Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

30.11.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни, третя особа - [PERSON] , про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в червні 2021 року він дізнався про наявність договору позики від 17 січня 2020 року, укладеного між його батьком - [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником), за змістом якого остання отримала від позикодавця грошові кошти у розмірі 1 000 000,00 доларів США, що еквівалентно 24 090 030,00 гривень за курсом Національного банку України на день укладення договору позики. За умовами договору позики [PERSON] зобов`язувалась повернути зазначену позику у термін не пізніше 17.01.2024 року. На підтвердження досягнутої між вказаними особами домовленостями 17 січня 2020 року позичальником [PERSON] власноруч написана розписка про отримання від позикодавця - [PERSON] вищезазначених грошових коштів. [INFO] [PERSON] помер, тобто на час його смерті боргові зобов`язання за договором за договором позики з боку [PERSON] залишились непогашеними. [INFO] року після смерті батька [PERSON] приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. була відкрита спадкова справа № 67/2020, до якої він як спадкоємець звернувся з заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину і спадкова справа була закрита. Станом на час відкриття спадкової справи № 67/2020 інформації про майно батька [PERSON] за договором позики від 17.01.2020 року, а саме грошові кошти у розмірі 1000 000,00 доларів США, що еквівалентно 24 090 030,00 грн. за курсом НБУ на день укладання договору позики йому відомо не було. В жовтні 2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Лозенко В.В. із зверненням про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, проте отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.10.2021 року. Не погоджуючись із зазначеною відмовою, він звернувся до суду із даним позовом. Посилаючись на викладене, позивач у позові просить визнати протиправною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, видану 26.10.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В.; зобов`язати приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого 17.11.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., та видати нове свідоцтво про право на спадщину, а також згідно процедури відкрити депозитний рахунок для перерахування грошових сум за договором позики від 17.01.2020 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2021 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2021 року було відкрито провадження у справі, визначено про її розгляд в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 03.12.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Позивач в підготовче засідання не з`явився, про день, час та міс це розгляду справи повідомлений належним чином. У наданій суду письмовій заяві представник позивача просив у разі визнання позову відповідачем за результатами підготовчого засідання ухвалити рішення по суті, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу розглянути справу без участі позивача та його представника. Відповідач в підготовче засідання не з`явилася, про день, час та міс це розгляду справи повідомлена належним чином, у наданому суду письмовому клопотанні зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, просить розглянути справу без її участі. Третя особа - [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, про день, час та міс це розгляду справи повідомлена належним чином, у наданому суду письмовому клопотанні зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить розглянути справу без її участі. Зважаючи на викладене, суд вважає можливим відповідно до положень ст.ст. 200, 223 ЦПК України розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач - [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.07.2021 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (видано повторно). 17 січня 2020 року між батьком позивача - [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) було укладено договір позики, за змістом якого остання отримала від позикодавця грошові кошти у розмірі 1 000 000,00 (один мільйон) доларів США, що еквівалентно 24 090 030,00 гривень за курсом Національного банку України на день укладення договору позики. За умовами договору позики [PERSON] зобов`язувалась повернути зазначену позику у термін не пізніше 17.01.2024 року. На підтвердження досягнутої між вказаними особами домовленості 17 січня 2020 року позичальником [PERSON] була написана розписка про отримання від позикодавця - [PERSON] вищезазначених грошових коштів. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , яке видане Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Станом на день смерті [PERSON] будь-які документи, що свідчили би про погашення заборгованості зі сторони [PERSON] відсутні. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. з заявою від 12.10.2020 року про прийняття спадщини [PERSON] , померлого [INFO] , де була відкрита спадкова справа №67/2020. Відповідно до копії матеріалів спадкової справи №67/2020, наданої на ухвалу суду, з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , до нотаріуса звернувся лише його син [PERSON] . [PERSON] як спадкоємець, який прийняв спадщину, одержав свідоцтво про право на спадщину, видане 17.11.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., і спадкова справа №67/2020 була закрита 17.11.2020 року. 26.10.2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. із зверненням, в якому зазначив, що станом на час відкриття спадкової справи № 67/2020 інформації про майно батька [PERSON] за договором позики - грошових коштів у розмірі 1 000 000,00 доларів США йому відомо не було та просив внести зміни в порядку ст. 1300 ЦК України до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого йому 17.11.2020 року, включивши до нього вимоги боргу у розмірі 1000 000,00 доларів США, що еквівалентно 24 090 030,00 грн. за курсом Національного банку України на день укладення договору позики згідно договору позики та видати йому нове свідоцтво про право на спадщину; також просив відкрити депозитний рахунок для перерахування грошових сум за договором позики від 17.01.2020 року та в подальшому вирішити питання щодо повернення цих коштів спадкоємцям кредитора. Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії від 26.10.2021 року, виданою приватним нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., [PERSON] було відмовлено у внесені змін до свідоцтва про право на спадщину додатково виявленого майна померлого [PERSON] , а саме грошових коштів за договором позики та розпискою від 17.01.2020 року. Постанова обгрунтована тим, що внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за спадковою справою №67/2020 та видати додаткове свідоцтво про право на спадщину неможливо, так як згідно ст.68 Закону України «Про нотаріат» неможливо встановити склад спадщини, тобто кількість грошей на які потрібно видавати свідоцтво, оскільки відсутня інформація щодо розміру актуальної заборгованості, також відповідно до ст.1227 ЦК України вказані кошти повинні бути виплачені членам сім?ї померлого, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся до суду із даним позовом. Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно доп.3 ч.1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: видають свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Випадки відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії передбачені ч.1 ст. 49 зазначеного Закону України, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Статтею 49 вказаного Закону передбачено, зокрема, що нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. У відповідності до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Статтею 68 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно до ч.1 ст. 1300 ЦК України, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. При цьому слід враховувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 13 листопада 2019 року (судова справа N 758/5329/15, провадження N 61-18376св18), згідно якої, передбачений статтею 1300 ЦК порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців. У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку може мати місце у разі, коли відсутня згода спадкоємців на внесення змін до свідоцтва, а також існують інші обставини, що позбавляють можливості внести такі зміни в нотаріальному порядку. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину регулюється статтею 1300 ЦК України та є самостійним способом захисту. Зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені за рішенням суду на вимогу одного із спадкоємців. Відповідно до ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора. Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит. Порядок внесення цінних паперів, що існують в електронній формі, в депозит нотаріуса (нотаріальної контори) або на відповідний рахунок ескроу в цінних паперах встановлюється законодавством про депозитарну систему України. Внесення на депозит нотаріуса цінних паперів, що існують в паперовій формі, здійснюється шляхом вручення нотаріусу сертифіката таких цінних паперів. Відповідно до ст. 85, 86 Закону України «Про нотаріат» нотаріус у передбачених законодавством України випадках приймає від боржника в депозит грошові суми і цінні папери для передачі їх кредитору. Про надходження грошових сум і цінних паперів нотаріус повідомляє кредитора і на його вимогу видає йому грошові суми і цінні папери. Прийняття нотаріусом грошових сум і цінних паперів провадиться за місцем виконання зобов`язання. Повернення грошових сум і цінних паперів особі, яка внесла їх у депозит (дебітору), допускається лише за письмовою згодою на те особи, на користь якої було зроблено внесок (кредитора), або за рішенням суду. Таким чином, виходячи з наведених вимог законодавства, до позивача як до спадкоємця померлого позикодавця [PERSON] перейшли майнові права на спадкове майно і він має право вимагати повернення боргу від позичальника [PERSON] за вказаним договором позики, проте відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а саме у внесенні змін до свідоцтва про право на спадщину додатково виявленого майна померлого [PERSON] порушені права позивача як спадкоємця померлого. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved