Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, про знесення самочинного будівництва, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , площею 0,045 га, кадастровий номер 3222486603:02:003:5097, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житлового будинку, що на ній розташований. Сусідка, відповідачка по справі, самовільно розпочала будівництво господарської споруди на земельній ділянці площею 0,084 га, кадастровий номер 3222486603:02:003:5096, за адресою: [ADDRESS] , на відстані 1 м. від межі між земельними ділянками та на відстані 4 м. від її житлового будинку. Оскільки, як вказує позивач, таке будівництво здійснюється з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема, протипожежних норм, то позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, вважаючи, що відповідачем порушується її право власності. Враховуючи викладене, позивачка [PERSON] просила зобов`язати [PERSON] за її рахунок знести об`єкт самочинного будівництва (господарську споруду-баню), побудовану (або будується) на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] ., кадастровий № 3222486603;02:003:5096. У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляд справи. У судове засідання відповідач не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. У судове засідання представник третьої особи не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином неодноразово повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, тому суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,045 га, кадастровий номер 3222486603:02:003:5097, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Таким чином, позивач є власником земельної ділянки площею 0,045 га, з кадастровим номером 3222486603:02:003:5097 за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45281127 від 07.10.2015 року. Позивач також є власником житлового будинку загальною площею 292,8 кв.м., житловою площею 95,4 кв.м. за адресою [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 3222486603:02:003:5097, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136500230 від 04.09.2018 року. Земельна ділянка площею 0,084 га, кадастровий номер 3222486603:02:003:5096 за адресою [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою № 138222919 від 18.09.2018 року. 28.07.2018 року депутатом Тарасівської сільської ради Кузьменко В.Ф. складено акт, в якому вказано, що сусідка, яка проживає по [ADDRESS] , [PERSON] на своїй земельній ділянці самовільно розпочала будівництво із газоблоку на відстані 4 м. від житлового будинку [PERSON] .. Згідно Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 369/12002/18 від 12.02.2021 року № 18921/19-43 зазначено, що за результатами проведеного експертом дослідження, визначити порушення вимог державних стандартів, будівельних норм та правил, протипожежних норм під час будівництва об`єкту самочинного будівництва (господарська споруда - баня), побудованого (або такого, що будується) на земельній ділянці за адресою [ADDRESS], кадастровий номер 3222486603:02:003:5096 не вбачається за можливе в зв`язку із ненаданням експерту на дослідження проектної та виконавчої документації; в зв`язку з недотриманням вимог п. 15.2.2 табл. 15.2 (3), а саме відсутністю належного протипожежного розриву між будівлями самовільно збудованої споруди з газоблоків домоволодіння [ADDRESS] та житлового будинку домоволодіння [ADDRESS] , технічна можливість усунути порушення вимог законодавства у галузі будівництва, в тому числі в частині протипожежних вимог, будівельних та санітарно-епідеміологічних норм і правил іншим шляхом, ніж знесення об`єкту самочинного будівництва (господарська споруда), побудованого (або такого, що будується) на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3222486603:02:003:5096, відсутня. Згідно ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За ст. 15 Цивільного кодексу України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). За ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. За ст. 317 Цивільного кодексу України Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. В ст. 321 Цивільного кодексу України вказано, що Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 375 ЦК України Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Згідно ст. 376 ЦК України Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСС України № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Враховуючи вищевикладені обставини, правові норми, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки позивачем доведено і надано суду належні і допустимі докази в обгрунтування заявлених позовних вимог, і тому слід зобов`язати [PERSON] за її рахунок знести об`єкт самочинного будівництва - господарську споруду з газоблоків, побудований (або такий, що будується) на земельній ділянці, площею 0,084 га, кадастровий номер 3222486603:02:003:5096 за адресою [ADDRESS] , що знаходиться на відстані 4 метри від житлового будинку за адресою [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] .

Outcome: approved