Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилається на те, що на підставі Договору купівлі-продажу укладеного 01.06.2021 він набув у власність житловий будинок, що по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в вказаному будинковолодінні не проживає, однак в ньому зареєстрований. Реєстрація відповідача у вказаному будинку перешкоджає йому оформити субсидію, саме тому, просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився. В заяві до суду просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує повністю., яка подана уповноваженим представником, клопоче про розгляд справи у його відсутності та визнання ним позову заявленого [PERSON] . Відповідно до вимог ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймає визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, не порушує свободи чи інтереси інших осіб, та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 01.06.2021 укладеного з однієї сторони [PERSON] та з другої сторони [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набув у приватну власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , який їм належав на праві спільної часткової власності (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 15.07.2021, [PERSON] , [INFO] змінив прізвище на « [PERSON] » (а.с.8). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 29.11.2021 та довідки Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 29.11.2021 в будинку, що по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , 1966 року народження, але не проживає (а.с.10-11). Встановлено,\~що на\~сьогоднішній день\~позивач [PERSON] \~не може\~реалізувати своє\~право на\~отримання субсидії\~через реєстрацію\~відповідача [PERSON] \~у його\~будинковолодінні,\~що по\~ [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, то обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Таким чином, відчуження це процес, при якому власник втрачає право на річ, та із припиненням права власності особи на житлове приміщення втрачається й право користування жилим приміщенням. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16.11.2016, справа № 6-709цс16). Таким чином\~суд вважає,\~що вимога\~позивача про\~визнання відповідача\~(як\~колишнього \~власника нерухомого\~майна)\~ таким,\~що втратив\~право користування\~житловим будинком\~з господарськими\~будівлями і\~спорудами,\~що розташований\~по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню. Згідно ч.4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в підготовче засідання, призначене на 10:30 год. 14.02.2022 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено 21.02.2022 (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України), то датою ухвалення даного судового рішення є 21.02.2022 . На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved