Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

23.11.2021 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася позивач із позовною заявою до Святогірської міської ради Донецької області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона приходилась донькою [PERSON] , якому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю належала земельна ділянка площею 0,4536 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель і спору і ведення особистого підсобного господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] . На вказаній ділянці у 1947 року [PERSON] збудовано житловий будинок А-1, загальною площею 41,5 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., сарай Б, літня кухня В, погріб Г., сарай Д, вбиральня Е, огорожа № 1. Зазначила, що її батьки постійно проживали у вказаному житловому будинку і були зареєстровані за адресою його розташування. Проте, правовстановлюючі документи на будинок не збереглися. [INFO] помер батько позивача та після його смерті залишилась спадщина: житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, яким заповів позивачу все належне йому майно. Після смерті батька позивач прийняла спадщину і звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Згодом, позивачу видані Свідоцтва про право на спадщина за заповітом на земельні ділянки з кадастровими номерами 1424282400:02:000:0135 та 1424282400:02:000:0136, площею по 0,2500 га, із цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, відповідно, розташовані за вищевказаною адресою. Однак, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на будинок, яким би підтверджувалось право власності на нього спадкодавця. Тому, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок А-1, загальною площею 41,5 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., сарай Б, літня кухня В, погріб Г., сарай Д, вбиральня Е, огорожа № 1, розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , померлого [INFO] . В судове засідання позивач та її представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте направили на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, в яких заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача - Святогірської міської ради, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив суд ухвалити рішення на власний розсуд, із урахуванням наявних у справі матеріалів. Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року витребувано з Другої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області копію спадкової справи, яку заведено після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та зобов`язано повідомити суд про факт відкриття спадкової справи після його смерті, факт звернення кого-небудь із заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини та надати відповідні відомості, а також повідомити наявність заповіту. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Святогірської міської ради Донецької області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, підлягають задоволенню з наступних підстав. Як видно з копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29 грудня 2008 року виконкомом Хрестищенської сільської ради Слов`янського району Донецької області, [PERSON] помер [INFO] у с. Адамівка Слов`янського району Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 41. За життя [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 001519, виданого 08 жовтня 1997 року Хрестищенською сільською радою Слов`янського району, належала земельна ділянка, площею 0,4536 га, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель і спору і ведення особистого підсобного господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] . За твердження позивача, на вказаній земельній ділянці спадкодавцем [PERSON] збудовано житловий будинок А-1, загальною площею 41,5 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., сарай Б, літня кухня В, погріб Г., сарай Д, вбиральня Е, огорожа № 1. Наведене підтверджується копіями Технічного паспорту будинку садибного типу, Схематичного плану земельної ділянки, Плану будинку садибного типу. Позивач, після смерті [PERSON] , отримала у спадщину право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 1424282400:02:000:0135 та 1424282400:02:000:0136, площею по 0,2500 га, із цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, відповідно, розташовані за адресою: [ADDRESS] , - про що свідчать копії Свідоцтв про право на спадщину за заповітом, видані 11 листопада 2021 року державним нотаріусом Другої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області. Крім того, державним нотаріусом винесено постанову від 11 листопада 2021 року про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Підставою для такого рішення стало не надання спадкоємцем нотаріусу документу, який встановлює право власності на вищевказаний житловий будинок на ім`я спадкодавця. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно частин першої та другої статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 319 ЦК України встановлено, що здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Враховуючи вищенаведене, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 81 ЦПК України докази, суд приходить до висновку, що вони повністю узгоджуються між собою, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved