Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 104928,89 грн за період з березня 2020 року по червень 2021 року, відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн, а також судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. Позов обґрунтований тим, що з 04.01.2000 року по 30.06.2021 року позивач працювала в ТОВ «Елемент Перетворювач» на різних посадах, остання з яких майстер цеху з виробництва силових напівпроводникових приладів. 30.06.2021 року позивач звільнився за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, проте відповідач не здійснив усіх необхідних виплат у супереч вимогам законодавства. Згідно довідки ТОВ «Елемент Перетворювач» від 03.08.2021 року заборгованість із нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складає 108\~981, 89 грн. Після отримання вказаної довідки відповідачем було частково було погашено заборгованість із заробітної плати, тому на день звернення з позовом сума невиплаченої заробітної плати складає 104\~928,89 грн. Таке тривале порушення трудових прав призвело до моральних страждань позивача, оскільки фактично з березня 2020 року по день звільнення позивач не отримувала заробітну плату, була позбавлена єдиного джерела для існування. Відсутність коштів унеможливила можливість вести звичайний спосіб життя позивач постійно знаходилася у пригніченому стані, постійні нав`язливі думки щодо пошуку нових джерел існування. Через численні борги, позивач втратила нормальні стосунки зі знайомими, кожна зустріч з якими починається з питання щодо повернення боргу. Крім того, для відновлення своїх прав позивачу довелося прикладати додаткових зусиль, звертатися за юридичною допомогою до адвоката, звертатись до суду з позовом. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 5000,00 грн. У судове засідання позивач не з`явився. 21.01.2022 року подав заяву про розгляд справи без його участі, на підставі поданих документів, позов підтримує у повному обсязі просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи\~не\~інакше як\~за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили,недоказуються при\~розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не\~інакше як за\~зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не\~може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 30.06.2021 року [PERSON] була звільнена за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП з ТОВ «Елемент - Перетворювач», що підтверджується копією трудової книжки позивача, копією наказу №78-к від 30.06.2021 року. Відповідно до копії довідки ТОВ «Елемент - Перетворювач» від 03.08.2021 року розмір заборгованості перед позивачем станом на 03.08.2021 року складає 108\~981,89 грн. У позовній заяві позивач стверджує, що після отримання вказаної довідки відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості: 06.08.2021 року 700,00 грн, 09.08.2021 року - 1353,00 грн, 31.08.2021 року 1000,00 грн, 16.09.2021 року 1000,00 грн. Згідно довідки ТОВ «Елемент - Перетворювач» від 14.01.2022 року №126714-01 розмір заборгованості перед позивачем станом на 14.01.2022 року складає 79\~648, 89грн. Таким чином станом на 14.01.2022 року існує заборгованість відповідача по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 79\~648,89 грн, яка підлягає стягненню з відповідача. В іншій частині позовних вимог, щодо стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати суд вважає за необхідно відмовити. Відповідно до ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язані відшкодувати завдану ними моральну шкоду працівнику. Ст. 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивач стверджує, що з березня 2020 року по день звільнення позивач не отримувала заробітну плату, була позбавлена єдиного джерела для існування. Відсутність коштів унеможливила можливість вести звичайний спосіб життя позивач постійно знаходилася у пригніченому стані, постійні нав`язливі думки щодо пошуку нових джерел існування. Через численні борги, позивач втратила нормальні стосунки зі знайомими, кожна зустріч з якими починається з питання щодо повернення боргу. Крім того, для відновлення своїх прав позивачу довелося прикладати додаткових зусиль, звертатися за юридичною допомогою до адвоката, звертатись до суду з позовом.Також, позивач вказує, що рішенням Ленінського районного суду м .Запоріжжя №334/474/20 від 04.05.2020 року вже було стягнуто з ТОВ «Елемент Перетворювач» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату. Тобто, порушення трудових прав позивача носить досить тривалий характер. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, їх інтенсивність та довго тривалість, суттєвість вимушених змін у житті, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, вину підприємства у заподіянні шкоди. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 5000,00 грн, що буде відповідати тим переживанням, які він зазнав у зв`язку з тривалим порушенням його трудових прав. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, які документально підтверджені. 15.09.2021 року між адвокатським об`єднанням «Сніжний Барс» та [PERSON] було укладено договір №62/09-21 про надання правової допомоги. Згідно акту приймання передачі виконаних робіт до договору №62/09-21 про надання правової допомоги від 17.09.2021 року адвокатом було надано послугу з підготовки позовної заяви, вартість послуги складає 1500,00 грн. Відповідно до копії квитанції №ПН5008328 від 17.09.2021 року позивачем було сплачено адвокатському об`єднанню «Сніжний Барс» за надані послуги 1500,00 грн. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у частково.

Outcome: partial