Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~19.10.2017 в провадження Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна, Перша Харківська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової прави між суддями від 19.10.2017 справа надійшла в провадження судді Сороки О.П. \~ \~ \~ \~Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07.02.2018 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна, Перша Харківська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом відмовлено. \~ \~ \~ \~Постановою Апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07.02.2018 залишено без змін. \~ \~ \~ \~Постановою Верховного суду від 05.06.2019 рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07.02.2018 та постанову Апеляційного суду Харківської області від 13.08.2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. \~ \~ \~ \~Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2019 справа надійшла в провадження судді Теслікової І.І. Ухвалою суду від 30.07.2019 року справу прийнято до свого провадження. Ухвалою суду від 19.08.2019 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна, Перша Харківська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луценко Вікторія Сергіївна, про визнання договору дарування квартири частково недійсним, виділ частки у спільній власності подружжя, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, витребування частки майна. Після відкриття провадження у справі 09.10.2019 судом було постановлено ухвалу про залишення уточненої позовної заяви без руху, яка 19.08.2019 року прийнята судом до розгляду. 15.10.2019 року до суду позивачем надана уточнена позовна заява. Ухвалою суду від 17.10.2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна, Перша Харківська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луценко Вікторія Сергіївна, про визнання договору дарування квартири частково недійсним, виділ частки у спільній власності подружжя, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, витребування частки майна повернуто заявнику. 17.09.2020 року через канцелярію суду представником позивача було подано позовну заяву (уточнену) до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна, Перша Харківська міська нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору дарування частково недійсним, визнання частки померлого у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на ј частку квартири в порядку спадкування за законом, витребування ј частки з чужого незаконного володіння. Ухвалою суду від 30.10.2019 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву та продовжено розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Перша Харківська міська нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , про визнання частки померлого у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на ј частку квартири в порядку спадкування за законом, витребувати ј частки з чужого незаконного володіння. Через канцелярію суду 16.12.2020 року від представника позивача надійшла позовна заява про зміну предмету позову, згідно якої представник позивача просить визнати частково недійсним договір дарування квартири від 09 жовтня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом і Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А., в частині дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] , виділити частку [PERSON] померлого [INFO] у спільній з [PERSON] квартирі у розмірі частини квартири [ADDRESS] , визнати за позивачем право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька - [PERSON] , витребувати нерухоме майно 1/4 частину квартири [ADDRESS] , з чужого незаконного володіння у [PERSON] на користь позивача. Ухвалою суду від 23.01.2020 року витребувано з Першої Харківської міської державної нотаріальної контори копії спадкової справи № 557/2017, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] померлого [INFO] . Ухвалою суду від 11.11.2020 року відмовлено у прийнятті позовної заяви (уточненої) [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна, Перша Харківська міська нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору дарування частково недійсним, визнання частки померлого у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на ј частку квартири в порядку спадкування за законом, витребування ј частки з чужого незаконного володіння - повернувши її позивачу. Ухвалою суду від 03.03.2021 року прийнято заяву позивача [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи Приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна, Перша Харківська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним, виділ частки у спільній власності подружжя та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, витребувати ј частки з чужого незаконного володіння та ухвалено розгляд справи здійснювати з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 16.12.2020 року, згідно якої [PERSON] просить: - визнати частково недійсним договір дарування квартири від 09 жовтня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Габідуловою Л.А., в частині дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] ; - виділити частку [PERSON] , який помер [INFO] , у спільній з [PERSON] квартирі у розмірі 1/2 частини квартири [ADDRESS] ; - визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] ; - витребувати на її користь нерухоме майно, а саме: 1/4 частину квартири [ADDRESS] з чужого незаконного володіння у [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що її батько [PERSON] з 22 жовтня 1999 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 30 липня 2002 року придбано квартиру [ADDRESS] , яка була зареєстрована на ім`я [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, а саме на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги є його дружина [PERSON] , вона, її сестра [PERSON] , яка в установлений строк відмовилась від спадщини на її користь, та [PERSON] . Як вказує позивач, вона у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, однак оформити спадщину не змогла, у зв`язку з тим, що [PERSON] квартиру [ADDRESS] 19 жовтня 2017 року подарувала своїй матері [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування. У свою чергу, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луценко В.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 4492, відчужила вказану квартиру на користь [PERSON] . 19 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гібадуловою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 7180. Таким чином, на даний час власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що в свою чергу унеможливлює позивача скористатись своїми спадковими правами, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 26 листопада 2019 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Хоссейн Емілі до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень проти позову, викладених у відзиві, представник відповідача посилається на те, що відповідач [PERSON] придбала спірну квартиру за власні кошти, які були позичені нею у своєї матері [PERSON] . Позивачем у свою чергу не надано жодного доказу, який би підтверджував, що померлий [PERSON] приймав участь у придбанні квартири, мав дохід. Таким чином, відповідачем [PERSON] повністю спростована презумпція спільного права власності подружжя на майно, оскільки відсутня обов`язкова складова придбання майна за спільні кошти або спільною працею. Крім того, застосування до позовних вимог статті 388 ЦК України можливе лише за умови, якщо особа не мала права відчужувати таке майно. У свою чергу, позивачем не доведено, що особа, яка відчужила майно, не мала права розпоряджатись таким майном. Крім того, представник відповідача посилається на те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки єдиною підставою для витребування майна позивач вказує відсутність згоди другого подружжя на відчуження майна, відповідно у даному випадку належним способом захисту прав позивача є визнання за ним права на компенсацію вартості відповідної частки відчуженого майна. 13 травня 2021 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Борбунюка Олексія Олександровича до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень проти позову, викладених у відзиві, представник відповідача посилається на те, що [PERSON] 19 листопада 2018 року придбала квартиру [ADDRESS] та є її добросовісним володільцем, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу жодних заборон на відчуження спірної квартири не було, що підтверджено проведеними нотаріусом нотаріальними діями та витягами з відповідних реєстрів щодо наявності заборон на вчинення дій стосовно нерухомого майна. Так само, відповідач [PERSON] не знала і не могла знати про наявність спору щодо даної квартири, оскільки на момент вчинення правочину з придбання квартири спір був відсутній, так як постановою Апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року залишено без змін рішення Червонозаводського районного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року по справі № 646/7262/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна, Перша Харківська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним, виділ частки у спільній власності подружжя та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, яким у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Зазначене свідчить, що [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі. Крім того, витребувати можливо лише індивідуально визначене майно, а тому витребування 1/4 частини спірної квартири є неможливими, оскільки зазначена частка не виділена в натурі. Так само, задоволення вимог про витребування частки спірної квартири у відповідача [PERSON] , як у добросовісного набувача, призведе, до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки матиме наслідком порушення справедливого балансу та покладатиме надмірний індивідуальний тягар на відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 07.07.2021 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду, клопотання представника відповідача про допит свідків задоволено. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Луценко Катерина Віталіївна у судове засідання не з`явились. Представником позивача подано до суду заяву, у якій остання позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, а також просить проводити розгляд справи без її участі та участі позивача. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Хоссейн Емілі у судове засідання не з`явились. Представником відповідача подано до суду заяву, у якій просить відмовити у задоволенні позову та проводити розгляд справи за відсутності відповідача та її представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Борбунюк Олексій Олександрович у судове засідання не з`явились. Представником відповідача подано до суду заяву, у якій просить відмовити у задоволенні позову та проводити розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, від допиту свідків відмовився. Третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна у судове засідання не з`явилась. Направила до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи без її участі. Представник третьої особи Першої Харківської міської державної нотаріальна контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явився. Представником направлено на адресу суду заяву, у якій останній просить проводити розгляд справи без участі представника Першої Харківської міської державної нотаріальна контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомили. Згідно із ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Частиною першою статті 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист у свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно із статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Правовим наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього в обдарованої особи. Особливість договору дарування полягає у тому, що цей договір є безоплатним: право власності на предмет договору переходить до обдаровуваного без надання будь-якої зустрічної матеріальної чи нематеріальної компенсації дарувальникові. Відповідно до частини першої статті 720 ЦК України сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальна громада. Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами другою та третьою статті 215\~ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. Таким чином, захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У Рішенні Конституційного\~Суду України\~від 01\~грудня 2004\~року №\~18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного рішення Конституційного Суду України. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 439/212/14-ц (провадження № 14-75цс18) дійшла висновку, що оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зі змісту позовних вимог вбачається, що [PERSON] просить в тому числі визнати частково недійсним договір дарування квартири від 09 жовтня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Габідуловою Л.А., в частині дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] , стороною якого вона не є. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [PERSON] відчужила вказану квартиру на підставі оспорюваного правочину, при цьому права на відчуження квартири не мала, оскільки така квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , спадкоємцем якого є позивач. За таких обставин, у позивача існує власний інтерес щодо нерухомого майна, який є предметом оспорюваного правочину. У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року по справі № 570/1533/20 (провадження № 61-8068св21) зроблено висновок, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору. З матеріалів справи судом встановлено, що 22 жовтня 1999 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Від попереднього шлюбу, [PERSON] має двох доньок: [PERSON] , [INFO] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , та копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] . Згідно розписки від 10 травня 2002 року, [PERSON] отримала від [PERSON] у борг грошові кошти для покупки квартири у загальному розмірі 14 200 доларів США. Грошові кошти були отримані двома платежами: перший 07 квітня 2002 року у розмірі 3 200 доларів США, та 10.05.2002 року 11 000 доларів США. 13 липня 2002 року між [PERSON] , [PERSON] , що діє за себе особисто та від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1674. За умовами договору, [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] . Продаж квартири вчинено за суму 75 000,00 гривень. Згідно даних Національного Банку України, офіційний курс долара станом на 07 квітня 2002 року та станом на 10 травня 2002 року становив 532,7 гривень за 100 одиниць. Таким чином, отримана сума позики дорівнює вартості спірної квартири в момент її придбання, що розраховано відповідно до формули 142 х 532,7 грн. = 75 643,40 гривень. 09 жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 5185. За умовами\~вказаного договору\~ [PERSON] \~безоплатно передала\~у власність\~ [PERSON] належну\~їй на\~правіприватної власності квартиру [ADDRESS] . Дарунок оцінений сторонами у 199 740,00 гривень. Згідно з Звітом про оцінку нерухомого майна, складеним суб`єктами оціночної діяльності ТОВ «Експертний знавець» 05 жовтня 2017 року, ринкова вартість квартири, яка відчужується за цим договором, складає 199 740,00 гривень. За твердженням дарувальника відчужувана квартира на момент укладення ним цього договору нікому іншому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою, в тому числі податковою, забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї, а також будь-яких прав на неї у третіх осіб як в межах, так і за межами України немає, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб вона не внесена, вона також не є предметом спадкового договору, відсутність прав неповнолітніх та/або малолітніх осіб на користування житлом, яке відчужується, підтверджується інформаційною довідкою № 0003724-2017, виданою 05 жовтня 2017 року, згідно з якою зареєстрованих у квартирі немає, окрім власника квартири. Дарувальник та обдарована у присутності нотаріуса стверджують, що: - однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки для кожної із сторін; - договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - їх волевиявлення як сторін за договором є вільним і відповідає внутрішній волі; - договір, що укладається, не має характеру фіктивності та удаваного правочину; - вона не обмежені у праві укладати правочини; - вони не визнані у встановленому порядку недієздатними (повністю або частково); - вони не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті; - вони вільно володіють українською мовою, що дає кожному з них змогу правильно зрозуміти зміст цього договору; - проект цього договору, складений нотаріусом з урахуванням умов, визначених ними, та умов, які є обов`язковими, ними прочитаний, кожному зрозумілий і кожним схвалений; - квартира є її особистою власністю, про що подана заява, з якою ознайомлений набувач майна. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Згідно наданої Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи № 557/2017, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , із заявами про прийняття спадщини після смерті останнього до нотаріальної контори звернулись: донька [PERSON] , дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Також, матеріали спадкової справи містять заяву [PERSON] , відповідно до якої, остання відмовилась від спадщини після смерті свого батька [PERSON] на користь його доньки [PERSON] . Крім того, у матеріалах спадкової справи наявна заява [PERSON] , у якій вона просить вирішити питання щодо прийняття спадкоємцями після смерті [PERSON] обов`язків по зобов`язанням, які виникли внаслідок позики 14 200 доларів США та 40 000 Євро. У вказаній заяві, [PERSON] зазначає, що оскільки у її доньки [PERSON] не було достатньо коштів для повернення боргу за розписками, що були витрачені в тому числі в інтересах померлого [PERSON] , донька за попередньою домовленістю розрахувалась із кредитором, уклавши 09 жовтня 2017 року договір дарування квартири [ADDRESS] . Також у заяві зазначено, що оскільки гроші своїй дочці вона позичила в інтересах сім`ї, в тому числі чоловіка [PERSON] , то обов`язок погасити заборгованість спадкоємцями останнього лежить в межах 1/2 частини суми позики. Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина 1 статті). Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України). Частиною першою статті 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У пунктах 1, 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України визначено, що цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Прикінцевими положеннями Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. З указаного вбачається, що до спірних правовідносин (набуття права власності), які виникли у 2002 році, підлягають застосуванню положення Кодексу про шлюб та сім`ю України і Цивільного кодексу Української РСР. Частиною 1 статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР в редакції, яка діяла на час придбання квартири, було передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до статті 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, від 09 червня 2016 року у справі № 6-801цс16. У постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 367/7110/14 (провадження № 61-12957св19) зазначено, що спірне майно придбане за кредитні кошти, отримані подружжям за час шлюбу, відтак, право на це майно у рівних частках набули позивач і відповідач, при цьому боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того, із ким із подружжя укладений кредитний договір. У зв`язку із зазначеним вище відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток у спільному майні подружжя . Наявність боргів подружжя та виникнення зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, не змінює статусу спільності набутого за час шлюбу майна за позичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї, а саме на придбання цього майна. Частиною першою статті 2\~ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. У свою чергу, досліджені судом обставини та надані на їх підтвердження докази, свідчать про те, що відповідачем [PERSON] не спростована презумпція того, що спірна квартира, придбана нею в період шлюбу, в інтересах сім`ї та за кошти подружжя, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. З огляду на викладене, [PERSON] не мала права розпоряджатись 1/2 частиною квартири [ADDRESS] , що в свою чергу тягне за собою недійсність договору дарування в частині відчуження 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 5185. Що стосується позовних вимог про виділення частки [PERSON] , який помер [INFO] , у спільній з [PERSON] квартирі у розмірі 1/2 частини квартири [ADDRESS] , суд зазначає наступне. У постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19), від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), зроблено висновок про те, що визначення судом частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлими не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності. За таких обставин, дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Так само, задоволенню не підлягає позовна вимога про визнання за позивачем права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , з огляду на таке. Як вже було встановлено, із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулись: донька [PERSON] , дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Також, матеріали спадкової справи містять заяву [PERSON] , відповідно до якої, остання відмовилась від спадщини після смерті свого батька [PERSON] на користь його доньки [PERSON] . Таким чином, відповідачами за вказаними позовними вимогами повинні бути спадкоємці, які прийняли спадщину. У свою чергу, позивачем не залучено до участі у якості співвідповідача [PERSON] , яка претендує на спірне нерухоме майно. Клопотань про залучення [PERSON] у якості співвідповідача позивач та її представник не заявляли. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За таких обставин, вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають. Позовні вимоги про витребування на користь позивача нерухомого майно, а саме: 1/4 частину квартири [ADDRESS] з чужого незаконного володіння у [PERSON] , також не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. На обґрунтування зазначених позовних вимог, позивач посилається на ст.ст. 387, 388 ЦК України. З матеріалів справи судом встановлено, що 12 жовтня 2018 року між [PERSON] , від імені якої, на підставі довіреності, посвідченої ПН ХМНО Чуєвою Л.Д. 06 березня 2018 року за реєстровим № 865, діє [PERSON] , та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луценко В.С. та зареєстрований в реєстрі за № 4492. За умовами договору, [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] . 19 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 7180. Відповідно до договору, [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Документом, що посвідчує право власності продавця на майно, що відчужується, є договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С. 12 жовтня 2018 року за реєстровим номером 4492. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 жовтня 2018 року за № 28355840, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1373698063101. Статтею 41\~Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 317, 319\~ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Відповідно до положень статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 388 ЦК України. З вищевикладеного вбачається, що з позовними вимогами щодо витребування майна із чужого незаконного володіння може звернутись виключно власник такого майна. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] . Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в частині визнання недійсним договору дарування квартири від 09 жовтня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Габідуловою Л.А., в частині відчуження 1/2 частини квартири [ADDRESS] , відповідно відшкодування судового збору у розмірі 640,00 гривень, суд покладає на сторони даного договору. Суддя Теслікова І.І. з 18.02.2022 року перебувала у відрядженні, у зв`язку з чим повний текст рішення суду складено 21.02.2022 року, тобто у перший робочий день після відрядження. На підставі викладеного,

Outcome: partial