Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

[PERSON] 20.12.2021 звернулась до суду з позовом до [PERSON] та Корюківської міської ради Чернігівської області, і просить визнати за нею право власності на самовільно побудовані житловий будинок та надвірні будівлі (сарай та погріб), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач придбала у [PERSON] житловий будинок, але нотаріально його не оформила. В даному будинку вона проживала деякий час, а після придбання квартири переїхала. В будинку який вона придбала у [PERSON] значний час ніхто не проживав тому невідомі особи його розібрали на будівельні матеріали. На місці розібраного житлового будинку позивач з чоловіком почали будувати новий будинок також побудували сарай і погріб. Зараз виникла необхідність в оформленні даного будинку з господарськими будівлями, але нотаріус відмовив позивачу так як право власності на даний житловий будинок не зареєстровано, фактично це самовільне будівництво. З огляду на зазначене просить задовольнити свої позовні вимоги. Ухвалою суду від 13.01.2022 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до слухання у відкритому підготовчому засіданні. Цією ухвалою учасникам справи визначено строк для подачі заяв по суті справи. Від відповідача [PERSON] 18.01.2022 до суду надійшла заява в якій він позовні вимоги визнав повністю, не заперечував в задоволенні позову. Від відповідача Корюківської міської ради Чернігівської області 28.01.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Корюківська міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог, та зазначає, що вимоги заявника є обґрунтованими та на їх підтвердження подано достатньо доказів, які відповідають вимогам цивільного процесуального законодавства. Отже, відповідач визнав позовні вимоги [PERSON] . Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивач у підготовче засідання не з`явилась, в позові зазначила про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Корюківської міської ради в підготовче засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Розглянувши додані до позовної заяви документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Прибинь, Корюківського району, Чернігівської області, проживає і зареєстрована по [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] виданим 13 квітня 1999 року Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області. (а.с. 5-6). Судом встановлено, та не заперечується відповідачами, що у 1988 році позивач придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] ). Угода не була оформлена нотаріально, але вчинена в присутності свідків. Враховуючи зазначене, придбаний позивачем у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями залишився зареєстрованим за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Корюківської державної нотаріальної контори 15 червня 198З року (а.с. 16-17). Земельна ділянка, на якій збудований будинок виділена у користування [PERSON] . Відповідно до рішення Корюківської міської ради від 16.11.2015 вул. Чапаєва в м. Корюківці перейменована у вул. Олександра Довженка. Як свідчать відомості з домової книги в будинку по [ADDRESS] , прописаними в цьому будинку є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як свідчать відтиски штампів про прописку в цій домовій книзі адреса, за якою розташований будинок [ADDRESS] , а [PERSON] прописана за адресою [ADDRESS] з 22.07.1988. Отже, матеріалами справи підтверджується, те, що спірний будинок знаходиться за адресою [ADDRESS] , а також те, що [PERSON] була зареєстрована в ньому разом із членами сім`ї та фактично проживала в ньому. Як свідчить технічний паспорт житлового будинку по [ADDRESS] його загальна площа становить 56 кв. м Комунальним підприємством «Рампа» Бюро технічної інвентаризації було складено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , згідно якого загальна площа будинку становить 20,8 кв. м, житлова площа 14,4 кв. м. Згідно листа КП «Рампа» № 656/12-21 від 14.12.2021 житловий будинок по [ADDRESS] 100% готовності, 5% зносу. Житловий будинок побудований з черепашника та піноблоку має загальну площу 20.8 м.кв., житлову 14.4 м.кв., з надвірних будівель є сарай та погріб, загальна інвентарна вартість будівель становить 80042,00 грн. Враховуючи наведені обставини, судом встановлено, що також не заперечується сторонами житловий будинок, який знаходився по [ADDRESS] , адреса якого була змінена на [ADDRESS] , загальною площею 56кв. м та право власності на який було зареєстровано на [PERSON] перестав існувати. На його місці збудовано новий житловий будинок, який вже знаходиться за адресою [ADDRESS] загальною площею 20,8 кв. м. позивач гне отримувала дозволу на його будівництво та не вводила його в експлуатацію. Таким чином, вказаний будинок є об`єктом самочинного будівництва. [PERSON] звернулась до Корюківської міської ради за реєстрацією права власності на будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , однак отримала відмову та роз`яснення щодо необхідності звернення до суду із вимогами про визнання права власності за нею. Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Аналіз наведеної норми, говорить про те, що житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] загальною площею 20,8 кв. м. є самочинним будівництвом в розумінні частини першої цієї статті, адже збудований на земельній ділянці, яка знаходить в користування іншої особи. Водночас право власності на вказаний будинок може бути визнано за позивачем за рішенням суду, якщо земельна ділянка буда надана їй у встановленому порядку. Суд зазначає, що з цього приводу Верховним Судом роз`яснено, що особи, які вважають, що вимоги про визнання права власності на самочинне будівництво порушують їхні права, мають право заперечувати проти таких вимог, якщо вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті\~376\~та стаття\~391\~цього\~Кодексу). Із контексту норм частин третьої та четвертої\~статті 376 ЦК України\~випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норми частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки такій особі власником та користувачем, якщо такий є і не являється забудовником. Це єдина умова для визнання права власності на об`єкт нерухомості за такою особою. Зазначений висновок наведено в постанові Верховного Суду від 18.09.2009 по справі № 2-962/2009 Судом встановлено, що [PERSON] , право власності, якого на будинок по [ADDRESS] (який перестав існувати) зареєстроване належним чином та якому надано земельну ділянку під вказаним будинком в користування не заперечував проти будівництва на вказаній земельній ділянці самочинно збудованого будинку площею 20,8 кв. м. з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , тобто фактично надав позивачу на це дозвіл. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що право власності на вказаний будинок підлягає визнанню за позивачем на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 грн. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved