Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 14 грудня 2021 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в с. Шіликово Лежневського району Івановської області РФ померла її мати [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована та проживала за вказаною адресою разом із нею. Після смерті матері відкрилась спадщина на все належне їй майно та майнові права. Зокрема, до складу спадщини входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Обрій», розміром 4,72 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яке належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0051444, виданого 14.06.1996 на підставі розпорядження Білопільської райдержадміністрації від 17.05.1996 за № 152. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла позивач, яка є рідною донькою спадкодавця, про що нотаріусом Лежневського нотаріального округу Івановської області Російської Федерації Тарасовим О.І. 22 жовтня 2021 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого [PERSON] успадкувала після смерті матері [PERSON] все майно, яке знаходиться за межами Російської Федерації. Разом з тим, їй було відмовлено у виготовленні технічної документації із землеусторою про виділенні в натурі (на місцевості) земельної частки (паю), відповідно до сертифікату серії СМ №0051444 від 14 червня 1997, оскільки у свідоцтві про право на спадщину за законом не зазначено, яке саме майно входить до складу спадщини, у тому числі і право на земельну частку (пай) площею 4,72 умовно-кадастрових одиниць у землях, яка перебувала у колективній власності КСП «Обрій» на території Павлівської сільської ради, та яке належало [PERSON] на підставі сертифікату серії СМ №0051444 від 14 червня 1997. Вказує, що через вказані обставини, вона не може реалізувати своє право на спадщину. Оскільки в інший спосіб у нотаріальному порядку позивач не може набути права на спадщину після смерті спадкодавця, вона звернулась до суду із захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах на території Павлівської сільської ради Сумського району Сумської області, право на яке належить [PERSON] та посвідчене сертифікатом серії СМ №0051444, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації №152 від 17 травня 1996. Заяви (клопотання) учасників справи. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність (а. с. 39 ). Представник відповідача -Білопільської міської ради Сумської області у підготовче судове засідання не з`явився. Перший заступник міського голови О.Кожухов надіслав клопотання про розгляд справу без участі представника міської ради, проти задоволення позову не заперечують (а. с. 23, 28). Згідно з ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Інших клопотань та заяв, пов`язаних з розглядом справи від учасників судового процесу до суду не надходило. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні, отже суд враховує положення частини четвертої статті 206 ЦПК України, та вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою у підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 15 грудня 2021 відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання за правилами загального провадження. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 16-17). Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , в с. Шіликово Лежневського району Іванівської області Російської Федерації [INFO] померла [PERSON] , яка була рідною матір`ю позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи у їх сукупності (а. с. 4-5). На день смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована в с. Шіликово Лежневського району Івановської області РФ разом із [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). З довідки Управління у м. Сумах та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 23.11.2021 вбачається, що на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації №152 від 17 травня 1996 року та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією членам КСП «Обрій», на ім`я [PERSON] виписаний сертифікат серії СМ №0051444 від 14 червня 1996, яким посвідчено право останньої на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Павлівської сільської ради, який видавався власнику на руки (а. с. 6). Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 жовтня 2021 нотаріусом Лежневського нотаріального округу Івановської області Російської Федерації Тарасовим О.І. вбачається, що спадщину на все належне на день смерті [PERSON] майно, яке знаходиться за межами Російської Федерації, прийняла її дочка - [PERSON] . Таким чином, позивач в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , про що 22 жовтня 2021 нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим номером 37/75-н/37-2021-2-235 (а. с. 8). Разом з цим, позивачу відмовлено у виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж на місцевості (в натурі) земельної частки (паю) площею 4,72 в умовних кадастрових гектарах відповідно до сертифікату СМ №0051444 від 14 червня 1996, оскільки у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданого 22 жовтня 2021 нотаріусом Лежневського нотаріального округу Івановської області Російської Федерації Тарасовим О.І., не визначено конкретне майно, яке успадкувала [PERSON] (а. с. 10). Із інформаційної довідки, виданої Білопільською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що приватним нотаріусом Бойко О.І. 29 грудня 2017 заведено спадкову справу № 317/2017 після [PERSON] , яка померла [INFO] , проте свідоцтва видані не були (а. с. 22). Із копії спадкової справи 317/2018, заведеної приватним нотаріусом Бойко О.І. вбачається, що за заявою [PERSON] заведено спадкову справу після смерті [INFO] [PERSON] . Також встановлено, що спадкоємцю визначено додатковий строк для прийняття спадщини після спадкодавця та визнано право на спадкове майно. Проте свідоцтва видані на були, оскільки рішенням суду скасовано таке право за нововиявленими обставинами, а саме наявність іншого спадкоємця - [PERSON] (а. с. 30-38). Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Оскільки [PERSON] є громадянкою Російської Федерації, спірні правовідносини з іноземним елементом, регулюються нормами Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» та Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої Законом України №240/94-ВР (240/94-ВР) від 10 листопада 1994 року. Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Аналогічна норма закріплена і в частині другій статті 45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої Законом України №240/94-ВР (240/94-ВР) від 10 листопада 1994 року. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. В силу ст. 116 Земельного кодексу України (далі по тексту ЗК) громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування та інших цивільно-правових угод. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 11 постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Тобто, сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не права власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Висновки суду. Виходячи з системного аналізу вищенаведених положень законодавства, наданих суду доказів, які не викликають сумнівів у їх допустимості та достовірності, суд дійшов до наступних висновків. Крім того, судом встановлено, що подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, позивач прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] та є її спадкоємцем за законом. Інші спадкоємці останнього, судом не встановлені. Зокрема, до складу спадщини після смерті [PERSON] , яку в установленому законом порядку прийняла донька спадкодавця - [PERSON] , увійшло право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Павлівської сільської ради, яке є предметом розгляду. Таким чином, позивач має право на спадкування права на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах на території Павлівської сільської ради Сумської області відповідно до сертифікату серії СМ №0051444, виданого на ім`я померлої [INFO] [PERSON] , а відтак, суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог позивача, оскільки право останньої підлягає судовому захисту. На підставі викладеного,

Outcome: approved