, порушення нормального способу життя у зв`язку з повною втратою ока. Тому відшкодування моральної шкоди у сумі 500000 грн., на думку суду, буде відповідати вимогам розумності та справедливості, і за даних конкретних обставин не може вважатися ні заниженою, ні завищеною чи надмірною. Таким чином, позовна заява підлягає до задоволення у повному обсязі. Згідно із ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, виходячи із ціни позову та норм Закону України «Про судовий збір», з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 5018 грн. 67 коп. (501867 грн. 35 коп. ?1%). На підставі наведеного,

Outcome: approved