Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду та свої вимоги мотивує тим, що 09.06.2017 він був працевлаштований в ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» у відділ головного енергетика електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання п`ятого розряду. 15.11.2021 він звільнився за ч. 3 ст. 38 Кодексу Законів про працю України. Станом на 02.12.2021 ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» заборгувало йому виплату, що виплачується працівнику при звільненні у відповідності де статті 116 Кодексу Законів про працю України, у розмірі: 66212 гри. 61 коп. В день звільнення 15.11.2021 підприємство з ним не розрахувалось, як передбачено статтею 116 Кодексу Законів про працю України. В жовтні місяці 2021 року два робочих дні він працював на 2/3 робочого часу. У зв`язку з вищенаведеним, при розрахунку середнього заробітку він брав заробітну плату за серпень та вересень 2021 року. Період затримки виплати належної йому заробітної плати з 16.11.2021 по 22.02.2022 становить 68 робочих днів, середній заробіток становить 501,51 грн., тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 34102,68 грн. У зв`язку з цим просить суд стягнути з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі: 66212 гривень 61 копійку та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 34102,68 грн. Представник відповідача - Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб», якому надсилалась копія позовної заяви з додатками, відзив на позов не подав, будь-яких клопотань та заперечень також не надходило. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» з 09.06.2017 по 15.11.2021, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 10-11). З розрахункового листа за листопад 2021 року вбачається, що [PERSON] було нараховано, але не виплачено заробітну плату в розмірі 66212,61 грн. (а.с. 12). Виплата заробітної плати працівнику гарантована статтею 43 Конституції України. За вимогами статей 115, 116 Кодексу Законів про працю України, статті 24 Закону України «Про оплату праці», - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу Законів про працю України, - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 116 Кодексу Законів про працю України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Оскільки судом встановлено, що в день звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати, розмір якої становить 66212,61 грн., що свідчить про порушення відповідачем строків виплати заробітної плати позивачу, встановлених статтею 115 Кодексу Законів про працю України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці» та наявність заборгованості з виплати заробітної плати, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність стягнення з Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у вказаному розмірі. Відповідно до статті 117 Кодексу Законів про працю України, - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок) основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу наявних у Пенсійному фонді України, нарахована відповідачем заробітна плата [PERSON] за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню складає 21565,11 грн. (серпень 2021 року 9975,84 грн., вересень 2021 року 11589,27 грн.). Кількість робочих днів за серпень 2021 року та вересень 2021 року складає 43 дні (серпень 2021 21 день, вересень 2021 року 22 дні). Таким чином, з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, середньоденний заробіток позивача становить 501,51 грн. (21565,11 грн. / 43 дні). Середній заробіток позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.11.2021 (день після звільнення) по 22.02.2022 (день винесення рішення) становить 34102,68 грн. (68 днів х 501,51 грн.) Відтак, з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 66212,61 грн. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 34102,68 грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Позивачі - у справах про стягнення заробітної плати відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. Зважаючи на викладене, на підставі частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. за вимогу про стягнення заробітної плати, та 908 грн. на користь [PERSON] за вимогу про стягнення середнього заробітку.

Outcome: approved