Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] у якій, з урахуванням зменшення позовних вимог, просить зобов`язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] ; визначити способи його участі у вихованні дитини, особисте системне спілкування: щосереди з 15.00 год. до 19.00 год. та щосуботи з 15.00 год. до 19.00 год. з правом відвідування дитячих майданчиків, парків, стадіонів, культурно-масових та розважальних заходів під час побачень на території м. Лебедин; необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; за домовленістю з матір`ю дитини у разі зміни обставин (хвороба, зміна розпорядку занять та інше) визначений та встановлений порядок може бути змінений у кожному конкретному випадку за обов`язкової умови щоб загальний встановлений у кожному конкретному випадку час спілкування батька з донькою [PERSON] не був зменшений. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 17.02.2021 № 40 для участі у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] позивачу було встановлено систематичні побачення з дитиною щосереди та щосуботи з 15:00 до 20:00 з попереднім повідомленням матері, урахуванням стану здоров`я, режиму дня та раціону харчування дитини, інших обставин, що мають істотне значення, з обов`язковим поверненням дитини батьком за місцем проживання матері. Натомість відповідач чинить перешкоди в побаченнях батька з дитиною, не виконує рішення виконавчого комітету, не дає можливості батьку бачитися з донькою, що було причиною неодноразових звернень позивача до поліції та служби у справах дітей. Оскільки [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, [PERSON] , на підставі ст. ст. 157, 159 Сімейного кодексу України звернувся до суду за захистом свого права на спілкування та виховання власної дитини. Ухвалою від 11.10.2021 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 03.12.2021 підготовче провадження закрито, призначено судовий розгляд справи. Представник відповідача в інтересах [PERSON] подав до суду відзив у якому зазначив, що частково визнає позовні вимоги, вважає, що визначений спосіб участі у спілкуванні та вихованні спільної доньки порушує права дитини з огляду на фактичні обставини справи та з урахуванням особистих відносин з малолітньою донькою. Позовні вимоги є надмірними, незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Також зазначає, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 18.12.2020 [PERSON] визнано батьком [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 17.02.2021 визначено участь позивача у вихованні доньки у формі побачень щосереди та щосуботи. При цьому інтерес батько до дитини почав проявляти тільки з початку 2021 року, а до цього жодної зацікавленості батько не проявляв. Ніяким чином не допомагав ні морально ні матеріально. До 4 років, коли дитина потребувала значної уваги батько дитини ніколи не займався її вихованням. Примушування до такого спілкування є стресом для дитини. Присутність матері під час побачень необхідна для того щоб дитина могла звикнути до батька, так як дитині чотири роки і з батьком дуже рідко спілкувалась та ніколи не залишалась з ним наодинці. У зв`язку з захворюваннями органів дихання та травлення дитина потребує спеціального харчування та догляду, не може відвідувати садок, оскільки постійно знаходиться на лікарняному. Вказане необхідно враховувати при визначенні графіку побачень з дитиною. Твердження позивача про те, що [PERSON] перешкоджає батьку бачити дитину є безпідставними, оскільки жодного разу за його зверненнями та складеними службою у справах дітей протоколами, відповідача не було притягнуто до відповідальності, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження. На вказаний відзив [PERSON] подав відповідь у якій зазначив, що твердження відповідача про те, що батько почав виявляти інтерес до дитини з початку 2021 року не відповідають дійсності, оскільки з 2015 року вони проживали разом, а у період спільного проживання у них народилась донька. Проживали утрьох, багато часу проводили разом до січня 2021 року. Відповідач у своєму позові про визнання батьківства самостійно вказала «відповідач був присутній на пологах, виконував усі належні обов`язки як батька так і чоловіка». Оскільки до народження дитини відповідач отримувала соціальну допомогу, реєстрація дитини була проведена відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. Своє батьківство позивач визнавав завжди, а тому одразу визнав позов [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. У 2018 році мати [PERSON] захворіла і відповідач, мотивуючи необхідність доглядати матір, повернулася проживати за теперішньою адресою, однак вони підтримували шлюбні відносини, вели спільне господарство. Влітку 2020 року разом їздили на відпочинок, а у вересні 2020 припинили шлюбні відносини. Не зважаючи на це, він приїздив до доньки, проводив разом з нею час. Однак [PERSON] почала чинити перешкоди в їх спілкуванні з донькою, а тому він був вимушений звернутись до служби у справах дітей. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Від вимоги в частині способу спілкування з дитиною: «у разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення з донькою або цей день передує дню побачення або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з батьком» відмовився. Додатково вказав, що час побачень з 15 до 19 години є найбільш оптимальним для спілкування з дитиною та мінімально достатнім для того щоб погуляти з дитиною по місту або іншим чином провести з нею час. Відповідач та її представник у судовому засіданні зазначили, що позовні вимоги частково визнають з огляду на зменшені вимоги батька та висновок експерта, який був наданий відповідачем. При цьому щодо часу побачень батька із донькою вважали за доцільне встановити такий час з 16 до 19 години щосереди та щосуботи. Більш ранній час, а саме з 15 години суперечитиме потребам дитини, оскільки саме в цей час в садочку відповідно до графіку денний сон у дітей, а коли дитина не відвідує садок, у неї склався аналогічний графік вдома. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради у судовому засіданні пояснила, що 15.12.2021 виконавчим комітетом було затверджено висновок про вирішення питання участі [PERSON] у вихованні та вільному спілкуванні з донькою - [PERSON] . Службою у справах дітей складено висновок відповідно до якого орган опіки і піклування вважав би за доцільне визначити спосіб спілкування батька з дитиною у формі побачень щосереди та щосуботи з 17 до 20 години. Такий час було визначено з урахуванням пояснень матері щодо графіку дитини в садочку, а також з урахуванням висновку психолога. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, представника служби у справах дітей, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [INFO] у м. Лебедин народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 22.01.2021 (а.с. 5). При цьому, рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 18.12.2020 по справі № 950/2035/20 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , визнано [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] . Внесено зміни до актового запису № 234, складеного 15.12.2016 Лебединським відділом державної реєстрації актів цивільного стану про народження [PERSON] , [INFO] в частині відомостей про батька, записавши: батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин України (а.с. 44-45). 17.02.2021 виконавчим комітетом Лебединської міської ради прийнято рішення № 40 «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею» (а.с. 6). Зазначеним рішенням орган опіки і піклування визначив способи участі батька [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю [PERSON] у формі систематичних побачень з дитиною щосереди та щосуботи з 15:00 до 20:00 години, з попереднім повідомленням матері, урахуванням стану здоров`я, режиму дня та раціону харчування дитини, інших обставин, що мають істотне значення, з обов`язковим поверненням дитини батьком за місцем проживання матері (а.с. 6). Як зазначив позивач, [PERSON] перешкоджала його зустрічам із дитиною, через що він був вимушений звертатись до поліції та служби у справах дітей, що підтверджується копіями рапортів та його заяв, поданих до служби у справах дітей (а.с. 8-13). При цьому постановами Лебединського районного суду Сумської області від 18.03.2021 по справі № 950/411/21 та від 06.04.2021 по справі № 950/454/21 провадження у справі про притягнення [PERSON] за ч. 5 ст. 184 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу правопорушення (а.с. 46, 47). За зверненням [PERSON] приватним судовим експертом Яковенко А.Ю. складено висновок за результатами діагностичного дослідження у якому експерт дійшов наступних висновків: [PERSON] , [INFO] має середній для її віку інтелектуальний рівень, нормативне функціонування пізнавальних процесів, середній рівень розвитку мовлення з логопедичними вадами, що потребують корекції. Середній для дошкільного віку рівень розвитку довільності поведінки, високе почуття власної гідності, самокритичності, середній рівень усвідомленості власних почуттів, низький рівень здатності протистояти впливу інших осіб, розвитку самосвідомості та самооцінки. В структурі характеру яскраво виражена емоційна чутливість, вразливість, комформізм, орієнтованість на успіх у важливих для неї сферах діяльності, чутливість до відтінків у відношенні з боку оточуючих, потреба в стабільних умовах життя, емоційному комфорті, відчутті захищеності. Психотравмуючими для [PERSON] є обставини, що різко виходять за рамки звичної прогнозованої життєдіяльності, гучні конфлікти, відчуття невизначеності та перекладання відповідальності за батьківські конфлікти на неї. В психотравмуючих ситуаціях властиві захисні реакції відмови, витіснення стресових переживань та думок, обмежувальна поведінка. Функціонування захисних реакцій може зумовити невротичні та неврозоподібні реакції та психосоматичні розлади. Заборона бачитись з батьком, як і примусове залишення з батьком та його родиною протягом тривалого часу та з ночівлею - може мати негативний (психотравмуючий) вплив на психологічний стан та емоційну рівновагу малолітньої підекспертної. Відношення малолітньої дитини [PERSON] до кожного з батьків, є прихильне. Але до батька [PERSON] вона ставиться більш відсторонено, тому що у її віці за такого тривалого часу не маючи можливості спілкуватися з батьком - він не входить до її близького оточення і сприймається як доросла людина, що є джерелом солодощів, розваг і нових вражень. вражень. Перебуваючи у близькому оточенні з мамою - [PERSON] , донька має її переконання та перейняті почуття до [PERSON] і не може розрізнити, де це її особисті думки і почуття, а де мамині почуття до татя Це типовий прояв феномену відчуження що спостерігається у дітей, що проживають з одним з батьків. [PERSON] може спокійно залишатись на одинці з батьком [PERSON] протягом не тривалого часу. Чи буде дитина перебувати в стресовій ситуації від більш тривалого перебування з батьком можна буде зрозуміти лише після настання такого випадку. Поки що, прогнозовано можна сказати, що залишатися з ночівлею та на декілька днів поспіль у тата дитина не погоджується і тому примусове виконання такого рішення може спричинити психологічне напруження у дитини. Виходячи з результатів спостереження та опитування, а також враховуючи індивідуально-психологічні особливості [PERSON] і її вік можна констатувати, що дитина перебуватиме в стресовій ситуації під час ночівлі з батьком [PERSON] без матері [PERSON] . Для зменшення стресу рекомендовано поступово налагодити постійне спілкування між батьком та дитиною і вирішувати конфліктні ситуації між батьками без присутності дитини. На даний час дитина [PERSON] народження не готова психоемоційно перебувати з батьком [PERSON] протягом половини літніх канікул (1,5 місяці) без матері [PERSON] і примусове її перебування такого тривалого періоду без мами може стати психотравмуючим фактором, що може мати негативний вплив на психологічний стан дитини (а.с. 72-80). Частиною 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 Сімейного кодексу України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч. ч. 1-2 ст. 159 Сімейного кодексу України). Батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» Суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). У даному випадку відповідач неодноразово вказувала на те, що вона ніколи не забороняла батьку спілкуватися з дитиною, навпаки вона за те, щоб дитина знала свого батька. Однак [PERSON] за її словами фактично був відсутній у житті дитини до останнього часу, а саме інтерес до дитини почав виявляти лише з 2021 року. До цього участі у житті дитини не брав, не виховував та не підтримував її. Однак, вказані обставини не були підтверджені в ході судового розгляду даної справи. Так, позивачем було надано фотографії та відеозаписи, де зафіксовано їх спільний відпочинок утрьох ( [PERSON] , [PERSON] та їх донька [PERSON] ). Відповідач не заперечувала, що вказані події відбувались до 2021 року та відповідно не спростувала таких обставин. Також відповідачем не спростовано фактів спілкування батька з дитиною та його намагання спілкуватись із дитиною. Крім того, дійсно, як зазначив позивач, у своєму позові про визнання [PERSON] батьком [PERSON] , відповідач вказувала на те, що «З 2014 року ми з відповідачем [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У квітні 2016 вона завагітніла, відповідач таку новину сприйняв радісно та ніколи не заперечував своє батьківство. [INFO] у нас народилася донька [PERSON] . Відповідач був присутній на пологах та виконував усі належні обов`язки як батька і чоловіка…» (а.с. 61). Тобто фактично з моменту народження позивач проявляв інтерес до дитини, проявляв батьківські обов`язки до дитини, а в подальшому неодноразово шукав способи спілкування з дитиною, про що свідчить його звернення як до виконавчого комітету для визначення способів спілкування з дитиною так і звернення до суду із даним позовом. Суд також зазначає, що хоча [PERSON] і не була жодного разу притягнута до відповідальності за ч. 5 ст. 184 КУпАП, а саме за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, це не може беззаперечно свідчити про не створення перешкод батьку у спілкуванні з дитиною. Навпаки, такі обставини можуть обґрунтовано свідчити про створення матір`ю перешкод для батька у спілкуванні з дитиною, оскільки батьки, перебуваючи в умовах конфлікту між собою, не змогли самостійно дійти згоди у вирішенні питання участі батька, який проживає окремо, у спілкуванні з дитиною. Крім того, твердження [PERSON] про те, що дитина фактично не знає батька спростовуються висновком експерта, де зазначено, що: «… [PERSON] без зайвих побоювань залишилась із батьком навіть не запитуючи про повернення мами…Виходячи із кабінету [PERSON] взяла тата за руку та вийшла з ним… [PERSON] однаково комфортно почуває себе і з мамою і з татом». Загалом зміст висновку експерта та результати його спостережень говорить про достатньо тісний зв`язок [PERSON] із донькою [PERSON] , що не свідчить про те, що вона не знає взагалі хто такий [PERSON] і не знає його як свого батька. Щодо часу спілкування батька з дитиною, сторони мали різні думки. Так, [PERSON] просив визначити час спілкування з донькою з 15 до 19 години щосереди та щосуботи. Саме таку кількість часу батько мотивував тим, що це є мінімальним проміжком часу, який би дозволяв побачитись із дитиною, з урахуванням того, що її необхідно забрати із садка або з дому, поїхати з нею на прогулянку у місто або іншим чином провести час. Оскільки він працює до 14 години, а у зимовий період рано темніє, зменшення часу зустрічі взагалі не матиме жодного ефекту та доцільності побачення з дитиною. Відповідач та її представник в цій частині заперечували, вважали за доцільне визначити час побачень з 16 до 19 години. При цьому посилались на те, що о 15 годині у садку діти ще відпочивають, після чого їм необхідно прокинутись та вийти на прогулянку звідки уже їх забирають батьки. Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 15.12.2021 № 386 затверджено висновок «Про участь батька [PERSON] у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] » (а.с. 103). Згідно висновку, виконавчий комітет в особі органу опіки та піклування вважає за доцільне встановити наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме побачення щосереди та щосуботи з 17 до 20 години з правом відвідування дитячих майданчиків, парків, стадіонів, культурно-масових та розважальних заходів під час побачень на території м. Лебедин без присутності матері та третіх осіб. Перебування малолітньої дитини з ночівлею у будинку [ADDRESS] тільки за згодою дитини (а.с. 104-106). Щодо часу побачень представник служби у справах дітей пояснив, що батьки були заслухані на комісії з питань захисту прав дитини, кожен із них висловив свою думку. При визначенні часу були взяті до уваги пояснення матері щодо розкладу дитини так і побажання батька. Враховуючи те, що при вирішенні питання щодо дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню її інтересів, суд зазначає, що відповідачем та його представником не було доведено, що час початку побачень батька із дитиною (з 15 години) буде суперечити інтересам [PERSON] , оскільки не було надано належних доказів того, що у садку встановлено саме такий графік, відповідно до якого о 15 годині дитина спить або зайнята іншими обов`язковими заняттями у дитячому дошкільному закладі. Крім того, згідно з інформацією, яка міститься у висновку, затвердженому рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради 15.12.2021 № 386, з 24 вересня поточного року і по цей день дитина не відвідує заклад дошкільної освіти. Таким чином побачення із батьком починаючи з 15 години не суперечитиме інтересам дитини з огляду на її вік та графік протягом дня. При цьому позивач просив встановити йому дні побачень у середу та суботу, тобто лише в один із днів дитина перебуватиме у дошкільному закладі. За таких обставин, враховуючи принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участі у її вихованні, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити, визначивши запропоновані останнім способи участі у спілкуванні та вихованні дитини. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Представник відповідача просив здійснити розподіл судових витрат в розмірі 3000,00 грн. за проведення експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином витрати на залучення експерта в розмірі 3000,00 грн. не підлягають розподілу між сторонами, оскільки у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, такі витрати несе відповідач як і витрати на правничу допомогу.

Outcome: approved