Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ТОВ «Тепло-Плюс» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 72 594,39 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.12.2020 року по дату винесення рішення суду, який станом на день подання позову в суд, а саме 05.11.2021 року становить 86 671,34 грн. В обґрунтовування заявлених вимог зазначив, що з 03.09.2018 року працював виконробом у ТОВ «Тепло-Плюс». В зв`язку з невиплатою заробітної плати, починаючи з серпня 2019 року у товариства виникла заборгованість перед ним в розмірі 72 594,39 грн. В березні 2021 року з Порталу Електронних послуг Пенсійного фонду України йому стало відомо про те, що 30.11.2020 року його було звільнено з роботи в товаристві на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Про такі дії відповідач його не повідомив, з наказом про звільнення його не ознайомили, жодних виплат, в результаті звільнення він не отримував. Посилаючись на вимоги діючого законодавства та обставини, викладені в позовній заяві, просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також судові витрати по справі в сумі 951,60 грн. Ухвалою суду від 08.11.2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем відзив на позов не надано, ухвалою суду від 14.12.2021 року вирішено клопотання відповідача щодо передачі справи за підсутністю. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені через оголошення на офіційному веб-саті суду. Відповідно до ч.1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. За відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ( Реєстру) [PERSON] перебував в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Тепло-Плюс» з 03.09.2018 року по 30.11.2020 року як за основним місцем роботи. Звільнений на підставі ст. 36 п. 1 Кодексу законів про працю України. За вказаний період трудової діяльності в Товаристві позивачу було нараховано заробітну плату: за 2018 рік - 15 692,00 грн., за 2019 рік - 52 852,26 грн., за 2020 рік - 60 415,35 грн. Згідно Індивідуальних\~відомостей \~про застраховану\~особу з\~Реєстру,\~позивачу Товариством\~було нараховано\~заробітну плату:\~в 2019\~році \~з січня\~по червень\~ по\~4\~373,00\~грн.\~в місяць,\~з липня\~по листопад\~ по\~4\~435,22\~грн.\~в місяць,\~в грудні\~ 4\~438,16\~грн.; в 2020 році з січня по квітень по 4 923,00 грн. в місяць, з травня по серпень по 5 000,00 грн. в місяць, у вересні та жовтні по 5 100,00 грн., в листопаді 10 523,35 грн. З грудня 2020 року та за 2021 рік дані про нараховану заробітну плату відсутні. 21.09.2018 року між позивачем [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» укладено Угоду про обслуговування платіжної карти № 616103798281, за якою відкрито рахунок для зарахування заробітної плати та виплат від Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепло-Плюс». Згідно банківської виписки АТ «Альфа-Банк» до угоди № 616103798281, яка надана за заявою позивача, за період з 01.01.2019 року по 20.07.2021 року позивач на свій картковий рахунок отримав заробітну плату від Товариства: в 2019 році з січня по липень включно; в 2020 році за червень-липень. 20.07.2021 року позивач [PERSON] звернувся з письмовою вимогою до керівника Товариства про виплату заборгованості із заробітної плати та виплати середнього заробітку за весь час затримки (з 01.12.2021 року) по день фактичного розрахунку. Письмової відповіді на вимогу не отримав, що не спростовано Товариством. Судом встановлено, що 24.09.2021 року представником [PERSON] , адвокатом Квашук Оксаною Миколаївною направлено каргу на ім`я Начальника Управління Держпраці у Кіровоградській області з проханням забезпечити поновлення прав та захист законних інтересів [PERSON] , які порушені діями та бездіяльністю керівника товариства та полягають у невиплаті останньому заробітної плати, його звільнення та відсутності передбачених законом виплат, в результаті такого звільнення, та притягти керівника товариства до відповідальності за порушення законодавства про працю. Листом від 20.10.2021 року, Управління Держпраці у Кіровоградській області повідомило про неможливість проведення інспекційного відвідування товариства, так як за офіційною адресою його місцезнаходження товариство відсутнє. В свою чергу, згідно інформації, викладеної у вказаному листі Управління Держпраці, про ознаки фіктивності в діяльності товариства повідомлено ГУ ДПС у Кіровоградській області та в зв`язку з наявністю в діях керівника товариства [PERSON] можливих ознак кримінального злочину, передбаченого статтями 172, 173 і 175 КК України, копія скарги та акту про неможливість здійснення заходу контролю передано до поліції. 03.11.2021 року позивач звернувся до товариства за його юридичною адресою з вимогою про видачу довідки про його роботу в ТОВ «Тепло-Плюс» із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи, розміру заробітної плати та розміру заборгованості з виплати заробітної плати за весь період трудової діяльності в даному товаристві. Як зазначено в позові, станом на день подання позовної заяви в суд він не отримав зазначену довідку. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом згідно частини 7 статті 43 Конституції України. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 15 ЦПК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ч. 4 ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами колективними договорами. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (частина 1 статті 47 КЗпП України). Зважаючи на зазначені вище вимоги закону та дії [PERSON] , направлені на досудове врегулювання спору, перераховані вище докази вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 72\~594,39\~грн.заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом\~ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності\~спору про\~розміри належних\~звільненому працівникові\~сум власник\~або уповноважений\~ним орган\~повинен сплатити\~зазначене в\~цій статті\~відшкодування в\~тому разі,\~коли спір\~вирішено на\~користь працівника.\~Якщо спір\~вирішено на\~користь працівника\~частково,\~то розмір\~відшкодування за\~час затримки\~визначає орган,\~який виносить\~рішення по\~суті спору.\~Всі суми,\~належні до\~сплати працівникові,\~мають бути\~виплачені у\~день його\~звільнення.\~Закон прямо\~покладає на\~підприємство,\~установу,\~організацію обов`язок\~провести зі\~звільненим працівником\~повний розрахунок,\~виплатити всі\~суми,\~що йому\~належать;\~в разі\~невиконання такого\~обов`язку\~з вини\~власника або\~уповноваженого ним\~органу наступає\~передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність. Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом із тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Отже, в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Непроведення розрахунку\~з працівником\~у день\~звільнення або,\~якщо в\~цей день\~він не\~був на\~роботі,\~наступного дня\~після його\~звернення з\~вимогою про\~розрахунок є\~підставою для\~застосування відповідальності,\~передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Вказані висновки відповідають правовій позиції викладеній у Рішенні Конституційного суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Аналогічний висновок викладений і в Постанові Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі № 370/1754/15-ц (провадження № 61-8064св18). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що товариством не проведено повний розрахунок по заробітній платі при його звільненні, не виплачено взагалі жодних сум, не ознайомлено з наказом про звільнення та не видано трудову книжку. В свою\~чергу,\~відповідачем не\~надано до\~суду будь-яких\~доказів на\~спростування позовних\~вимог,\~а тому\~суд вважає,\~що на\~ підставі\~статті 117\~КЗпП України\~підлягає стягненню\~і середній\~заробіток за\~період затримки\~розрахунку по\~день постановлення\~рішення. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 ( Порядок). Пунктом 2 розділу II Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацами першим, третім пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З огляду на викладене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 Постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи те, що позивач був звільнений із займаної посади 30.11.2020 року, останніми двома місяцями роботи, які мають бути включені до розрахунку, є жовтень 2020 року та листопад 2020 року. Як вбачається з даних про нараховану заробітну плату з Реєстру та довідки ПФУ форми ОК 7 за жовтень 2020 року позивачу було нараховано 5 100,00 грн., за листопад 2020 року 10 523,35 грн. \~ \~ \~ \~В жовтні-листопаді 2020 року було 42 робочих дні, а тому середньоденна заробітна плата позивача складає 371,98 грн. (15 623,35грн.: 42 дні). При цьому, період затримки розрахунку з 01.12.2020 року по день ухвалення рішення суду 15.02.2022 року становить 302 робочих дні. Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з 01.12.2020 року по день ухвалення рішення суду 15.02.2022 року становить 112 337,96 грн. (371,98 грн. х 302 дні), з подальшим вирахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні: з 01.12.2020 року по день ухвалення рішення суду у розмірі 112 337,96 грн. Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». В пп. 1 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 86 671,34 грн. позивачем сплачено судовий збір у розмірі 951,60 грн., що підтверджується квитанцією № ПН2661219 від 04.11.2021 року, відтак з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 951,60 грн. Оскільки сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні обчислюється станом на дату винесення рішення суду і становить 112 337,96 грн., з відповідача підлягає стягненню в дохід держави різниця між сплаченим судовим збором позивачем та 1% ціни позову в сумі 171,78 грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Outcome: approved