Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних витрат за договором позики до відповідача [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 405000 (чотириста п`ять тисяч) доларів США. Грошові кошти були передані відповідачу готівкою в повному обсязі в день укладення договору, що підтверджується власноручним написом відповідача на розписці. Згідно даної розписки, грошові кошти відповідач зобов`язувався повернути позивачу в повному обсязі до 01.01.2012 року. Проте, відповідач кошти не повертав, жодних заходів для погашення боргу не проводив, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення даних коштів. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 червня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в розмірі 3237165,00 (три мільйони двісті тридцять сім тисяч сто шістдесят п`ять) гривень. Враховуючи, що вказане судове рішення відповідачем не виконувалось, то в квітні 2016 року він був змушений звернутись до органів ДВС для примусового виконання [PERSON] рішення суду. 18.04.2016 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернівецькій області, на підставі виконавчого листа №727/4932/13-ц від 12.07.2013 року, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці відкрито виконавче провадження (номер ЄДРВП: 50890087) про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики від 18.10.2010 року у розмірі 3 237 165 грн. 00 коп. та 3 441 грн. 00 коп. судових витрат. 20.06.2017 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Манжосова М.П. вказаний виконавчий лист по справі №727/4932/13-ц було повернено стягувачу на підставі ч.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» - відсутність майна, на яке може бути звернено стягнення. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 жовтня 2020 року по справі №727/14226/18, залишеним в силі постановою Чернівецького апеляційного суду від 26 січня 2021 року задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення з [PERSON] трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання за договором позики у розмірі 291 344 (двісті дев`яносто одна тисяча триста сорок чотири) грн. 85 коп. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 червня 2013 року по справі №727/4932/13-ц не виконано, борг [PERSON] за договором позики від 18 жовтня 2010 року - не сплачено, чим і було зумовлено стягнення з відповідача 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за договором позики за останні 3 роки, які передували зверненню до суду. Враховуючи, що відповідач не виконав грошове зобов`язання за договором позики від 18.10.2010 р. у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України - вимагати від відповідача сплати не тільки суми грошового зобов`язання, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції. Така сума інфляційних витрат становить - 637 509 грн. 36 коп. На основі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні витрати за прострочення виконання зобов`язання за договором позики від 18.10.2010 р. у розмірі 637 509 грн. 36 коп. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці 17.02.2021 року відкрито провадженняпо справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці 20.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 20.06.2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Косовського М.В. про призначення почеркознавчої експертизи та витребування документів - відмовлено. Представник позивача Поляк М.В. в судовому зсіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. В судове засідання призначене на 07.02.2022 року позивач та представник позивача не з`явились, однак представник позивача спрямувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на письмовий відзив та зазначив, що борг [PERSON] , повернутий про що є відповідна розписка. В судове засідання призначене на 07.02.2022 року відповідач та представник відповідача повторно не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим суд вважає за можливе завершити розгляд справи у їх відсутність. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 405000 (чотириста п`ять тисяч) доларів США. Грошові кошти були передані відповідачу готівкою в повному обсязі в день укладення договору, що підтверджується власноручним написом відповідача на розписці. Згідно даної розписки, грошові кошти відповідач зобов`язувався повернути позивачу в повному обсязі до 01.01.2012 року. (а.с.10). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 червня 2013 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в розмірі 3237165,00 (три мільйони двісті тридцять сім тисяч сто шістдесят п`ять) гривень. (а.с.11). Вказане рішення суду набрало законної сили та не оскаржувалось відповідачем. Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернівецькій області 18.04.2016 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №727/4932/13-ц від 12.07.2013 року виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Манжосова М.П. від 20.06.2017 року виконавчий лист по справі №727/4932/13-ц було повернено стягувачу на підставі ч.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» - відсутність майна, на яке може бути звернено стягнення. (а.с.12). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.10.2020 року у справі №727/14226/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних за договором позики позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання за договором позики у розмірі 291344,85 гривні, з посиланням на те, що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі №727/14226/18 від 26.06.2013 року про стягнення з відповідача боргу не виконується, виконавчий лист перебуває на виконанні у органах державної виконавчої служби, сума боргу залишилась незмінною. Станом на день ухвалення рішення суду грошові кошти позивачу не повернуто. (а.с.14-19). Постановою Чернівецького апеляційного суду від 26.01.2021 року у справі №727/14226/18 рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.10.2020 року залишено без змін (а.с.20-25). Щодо посилань представника відповідача на копію розписки, згідно якої відповідач повністю повернув кошти позивачу, то зазначеною постановою Чернівецького апеляційного суду від 26.01.2021 року у справі №727/14226/18 встановлено, що у розписці, на яку посилається представник відповідача, відсутня дата отримання коштів. Крім цього, згідно постанови державного виконавця від 20.06.2017 року виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості був повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, а не його фактичного виконання. За правилами частини четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Такі висновки сформульовані в постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року у справі №522/23206/16-ц. Отже, обставини, встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі №727/14226/18 від 26.06.2013 та постановою Чернівецького апеляційного суду у справі №727/14226/18 від 26.01.2021 не підлягають доказуванню. Судом було задоволено клопотання представника відповідача про допит [PERSON] в якості свідка. Однак [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату і час судового засідання, не з`являвся на виклик суду, що було підставою для неодноразового відкладення розгляду справи. При цьому, самим представником відповідача не було забезпечено явку до суду відповідача з метою реалізації клопотання самого представника відповідача для допиту останнього в якості свідка. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та його представник належним чином повідомлялись про дату та час судових засідань, однак в судові засідання призначені на 28.12.2021 року, 18.01.2022 року та 07.02.2022 року не з`являлись, що унеможливило допит судом [PERSON] в якості свідка. Таким чином, судом встановлено, що після набрання рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.06.2013 у справі №727/4932/13-ц законної сили відповідач не повернув позивачу грошові кошти. Доказів зворотного відповідач не надав. Відповідач не з`явився у судові засідання призначені на: 28.12.2021 року, 18.01.2022 року та на 07.02.2022 року, не надав суду пояснення по справі, таким чином не скористався своїм право надати покази та спростувати доводи позивача. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, вказаною нормою визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі №646/14523/15-ц (провадження N 14-591цс18). Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц (провадження N 14-16цс18). Отже, у боржника в силу частини 2 статті 625 ЦК України у разі несвоєчасного виконання зобов`язання виникає обов`язок сплатити кредитору суму інфляційних втрат, як компенсацію грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, поряд із сумою основного зобов`язання. Позивач, звертаючись до суду з цим позовом просив стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 12.02.2018 до 12.02.2021 в розмірі 637 509,36 грн. Варто зазначити, що положення статті 625 ЦК України передбачає відповідальність у вигляді інфляційних втрат встановлених за невиконання зобов`язань, тобто розмір індексу інфляції повинен вираховуватись від суми боргу, яку позивач не отримав, адже позикодавець несе втрати від неповернутої суми заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що станом на момент подання позовної заяви розмір заборгованості відповідача за договором позики від 18.10.2010 року становить 3 237 165,00 грн. Інфляційні збитки на суму боргу 3 237 165,00 грн. становлять 637 509,36 грн. з розрахунку: (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) = 1.19693447; 3 237 165,00 x 1.19693447 - 3 237 165,00 = 637 509 грн. 36 коп. Положеннями частини 1 статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, на підставі викладеного, суд вважає, що позивач довів, а відповідач не спростував доводи позовної заяви, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 6375,09 грн. Як зазначено у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні витрати за прострочення виконання зобов`язання за договором позики від 18.10.2010 р. у розмірі 637 509 грн. 36 коп. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 6375,09 грн.

Outcome: approved