Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову посилається на те, що 18 жовтня 2019 року між ПрAT «СК «АРКС» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № сс279597а9д, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] . 23 червня 2020 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , в м. Дніпро допустив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано [PERSON] . Внаслідок зазначеного вище ДТП було завдано майнової шкоди власнику автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] . Із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся страхувальник. На підставі наданої заяви та документів було розраховано розмір страхового відшкодування, яке складає 377965,32 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача було застрахована в ПрАТ СК «Уніка», та на підставі договору про пряме врегулювання збитку АТ «СК «АРКС» було розраховано розмір страхового відшкодування з урахуванням ст.ст. 12, 22 та 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Розмір страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування ЕР/183871241 складає 128000,00 грн., що в подальшому було відшкодовано страховою компанією відповідача в рамках договору про пряме врегулювання збитку. Оскільки розміру страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування ЕР/183871241 не вистачило для повного відшкодування шкоди, то АТ «СК «АРКС» було проведено оплату за договором страхування. На підставі вищезазначеного було складено страховий акт № ARX2588865 від 14 липня 2020 року та страхового акту № ARX2614668 від 31 серпня 2020 року та було сплачено страхове відшкодування у розмірі 238541,32 грн., що не покриває поліс обов`язкового страхування ЕР/18191919 страхової компанії відповідача. Позивач зазначає, що різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодження автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 249956,32 грн. Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача завдані збитки у розмірі 249956,32 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3749,48 грн. Представником позивача надано до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що 18 жовтня 2019 року між ПрAT «СК «АРКС» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № сс279597а9д, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] . 23 червня 2020 року, о 11.00 год., водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись на перехресті вул. Запорізьке шосе, 62к в м. Дніпро, при перестроюванні, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухалася в попутному напрямку по тій смузі, на які він мав намір перестроїтися, в результаті чого скоїв з нею зіткнення. Внаслідок ДЬП пошкоджено транспортні засоби, завдано матеріальні збитки. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Бабушкніського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року у справі № 932/7977/20. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок зазначеного вище ДТП було завдано майнової шкоди власнику автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] . На підставі наданої [PERSON] заяви та документів було розраховано розмір страхового відшкодування, яке склало 377965,32 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК «Уніка», та на підставі договору про пряме врегулювання збитку АТ «СК «АРКС» було розраховано розмір страхового відшкодування з урахуванням ст.ст. 12, 22 та 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Розмір страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування ЕР/183871241 склав 128000,00 грн., що в подальшому було відшкодовано страховою компанією відповідача в рамках договору про пряме врегулювання збитку (платіжне доручення № 687127 від 15 липня 2020 року). Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 249956,32 грн. (377965,32 грн. (розрахований розмір страхового відшкодування) 128000,00 грн. (відшкодований розмір страхового відшкодування, здійснений страховою компанією відповідача). Оскільки розміру страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування ЕР/183871241 не вистачило для повного відшкодування шкоди, то АТ «СК «АРКС» було проведено оплату за договором страхування. На підставі вищезазначеного було складено страховий акт № ARX2588865 від 14 липня 2020 року та страхового акту № ARX2614668 від 31 серпня 2020 року та було сплачено страхове відшкодування у розмірі 238541,32 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 687022 від 15 липня 2020 року та платіжним дорученням № 700746 від 01 вересня 2020 року. Нормами ст. 11 ЦК України, передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. 01 вересня 2020 року та 18 листопада 2020 року позивач звертався до відповідача з претензіями з пропозицією сплатити кошти у розмірі 249956,32 грн. в добровільному порядку, однак станом на дату подачі позовної заяви заборгованість не погашено. Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Для настання цивільної відповідальності повинні існувати чотири підстави: 1) наявність шкоди; 2) протиправна дія заподіювача шкоди; 3) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою; 4) вина заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 22 Закону, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 993 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та стаття ст. 27 Закону України № 85/96-ВР від 07.03.1996 року «Про страхування» передбачають, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до правової позиції, висловленої Судовою палатою у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, справа № 6-2878цс15, за змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та ст. 27 Закону України «Про страхування», можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Відповідно до ст. 38-1.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду У разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених\~пунктом 13.2\~статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Таким чином слід дійти до висновку що до АТ «СК «АРКС» у порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від винної особи [PERSON] компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] . За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачем суду надано не було. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що позивач частково довів ті обставини на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а саме його право вимоги до відповідача на суму 238541,32 грн., сплата яких підтверджується платіжним дорученням № 687022 від 15 липня 2020 року та платіжним дорученням № 700746 від 01 вересня 2020 року, а тому позов підлягає задоволенню частково, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що ним було сплачено потерпілій особі саме 249956,32 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3578,25 грн. (238541,32 грн. х 3749,48 грн. : 249956,32 грн. = 3578,25 грн.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial