Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся з позовом до Боярської міської ради (далі - перший відповідач) та [PERSON] (далі - другий відповідач), третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотова Ольга Віталіївна про скасування рішення Двадцять першої сесії сьомого скликання №291 від 31 травня 2018 року Княжицької сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення гр. [PERSON] в [ADDRESS] », визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 28.01.2019 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В., номер по реєстру 264. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у травні 2018 року Княжицькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області прийняте рішення двадцять першої сесії сьомого скликання № 291 від 31 травня 2018 року Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення гр. [PERSON] в [ADDRESS] ». В подальшому, 28.01.2019 року між Княжицькою сільською радою Києво-Святошинського району та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою В.Ю. Позивач вважає, що рішення Двадцять першої сесії сьомого скликання № 291 від 31 травня 2018 року Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення гр. [PERSON] в [ADDRESS] » та укладений між відповідачами по справі договір купівлі-продажу земельної ділянки грубо порушує права та законні інтереси позивача щодо здійснення права власності. Позивач вказує на те, що на підставі договору дарування жилого будинку, посвідченого 01.09.1979 року державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П.І. позивачу по справі - [PERSON] належить жилий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться на земельній ділянці по [ADDRESS] . Друга відповідачка на підставі рішення Києво-Святошинського народного суду від 23.06.1989 року є власником Ѕ частини жилого будинку і надвірних будівель (в тому числі погреба з шийкою), що розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS] . Земельні ділянки позивача та [PERSON] є суміжними, межують між собою по координатних точках, позначених на кадастровому плані позивача - літерами Г, Д відповідно. Позивач вважає, що продажем спірної земельної ділянки [PERSON] суттєво обмежені права позивача щодо користування частиною належної йому на праві власності земельної ділянки де розташований город, зокрема, дана обставина значно ускладнює обробку городу та доставку добрив на город механізованими засобами, вивезення з огороду зібраного врожаю, продаж якого є основним джерелом доходу сім`ї позивача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 травня 2021 року позовна заява була прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 05.07.2021 року до суду від представника другого відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечив проти задоволення позову мотивуючи тим, що другий відповідач на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.06.1989 року є власником Ѕ частини жилого будинку і надвірних будівель (в тому числі погреб літ. (В), площею 10,6 кв.м., що розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS] . Згідно Державного акту на право власності від 29.09.2009 року другому відповідачу належить земельна ділянка розміром 0,2195 га по [ADDRESS] . Земельна ділянка, що знаходиться під погребом межує із земельною ділянкою [PERSON] та [PERSON] . Рішенням № 8 від 29.07.2011 року шостої сесії шостого скликання Княжицької сільської ради другому відповідачу було відмовлено у наданні дозволу на приватизацію земельної ділянки, на якій розміщено погреб, оскільки у 2009 році другий відповідач згідно ст. 116 Земельного кодексу України скористалася своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки. Другий відповідач звернулася до Княжицької сілької ради Києво-Святошинського району Київської області з відповідною заявою та документами, що посвідчували право власності на нерухоме майно - погреб щодо купівлі земельної ділянки, на якій цей погреб розміщено. Княжицька сілька рада Києво-Святошинського району Київської області розглянула заяву другого відповідача на 21 сесії 7 скликання та оскільки підстав для відмови в продажу земельної ділянки відповідно до ст. 128 Земельного кодексу України не було, прийняла рішення № 291 від 31.05.2018 р. «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення гр. [PERSON] в [ADDRESS] ». Крім того, Княжицькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на 22 сесії 7 скликання було прийнято рішення від 27.06.2018 року за № 302 «Про затвердження звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки в [ADDRESS] » та вирішено внести зміни до рішення 21 сесії 7 скликання Княжицької сільської ради № 291 від 31 травня 2018 року та після оформлення договору купівлі-продажу гр. [PERSON] забезпечити вільний доступ до земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222483602:02:027:0007, з укладенням договору про встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки для проходу сусідньому землевласнику. Рішення сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки. Другий відповідач свої обов`язки щодо надання сервітуту на частину земельної ділянки виконує, а позивач систематично всіляко перешкоджає другому відповідачу як власнику земельної ділянки користуватися її власністю. 09.07.2021 року до суду від представника першого відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечив проти задоволення позову мотивуючи тим, що у зв`язку з поданою заявою [PERSON] та документами, що посвідчували право власності на нерухоме майно (погреб) розташований на цій земельній ділянці, перший відповідач було прийнято рішення про продаж земельної ділянки, оскільки підстав для відмови в продажу земельної ділянки згідно ст. 128 Земельного кодексу України не було. Ухвалою суду від 18.10.2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. У судовому засідання 17.02.2022 року представник позивача підтримав задоволення позовних вимог, другий відповідач та його представник заперечили проти задоволення позовних вимог повністю. Представник першого відповідача у судове засідання 17.02.2022 року не з`явився, просив розгляд справи проводити без його участі. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно Державного акту на право власності від 29.09.2009 року другому відповідачу належить земельна ділянка розміром 0,2195 га по [ADDRESS] . Згідно Державного акту на право власності від 26.07.2011 року позивачу належить земельна ділянка розміром 0,2500 га по [ADDRESS] . Рішенням № 8 від 29.07.2011 року шостої сесії шостого скликання Княжицької сільської ради другому відповідачу було відмовлено у наданні дозволу на приватизацію земельної ділянки, на якій розміщено погреб, оскільки у 2009 році другий відповідач згідно ст. 116 Земельного кодексу України скористалася своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки. Другий відповідач звернулася до Княжицької сілької ради Києво-Святошинського району Київської області з відповідною заявою та документами, що посвідчували право власності на нерухоме майно - погреб щодо купівлі земельної ділянки, на якій цей погреб розміщено. Рішенням Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області двадцять першої сесії сьомого скликання № 291 від 31 травня 2018 року Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення гр. [PERSON] в [ADDRESS] » продано у власність гр. [PERSON] земельну діялнку несільськогосподарського призначення площею 0,0056 га за ціною 6 200 грн без врахування ПДВ для будівництва та обслуговування житлового будинку, госп. Будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , що знаходиться в комунальній власності Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20749158 від 26.05.2017 р. Княжицькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на 22 сесії 7 скликання було прийнято рішення від 27.06.2018 року за № 302 «Про затвердження звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки в [ADDRESS] » та вирішено внести зміни до рішення 21 сесії 7 скликання Княжицької сільської ради № 291 від 31 травня 2018 року та після оформлення договору купівлі-продажу гр. [PERSON] забезпечити вільний доступ до земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222483602:02:027:0007, з укладенням договору про встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки для проходу сусідньому землевласнику. 28.01.2019 року між Княжицькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області в особі сільського голови Шинкаренко Олени Олександрівни (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якої продавець на підставі рішення 27 сесії 7 скликання Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21 грудня 2018 року № 356 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення гр. [PERSON] в [ADDRESS] » зобов`язався передати за плату, а покупець - оплатити і прийняти у власність земельну ділянку площею 0,0056 га, кадастровий номер - 3222483602:02:027:5003, розташовану за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 128 Земельного кодексу України продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. До заяви (клопотання) додаються: а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу; г) копія свідоцтва про реєстрацію постійного представництва з правом ведення господарської діяльності на території України - для юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства іноземної держави. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України). Статтею 204 ЦК України презюмується правомірність правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд встановив, що другий відповідач звернулася до Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з відповідною заявою та документами, що посвідчували право власності на нерухоме майно - погреб щодо купівлі земельної ділянки, на якій цей погреб розміщено. Княжицька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області розглянула заяву другого відповідача на 21 сесії 7 скликання та оскільки підстав для відмови в продажу земельної ділянки відповідно до ст. 128 Земельного кодексу України не було, прийняла рішення № 291 від 31.05.2018 р. «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення гр. [PERSON] в [ADDRESS] ». Щодо посилань представника позивача на належність спірної земельної ділянки у спільному користуванні, а відтак викуп мав здійснюватися лише усіма співкористувачами земельної ділянки тільки у спільну власність оцінюються судом критично, оскільки спірна земельна ділянка була продана для обслуговування погребу, який належить другому відповідачу. У разі створення другим відповідачем перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою, останній не позбавлений звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Враховуючи вищевикладене рішення 21 сесії VII скликання за № 291 від 31.05.2018 року першим відповідачем було прийнято відповідно до чинного законодавства та в межах повноважень. Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів невиконання другим відповідачем своїх обов`язків щодо надання позивачу сервітуту на частину земельної ділянки, а відтак доводи позивача щодо обмеження права позивача щодо користування частиною належної йому на праві власності земельної ділянки, де розташований город є безпідставними. Усі інші доводи сторін не спростовують вищевикладених висновків суду. Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та відповідача, які викладені останніми у позовній заяві, відзиві на позов, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішення Двадцять першої сесії сьомого скликання №291 від 31 травня 2018 року Княжицької сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення гр. [PERSON] в [ADDRESS] », визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 28.01.2019 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В., номер по реєстру 264. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed