Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовано тим, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гмиря В.В. та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за 309388080000. Однак, відповідач до цього часу залишається зареєстрованим у вказаній квартирі. Інтерес до проживання у даній квартирі відповідач втратив ще за багато років до її продажу позивачу, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки. Таким чином, незважаючи на те, що відповідач багато років тому зі своєї волі не проживає у належній позивачу квартирі, не приймає участі у догляді за квартирою, не веде із позивачем спільного господарства, не сплачує комунальні послуги, його речі відсутні в квартирі позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити, надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явилась, повідомлялась належним чином. Засвідчена належним чином копія ухвали суду про відкриття провадження у справі надсилалася судом на останню відому адресу проживання відповідачів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , батько [PERSON] та брат [PERSON] , повідомив, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживала з моменту укладення договору купівлі-продажу, спілкувався востаннє з нею у 2017 році; [PERSON] з [PERSON] не спілкується, проживає особисто у вказаній квартирі, є особою з інвалідністю 2 групи. За дорученням позивача комунальні послуги сплачує [PERSON] . Позивач та відповідач ніколи разом не проживали Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подала. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подали. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення позивача, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07.03.2014 [PERSON] продала, а [PERSON] прийняла у власність квартиру під номером [ADDRESS] . Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання №65489690 від 13.07.2021 за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 13.03.1985. Відповідно до актів №98 від 22.06.2021 та б/н від 08.02.2022, складених майстром технічної дільниці ЖЕД №8/9 КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району в м. Києві" [PERSON] , підписаних [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що проживають в будинку [ADDRESS] , під час обстеження квартири [ADDRESS] [PERSON] в зазначеній квартирі не була присутня та не проживає протягом тривалого часу. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Судом було встановлено, що позивач є власником квартири за адресою [ADDRESS] . Право власності на квартиру виникло у позивача на підставі договору-купівлі продажу квартири від 07.03.2014. З довідки про реєстрацію місця проживання вбачається, що відповідач зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 ЦК України відповідно до положень якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі, позивач не чинить перешкод у користуванні квартирою, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved