Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

ДКП «Луцьктепло» звернулось в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідач, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є споживачем послуг по теплопостачанню: централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води, що надаються державним комунальним підприємством «Луцьктепло». Однак, відповідач свого обов`язку по оплаті житлово-комунальних послуг належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 01.11.2021 року за її особовим рахунком утворилась заборгованість по теплопостачанню в розмірі 18529 грн. 82 коп. Крім того, за несвоєчасне внесення плати за послуги на всю суму боргу відповідача на підставі положень ст. 625 ЦК України нараховані інфляційні нарахування в розмірі 3051 грн. 57 коп. та три відсотки річних - 1247 грн. 13 коп. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги по теплопостачанню в сумі 18529 грн. 82 коп., а також інфляційні нарахування у розмірі 3051 грн. 57 коп., три відсотки річних - 1247 грн. 13 коп. та судові витрати у справі. До початку розгляду справи по суті представник позивача подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечував щодо постановлення заочного рішення. Поряд з цим представник позивача зауважив, що під час розгляду справи відповідач сплатила суму боргу, який вказаний у позовній заяві, тобто визнала борг та просив стягнути з неї підставі положень ст. 625 ЦК України нараховані інфляційні нарахування в розмірі інфляційні нарахування у розмірі 3051 грн. 57 коп., три відсотки річних - 1247 грн. 13 коп., а також судовий збір у розмірі 2270 грн. Відповідач в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. 17.02.2022 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Левчук-Микитюк А.О. надійшов відзив у якому вона ствердила факт сплати відповідачем заборгованості, та зауважила, що несплата відповідачкою суми заборгованості за комунальні послуги відбувалась не внаслідок свідомо нехтування нею обов`язку, а лише тому, що відповідач не знала про те, що кошти за надання послуг не вносились іншими особами, які проживали у квартири. За таких обставин просила відмовити у задоволенні позову. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а укладання договору про надання послуг є обов`язком обох сторін. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо) (п. 1 ч. 1ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Статтею 68 ЖК України передбачено обов`язок наймача своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, які, відповідно до вимог ст. 67 ЖК України, включають послуги по наданню теплової енергії. Судом з`ясовано, що відповідач зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання департаменту державної реєстрації Луцької міської ради (а.с. 7) та їй надаються послуги по теплопостачанню, що стверджується розрахунком нарахувань і оплати за послуги з теплопостачання (а.с. 4-6). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз наведених положень дозволяє зробити висновок про те, що наявність боргу за житлово-комунальні послуги не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 16.09.2020 року у справі № 755/10683/17). Судом встановлено, відповідач [PERSON] 16.02.2022 року сплатила на рахунки позивача заборгованість за послуги по теплопостачанню у розмірі 18529,29 грн. (квитанція 0.0.2460638883.1 від 16.02.2022 року), а тому суд дійшов висновку, що відповідач фактично визнала позовні вимоги. Суд зауважує, що відповідно до приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом із тим на момент звернення ДКП «Луцьктепло» до суду із вказаним позовом, такі зобов`язані [PERSON] по сплаті послуг по теплопостачанню не були належним чином виконані, а тому внаслідок невиконання нею цього зобов`язання у позивача виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про її необізнаність щодо наявної заборгованості у зв`язку із неповідомленням про таку іншими особами, які проживали у квартирі, позаяк ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено виключний обов`язок споживача інформувати виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. За таких обставин суд вважає, що із відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути інфляційні нарахування та три відсотки річних, які складають інфляційні нарахування у розмірі 3051 грн. 57 коп. та три відсотки річних - 1247 грн. 13 коп. відповідно. У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, зважаючи, що відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 1135 грн. на користь позивача та повернути йому з державного бюджету сплачений судовий збір в розмірі 1135 грн. згідно платіжного доручення № 4446 від 23.11.2021 року. На підставі ст.ст. 64, 67, 68 ЖК України, ст.ст.11, 509, 526, 625 ЦК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 24-26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630,

Outcome: approved