Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, яку мотивував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Ляпня Гагінського району Нижегородської області, який був зареєстрований на тимчасово окупованій території в [ADDRESS] . Оскільки він після смерті батька являється спадкоємцем першої черги, то для отримання свідоцтва про смерть звернувся до Бородянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Проте в державній реєстрації смерті батька [PERSON] йому було відмовлено, оскільки документи, які підтверджують вказаний факт, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а відтак не є підставою для державної реєстрації його смерті. Тому, оскільки він не має можливості отримати свідоцтво про смерть батька, просив встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Ляпня Гагінського району Нижегородської області, який помер [INFO] у віці 88 років на тимчасово окупованій території, по [ADDRESS] , для подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про його смерть. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до заяви просив розглянути справу без його участі. Представник Бородянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явився, просив, слухати справу без його участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , який народився в м. Докучаєвськ Донецької області, зареєстрований по [ADDRESS] , проживає по [ADDRESS] являється внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копіями паспорта, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №234, свідоцтва про народження (а. с. 10-11, 13- 14). Згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть №190 та копії довідки про причину смерті, виданих 30 листопада 2021 року Центральною міською лікарнею м. Докучаєвська, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Докучаєвськ так званої Донецької Народної Республіки, Причина смерті: а) хронічна серцево-судинна недостатність, б) набрякова недостатність, в) атеросклеротичний кардіосклероз на фоні гіпертонічної хвороби (а.с. 7-8). Згідно з копією свідоцтва про смерть, виданого 30 листопада 2021 року відділом запису актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції Міністерства юстиції так званої Донецької Народної Республіки, [PERSON] помер [INFO] в місті Докучаєвськ так званої Донецької Народної Республіки, про що 30 листопада 2021 року складений запис акту про смерть № 434 (а.с. 6). З копії довідки №1391 від 16 грудня 2021 року, виданої КП "Прометей" адміністрації м. Докучаєвська (а.с. 16) вбачається, що [PERSON] , [INFO], який зареєстрований на території [ADDRESS] , помер [INFO] . Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року за № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", місто Докучаєвськ Донецької області відноситься до території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст. ст. 1, 9, 17, 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України; державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах проти Туреччини ("Loizidou v. Turkey", "Сурrus v. Turkey"), а також Республіки Молдови та Росії (Моzer v. the Republic of Moldova and Russia Ila_cu and Others v. Moldova and Russia), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН), який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема недійсність не може бути застосована до таких дій як реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд приймає рішення на підставі всіх поданих доказів, в тому числі з урахуванням документів, які видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, та які, як виняток, приймаються до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку. Оцінюючи досліджені докази, суд вважає підтвердженим і таким, що підлягає встановленню факт, що [PERSON] помер [INFO] в місті Докучаєвськ Донецької області, що за правилами ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved