Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

У березні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивачка просить розірвати договір на виготовлення меблів № 18 від 30.06.2018 та стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 78664,33 грн. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що в черні 2018 року вона здійснювала пошук спеціалістів для виготовлення сходів з елементами декору та, скориставшись можливостями спеціалізованого сайту «Все работники», оголосила тендер з моделлю складної 3D балясини. Вказує, що 30.06.2018 між нею та ФОП [PERSON] було укладено Договір на виготовлення меблів на замовлення № 18 від 30.06.20218, вартістю 100000,00 грн, строком до 08.09.2018, за яким відповідач зобов`язався виконати роботи з обшивки сходів деревом породи ясен відповідно Додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору. Позивачка вказує на те, що нею були надані зразки макетів, ескізи та фото орієнтованих виробів, узгоджено перелік робіт, які необхідно буде виконати та порядок їх виконання. Крім того, зазначає, що умовами Договору передбачена поетапна оплата коштів шляхом внесення готівки в касу Виконавця. На підтвердження належності виконання умов договору та погодження виконання зобов`язань, нею було сплачено авансовий платіж у розмірі 70000,00 грн., про що отримано розписку від [PERSON] від 30.06.2018 та товарний чек № 1 від 30.06.2018. Однак, у погоджений сторонами Договору термін взяті на себе зобов`язання за Договором не виконав, погоджені роботи з виготовлення та обшивці сходів відповідачем повністю не виконані та виконані неякісно, при цьому, розпочались відмовки відповідача про зайнятість, відсутність можливості виконати замовлення вчасно через проблеми із субпідрядниками, необхідністю проведення повторних замірів, переробки начебто вже наявних на складі відповідача елементів виробу, відсутністю макетів тощо. При цьому, відповідачем в односторонньому порядку постійно переносились терміни виготовлення сходів та їх монтаж, про що свідчать переписки в месенджері Viber. Позивачка вказує, що зважаючи на невиконання належним чином взятих на себе зобов`язань за Договором, відповідачу надсилалися засобами електронного зв`язку та поштою претензії від 22.04.2019 та від 05.09.2019 щодо усунення порушень. Проте, до цього часу вимоги, викладені у її претензіях, відповідачем не виконані. Позивачка вважає, що оскільки досудове врегулювання спору не є можливим, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, допущення істотних недоліків із його вини при виконанні умов Договору, які взагалі не можуть бути усунуті та не спонукають до належного використання сходинок, а також, зважаючи на те, що відповідачем в односторонньому порядку було змінено умови договору, тим самим порушені взяті на себе зобов`язання, то відповідно до ст. ст. 852, 872, 611 ЦК України ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є підстави для розірвання Договору, а грошові кошти у виді авансового платежу, сплачені нею у розмірі 70000,00 грн., підлягають поверненню. При цьому, позивач вказує, що 24.02.2020 відповідно до відомостей номер запису: 23550060004008527, ФОП [PERSON] припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням, тобто, на дату подачі позову внесені відомості про припинення державної реєстрації фізичної особи-підприємця, у зв`язку з чим позов пред`являється саме до [PERSON] , який не виступає як підприємець у правовідносинах. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою суду від 27.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті. 14.07.2021 поштовим відправленням від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки прострочення виконання умов договору відбулося з вини позивача. Зокрема пояснив, що на сьогодні, має місце факт виконання ним робіт понад як 70 % від загального обсягу робіт. При цьому вказав, що якщо значну частину обсягу послуги чи робіт вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася, а отже, позовна вимога про повне розірвання Договору є необґрунтованою, адже, договір ним виконано більш ніж на 70%. Крім того, пояснив, що він був позбавлений можливості виконати умови договору у визначений Договором строк - до 08.09.2018, оскільки, на той час не були погоджені ні колір виробу, ні макети окремих деталей виробу (3D балясини та інші різні елементи). Також, зазначив що, як свідчить переписка у месенджері Viber, станом на 15.10.2018, позивач просила відтермінувати затвердження кольору виробу, оскільки паркетну дошку не було своєчасно змонтовано з вини третіх осіб, а сходи та паркет мають бути в один тон кольору. Крім того, ескізи 3D балясин та інших різних елементів позивач продовжувала змінювати до лютого 2019 року включно, в результаті чого субпідрядник, який виконував роботи з макетування в рахунок майбутньої оплати за виконане різьблення, втратив надію на те, що буде колись затверджено остаточну версію макету і відмовився виконувати дане замовлення. Таким чином, вважає доведеним факт невиконання умов Договору у визначений строк, саме з вини позивача і третіх осіб, які своєчасно не виконали монтаж паркетної дошки на об`єкті позивачки. Крім того, зазначив, що окрім цього Договору, він має виконувати ряд інших договірних зобов`язань, тоді як, виконання умов цього Договору в часовий проміжок, не передбачений пунктом 4.1. Договору, призведе до порушення відповідачем умов інших договорів, але вже з його вини. За таких обставин, вважає, що якщо протягом строку передбаченого на виконання умов Договору роботи не були виконані в повному обсязі, сторони можуть домовитись про перенесення таких строків у спосіб, передбачений чинним законодавством та пунктом 7.2 Договору (підписання додаткової угоди), та встановити новий строк винятково шляхом досягнення згоди обох сторін, адже, обидві сторони Договору мають певний обсяг прав та обов`язків, які будуть реалізовані на власний розсуд сторін в часовий проміжок, не охоплений Договором. При цьому вказав, що він у відповіді на претензію позивачки пропонував визначити новий строк виконання Договору, яку отримано позивачкою, проте, проігноровано цю пропозицію. За таких обставин, відповідач вважає доведеним факт прострочення виконання умов договору саме з вини позивача. В свою чергу, вважає, що вимога позивача про розірвання договору в повному обсязі не ґрунтується на вимогах закону, оскільки, правило ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє розірвати Договір лише в тій частині, в якій він залишається невиконаним. Також звернув увагу, що з доданих позивачем до позову фото сходів, як доказу низької якості виконаних робіт, не можна встановити причини дефекту, враховуючи те, що дерево є специфічним матеріалом, який вимагає правильних умов експлуатації, а у випадку неналежних умов експлуатації, дерев`яні поверхні можуть зазнавати деформацій, розтріскувань, зміни кольору та фактури поверхні, а тому зазначений доказ не може свідчити про рівень якості виконаних робіт. При цьому, припустив, що не виключено умисне псування позивачкою, з метою доведення в суді неналежного виконання робіт відповідачем. Таким чином, вважає що враховуючи відсутність належних та допустимих доказів низької якості виконаних робіт, вимога позивача про розірвання договору з підстав неналежної якості виконуваних робіт - є необґрунтованою. 21.07.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказала на правомірність розірвання договору з її боку. При цьому, звернула увагу на те, що відповідач у відзиві не спростовує вказаних обставин, порушення строків та не заперечує, що роботи не виконані у строки та на умовах і у об`ємах, визначених у Договорі, що відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, звільняє її від обов`язку їх доказування. В судовому засіданні, яке було призначене на 09.02.2022 позивачка підтримала позовні вимоги, просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши сторін, дослідивши повно та всебічно наявні матеріали справи, встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що 30.06.2018 між ФОП [PERSON] (Виконавець) та [PERSON] (Замовник) було укладено Договір на виготовлення меблів на замовлення №18 від 30.06.20218 (далі - Договір) на суму 100000,00 грн., відповідно до умов якого, зокрема п. 1.1., Замовник замовляє та оплачує, а Виконавець зобов`язується виконати роботи по обшивці східців деревом породи ясен (подальшому виріб) відповідно до Додатку № 1, яке є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п. 2.2.1 оплата проводиться шляхом внесення готівки в касу Виконавця у наступному порядку: Замовник вносить передплату в розмірі 70000,00 грн від суми договору протягом 1 - го дня з моменту підписання зазначеного договору. Другу частину грошових коштів за Договором у розмірі 20000,00 грн Замовник вносить не пізніше дня попередньої установки (п. 2.2.2. Договору). Остаточну суму яка складає 10000,00 грн Замовник вносить по факту монтажу (п. 2.2.3. Договору). Згідно п. 3.1. Виконавець зобов`язується: виконувати всі роботи в строки, передбачені договором; здійснювати роботи з виготовлення та збору сходів; встановити меблі (вироби) Замовнику. За п. 3.2 Замовник зобов`язується: надавати Виконавцю вільний доступ до простору, призначеному для встановлення виробу та здійснення замірів; прийняти вироби в погоджений додатковим погодженням сторін день здачі, прийому; за необхідності монтажу виробу силами Виконавця Замовник зобов`язується надати монтажникам вільний доступ до місця встановлення, простір необхідні для монтажу виробів повинно бути вільним від сторонніх предметів, які відволікають монтажників від виконання їх прямих обов`язків; здійснювати своєчасну оплату за Договором. Відповідно до п. 4.1. строк робіт з доставки та збору меблів (виробів) Замовнику становить десять тижнів з моменту вступу договору в силу, тобто, до 08.09.2018 включно. Згідно п. 4.3.1. Договору передача меблів (виробів) Замовнику оформляється актом приймання-передачі меблів (виріб) та актом виконаних робіт з виготовлення та збору меблів (виробів)-. У випадку монтажу меблів у Замовника, оформляється акт виконаних робіт з монтажу меблів (виробів). За п. 4.3.3. Договору у разі виявлені недоліків в якості меблів (виробів) або виконаних робіт Замовник записує свої претензії в акті приймання передачі меблів (виробів) та передає його Виконавцю, а Виконавець усуває зазначені недоліки. Строк усунення недоліків погоджується додатково. Пунктом 4.3.4. передбачено, що з моменту підписання Замовником акту приймання - передачі (виробу), акту виконаних робіт з виготовлення та збору меблів (виробів), акту виконаних робіт з монтажу меблів (виробів) Виконавець вважає виконаним обов`язок за договором в частині збору та поставки меблів (виробів). Крім того, згідно п. 5.1. Договору за невиконання обов`язків за договором Виконавець сплачує Замовнику неустойку в розмірі 0,0005 % від суми договору за кожний день про термінування. За п. 5.3. гарантійний строк на виконання роботи на меблі (вироби) складає 12 місяців з моменту підписання Замовником акту приймання-передачі меблів (виробів). При виявленні недоліків виконаних робіт та/або меблів (виробів) протягом гарантійного строку Виконавець зобов`язується усунути недоліки за власний рахунок у строк погоджений сторонами. Відповідно до п. 7.1. Договір діє з дати його підписання та внесення передплати зазначеної в п. 2.2.1 до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобов`язань. Згідно п. 7.2. Договору зміни до договору вносяться шляхом укладення та підписання Додаткової угоди до Договору. З пояснень позивачки у судовому засіданні судом встановлено, що 06.11.2018 між нею та відповідачем було підписано Додаткову угоду № 1 до Договору № 18 від 30.06.2018 за якою сторони погодили додати новий підпункт до п. 3.2 Договору від 30.06.2018 у наступній редакції: «Сходи драбини пофарбувати в колір маслом ОSМО № 3564», однак, позивач зазначила, що вказану інформацію було узгоджено 30.06.2018, а тому, вважає такі дії відповідача що направлені на затягування строків виконання робіт та станом на дату підписання Додаткової угоди № 1 строки з виготовлення та монтажу виробу було протерміновані, роботи розпочаті не були. Крім цього вказала, що додатком № 2 від 10.03.2019 до Договору № 18 від 30.06.2018 їй було представлено для погодження частину декору виробу - балясину різану 3Д, який, також, був погоджений в серпні 2018 року, при цьому, на дату підписання Додаткової угоди № 1 та Додатку №2 до Договору № 18 від 30.06.2018 роботи мали бути виконані в повному обсязі та здані. Таким чином, у погоджені сторонами Договору терміни роботи відповідачем з виготовлення та обшивці сходів виконані не були. 22.04.2019 позивачкою засобами електронного зв`язку та поштою на адресу відповідача було надіслано претензію із вимогою виконати умови Договору з виготовлення усіх елементів виробу згідно Додатку № 1 до Договору з врахуванням виправлення неякісно виконаних підсходів та встановити строк монтажу сходів до 15.05.2019. 29.04.2019 відповідачем, засобами електронного зв`язку, позивачці було надіслано відповідь на претензію, в якій відповідач звернув увагу на те, що претензія містить положення, які в односторонньому порядку змінюють істотні умови Договору, а саме, строк його виконання - 15.05.2019, тоді як, виконання умов Договору у строк, не передбачений п. 4.1. Договору, призведе до порушення ним умов інших договорів та як наслідок, фінансових та репутаційних ризиків. При цьому зазначив, що, якщо протягом строку, передбаченого на виконання умов Договору, роботи не були виконані в повному обсязі, сторони можуть домовитися про перенесення такого строку згідно законодавства та п. 7.2. Договору (підписання додаткової угоди), який встановлюється винятково шляхом досягнення згоди обох сторін, адже, обидві сторони договору мають певний обсяг прав та обов`язків, які будуть реалізовані на власний розсуд сторін в часовий проміжок не охоплений Договором. Проте, ними не було встановлено нового терміну виконання умов договору. Також вважає, що факт невиконання умов Договору у визначений строк відбувся та пропущено з вини позивачки, оскільки неможливо виконати умови Договору належним чином до того, коли буде затверджено колір виробу та макети окремих деталей виробу (3D балясини та інші різні елементи). При цьому, зазначено, що як свідчить переписка у месенджері «Вайбер», станом на 15.10.2018, позивачка просила відтермінувати затвердження кольору виробу, оскільки паркетну дошку не було своєчасно змонтовано з вини третіх осіб, тоді як сходи та паркет мають бути в один тон кольору. Крім того, макети 3D балясин та інших різних елементів продовжували змінювати до лютого 2019 року включно, внаслідок чого субпідрядник, який виконував роботи з макетування в рахунок майбутньої оплати за виконане різблення, втратив надію на те, що буде затверджено остаточну версію макету і відмовився з ним мною співпрацювати. Таким чином, вважає, що оскільки строк ним не було перенесено на іншу дату, він не має перед позивачкою закріпленого жодним чином обов`язку виконати роботи в певний строк та вважає некоректним встановлення позивачкою нового строку виконання умов договору в односторонньому порядку, ніби прострочення відбулось виключно з його вини. Отже, з метою мирного врегулювання конфлікту та уникнення зайвих фінансових втрат, запропонував встановити новий строк виконання Договору шляхом підписання додаткової угоди, в якій чітко визначити граничні строки затвердження макетів (3D балясин та інших різних елементів). Окремо відповідачем запропоновано закріпити в Додатковій угоді визначення терміну «попередня установка», а також закріпити граничні строки виконання такої установки. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 05.09.2019 позивачкою повторно була надіслана претензія з проханням в термін до 30.09.2019 провести роботи з виправлення недоробок щодо недобросовісно виконаних робіт згідно додатку № 1 до даної претензії; виготовити 3D макети та елементи східців: балясини, стовп гостьовий, поручні та інші елементи згідно додатку № 1 до Договору; провести монтаж всіх елементів східців та передати предмет Договору - сходи з ясеню в якісному виконанні, в користування Замовнику з підписанням відповідного акту та остаточним розрахунком за виконані роботи згідно Договору. При цьому, позивачкою повідомлено, що у випадку невиконання всіх вищеописаних вимог вона буде змушена вимагати повернення повної суми передплати з нарахуваннями штрафних санкцій та дорахувань з додаткових супровідних витратах, пов`язаних з вирішенням питань з приводу невиконання умов Договору та буде готувати позовну заяву до суду для примусового виконання відповідачем зобов`язань. У відповідь на зазначену претензію позивачки, відповідачем було повідомлено, що останній на мав можливості задовольнити вимоги з об`єктивних обставин, які не залежали від його волі, а відтак унеможливили належне виконання ним договірних зобов`язань, оскільки він отримав виробничу травму, внаслідок якої було проведено хірургічну операцію на лівій кісті руки. Крім цього, повідомив, що на його утриманні знаходиться батько, який потребує догляду. При цьому повідомив, що готовий приступити до виконання умов Договору, проте для належного його виконання має отримати макети різьблених балясин 3Д та інших конструктивних елементів. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. За ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, законодавство не містить окремого виду договору, як споживчий. Договір будь-якого виду може бути споживчим, якщо він відповідає критеріям, передбаченим законом. Згідно правовій позиції Верховного суду України, викладеній в Узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів від 01.02.2013, незалежно від виду укладених громадянами договорів їх зміст - це угода про послугу та виконання робіт. Тому, враховуючи, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, до відносин, які виникли на підставі Договору на виготовлення меблів на замовлення № 18 від 30.06.2018 застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів, оскільки відповідає ознакам споживчого договору. Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. Зазначене вище кореспондується із положеннями ч. 2 ст. 678 ЦК України, згідно якої у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) у покупця виникає право (за його вибором): відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміну товару. Таким чином, відповідно до згаданих норм процесуального та матеріального закону, спосіб захисту прав споживача обирає сам позивач. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої ст.. 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (Постанова Великої Палати Верховного Судувід 16.02.2021 № 910/2861/18). Відповідно до загальних положень про зобов`язання, визначених, зокрема, у статтях 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості й виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статей 527, 530-532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. У судовому засіданні судом встановлено, що позивачка належним чином виконала умови Договору, на виконання п. 2.2.1. Договору нею було сплачено передоплату у розмірі 70000,00 грн, що підтверджується розпискою [PERSON] від 30.06.2018 та товарним чеком № 1 від 30.06.2018, копії яких містяться в матеріалах справи, тоді як, відповідач у визначений в Договорі строк взяті на себе зобов`язання не виконав, погоджені сторонами Договору роботи повністю не виконав. Щодо неналежного виконання відповідачем умов Договору, також свідчить наявність претензій з боку позивача та відповідей відповідача на претензії, переписка у месенджері. Крім цього, за п. 4.3.1. Договору сторони погодили, що передача меблів (виробів) Замовнику оформляється актом приймання-передачі меблів (виріб) та актом виконаних робіт з виготовлення та збору меблів (виробів). У випадку монтажу меблів у Замовника, оформляється акт виконаних робіт з монтажу меблів (виробів). Однак, Акт приймання-передачі меблів (виріб) та акт виконаних робіт з виготовлення та збору меблів (виробів), які передбачені п. 4.3.1. Договору в матеріалах справи відсутні. Доказів зворотного суду не надано. Крім того, посилання відповідача на субпідрядників та затримку виконання робіт з їх вини не має правового обґрунтування, адже відповідальність за їх роботу несе саме відповідач як головний виконавець послуг за Договором (ст. 902 ЦК України). Враховуючи вище наведене та положення ст. 651 ЦК України, приймаючи до уваги визначені законом критерії, суд вважає обґрунтованими доводи позивача та такими, що відповідають визначеним законом критеріям щодо істотного порушення відповідачем умов Договору, як виконавцем послуг, оскільки, внаслідок завданої відповідачем цим порушенням шкоди, призвело до реальних збитків, позивач значною мірою була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні Договору. В свою чергу, заперечення відповідача судом не приймаються до уваги та спростовуються встановленими обставинами справи. Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ч.3 ст. 653 ЦК України). За ч.5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно з ч. 2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її в строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 852, п. 2 ч. 1 ст. 872 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення й використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своєї особистої потреби мають право, зокрема, на захист своїх прав державою, а також, на звернення до суду й інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому, судом встановлено, що здійснену передоплату коштів позивачу відповідачем не повернуто. Згідно ст. 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Відповідно до ст. 570, 571 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За таких обставин, завдаток, сплачений позивачем слугує доказом укладення договору на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. В той же час, аванс же не має забезпечувальної функції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №296/10217/15-ц, провадження № 14-727цс19). За таких обставин, зважаючи на те, що Договір відповідачем не виконано належним чином, відтак, отримана відповідачем 30.06.2018 від позивача сума завдатку (авансу за договором) у розмірі 70 000 грн, яка була сплачена позивачкою в забезпечення виконання умов договору № 18 від 30.06.2018, що підтверджено розпискою відповідача та товарним чеком, суд вважає, що позивачка набула право стягнення з відповідача на свою користь грошових коштів у розмірі 70 000 грн. Таким чином, оскільки відповідач у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, не виконав роботи у строк, зазначений в Договорі, чим самим його умови, а отже, зважаючи на обраний позивачкою захист своїх прав та інтересів, суд вважає, що договір потрібно розірвати, а грошові кошти у виді авансового платежу сплачені за договором у розмірі 70000,00 грн підлягають поверненню останній. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. ст. 549-551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ч. 3. ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Так, відповідно до в п. 5.1 Договору сторони погодили, що у випадку невиконання обов`язків за договором Виконавець сплачує Замовнику неустойку в розмірі 0,0005 % від суми договору за кожний день прострочки. Отже, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання за Договором, у відповідача виник обов`язок зі сплати неустойки у виді штрафу. Позивачкою надано розгорнутий розрахунок суми, що підлягає стягненню відповідно до в п. 5.1 Договору, за період прострочення виконання відповідачем зобов`язання за Договором з 09.09.2018 по 25.03.2021 у розмірі 325,15 грн., який є обґрунтованим та приймається судом. Таким чином, оскільки судом встановлено неналежне виконання відповідачем умов Договору, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягаю стягненню неустойка в розмірі 325,15 грн. Також, у позовній заяві позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі ст. ст. 16 та 23 ЦК України і ст. 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Виходячи з положень ст. ст. 16 та 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Суд знаходить доведеним, що внаслідок протиправних дій відповідача у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, позивачу завдано моральної шкоди. Суд погоджується з доводами позивача, що у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача їй була спричинена моральна шкода, яка полягала у психологічних стражданнях, душевних хвилюваннях, що позивач сплативши відповідачу значну суму коштів та постійно страждаючи від неможливості повноцінно користуватись східцями, а з часом звернутися за правовою допомогою до адвоката для захисту свого порушеного права до суду. При визначенні розміру моральної шкоди слід зазначити, що відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, входячи із засад розумності, об`єктивності, справедливості, враховуючи характер правопорушення відповідача, який є таким, що завдав позивачу моральної шкоди, глибина душевних страждань позивача внаслідок порушення її прав та інтересів від протиправної поведінки відповідача є суттєвою, а тому суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди 3000,00 грн відповідає обставинам справи, характеру правопорушення відповідача, глибині душевних страждань позивача. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім цього, пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Відповідно до ст. 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 цього Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим про що, зокрема, зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України». Так, на підтвердження щодо надання правової (правничої) допомоги позивачу, останньою надано до матеріалів справи копії: Договору про надання правової (правничої) допомоги № 19032021 від 19.03.2021, укладеного між [PERSON] та Адвокатським Бюро «Наталії Пухи» (далі - Договір), Акт приймання-передачі наданих послуг від 19.03.2021, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН № 1901 на ім`я Пуха Н.С., ордер серії ВК № 1018490, виданий Адвокатським Бюро «Наталії Пухи» на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Пуха Н.С., дублікат квитанції № 0.0.2065813801.1 від 24.03.2021. Відповідно до п. 4.1. Договору юридичну та правничу допомогу, що надається Адвокатським Бюро, Клієнт оплачує платежем в гривнях у розмірі визначену актом. Оплата здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом акту (п.4.2. Договору). Згідно з п. 4.4. Договору за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої юридичної та правничої допомоги і її вартість. Акт про надання юридичної та правничої допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання Клієнтом, останній не надав Адвокатському Бюро письмові аргументовані заперечення на акт (п. 4.5. Договору). Пунктом 4.6. Договору визначено, що сума, вказана, в п. 4..1. Договору є гонораром Адвокатського Бюро за надання юридичної та правничої допомоги та поверненню не підлягає. 19.03.2021 Адвокатське Бюро «Наталії Пухи» в особі керівника АБ «Наталії Пухи» та [PERSON] підписали Акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до п. 2 якого у клієнта відсутні будь-які претензії до якості наданих послуг. Відповідно до п. 1.1. Акта приймання-передачі наданих послуг від 19.03.2021 написання позовної заяви, кількість годин - 3, вартість за одну годину - 500,00 грн, сума - 1500,00 грн. Згідно п. 1.2. зазначеного Акта супроводження справи у суді, підготовка процесуальних документів (відповідь на відзив, розрахунки судових витрат тощо), кількість голин - 4, вартість за одну годину - 1000,00 грн, сума - 4000,00 грн. Загальна вартість послуг (без ПДВ) складає 5500,00грн. Позивачем 24.03.2021 сплачено послуги Адвокатському Бюро «Наталії Пухи» за надання юридичної та правової допомоги згідно Договору у розмірі 1500,00 грн, що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0.2065813801.1 від 24.03.2021, копія якої міститься в матеріалах справи. Однак, доказів сплати позивачем суми у розмірі, яка встановлена п. 1.2. Договору в матеріалах справи не міститься та суду не надано. За таких обставин, виходячиіз досліджених доказів, з огляду на умови договору про надання правової допомоги з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на надання правничої допомоги у розмірі 1500,00 грн. При цьому, за ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також, від 01.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката. Клопотання відповідача в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Розподіл судовихвитрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України. Натомість, за ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. За таких обставин, з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial