Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.12.2015 року в сумі 11319,79 грн, а також судові витрати в розмірі 2270 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «Приватбанк». 30.12.2015 року відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі 8382,47 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом в угоді відповідач підтвердив свою згоду на те, що дана Генеральна угода разом із запропонованими Банком Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та Банком кредитний договір. Через порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість по кредиту, яка станом на 15.08.2021 року дорівнює 14413,23 грн, з яких: 6299,65 грн - заборгованість за кредитом, 3508,26 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4605,32 грн - заборгованість за пенею. Зазначаючи, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення всієї суми заборгованості і кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми кредитної заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитом в розмірі 6299,65 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 3508,26 грн та заборгованість за пенею - 1511,88 грн, а всього 11319,79 грн. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с.83). Позивач АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, за змістом позову та поданої заяви просить розглянути справу без участі представника Банку, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.4,76). Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог ст.128 ЦПК України рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованою адресою місця її проживання, відповідні поштові відправлення повернуто на адресу суду із відміткою про відсутність адресата (а.с.85,88), в судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Відповідно до ст.280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, доходить наступних висновків. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини. 19.11.2012 року відповідачем (зміна прізвища з [PERSON] на [PERSON] відбулось на підставі актового запису про шлюб від 08.04.2016 року №93) заповнена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.13). Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач погодився з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. 30.12.20215 року відповідачем укладено з позивачем Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої заборгованість по договору з дати підписання Генеральної угоди становить 8382,47 грн, дата остаточного погашення заборгованості - 31.12.2017 року; також відповідачу надається строковий кредит в сумі 7882,47 на період з 30.12.2015 року по 31.12.2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту в обмін на зобов`язання відповідача з повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, дата остаточного погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12.2017 року (а.с.12). Своїм підписом в Генеральній угоді відповідач погодився з тим, що дана Генеральна угода разом із запропонованими Умовами та Правилами, Тарифами складають між ним та Банком кредитний договір. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За частиною 1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних). Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Наведене свідчить, що шляхом підписання анкети-заяви, а згодом Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та отримання кредиту між сторонами було укладено в письмовій формі кредитний договір, за умовами якого відповідачу надано кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за його користування. Приймаючи такий висновок, суд відступає від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №175/4576/14-ц, яка хоча і стосується застосування норм права у подібних правовідносинах, проте фактичні обставини даної справи не є аналогічними справі, що переглянута судом касаційної інстанції. Так, в зазначеному правовому висновку Верховного Суду встановлено відсутність підтвердження прийняття відповідачем умов, якими передбачено розмір процентів за користування кредитом, тобто сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, у зв`язку з чим Умови та Правила надання банківських послуг, а також Правила користування платіжною картою, що не містили підпису відповідача, не можуть розцінюватись як частина кредитного договору. В даному випадку судом беззаперечно встановлено протилежні обставини, зокрема, факт підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт, які розцінюються як невід`ємна частина кредитного договору, укладеного між сторонами. Відповідно до довідок Банку відповідачу в межах підписаного кредитного договору - було видано кредитну картку № [NUMBER] від 30.06.2015 року терміном дії до 06/19; - 30.12.2015 року за картковим рахунком № [NUMBER] встановлений кредитний ліміт - 7882,47 грн, який з 06.04.2020 року зменшено до 0,00 грн, з 07.04.2020 року кредитний ліміт дорівнює 0,00 грн (а.с.10,11). За змістом Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг/Договору відповідач зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п.2.1.1.5.5); у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди Банку (п.2.1.1.5.6); стежити за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п.2.1.1.5.7). За випискою з карткового рахунку відповідача за період з 30.12.2015 року по 30.04.2020 року вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами Банку, періодично сплачуючи заборгованість за наданим кредитом та відсотками (а.с.8-9). Станом на 15.08.2021 року заборгованість відповідача перед Банком відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 30.12.2015 року дорівнює 14413,23 грн, з яких: 6299,65 грн - загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 3508,26 грн - загальний залишок заборгованості за відсотками, 4605,32 грн - заборгованість за пенею. Втім, заборгованість до стягнення, зазначена позивачем у вказаному розрахунку, становить 11319,79 грн, з яких 6299,65 грн - загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 3508,26 грн - загальний залишок заборгованості за відсотками, 1511,88 грн - заборгованість за пенею (а.с.5-7). Щодо заявленого та доданого до позову позивачем клопотання про огляд вебсайту, а саме, огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному вебсайті АТ КБ «Приватбанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms та доступні за наступним шляхом: «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку №6, повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний на 01.11.2012 року)», розділ 2.1 знаходиться на сторінках 34-52 повного договору, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.85 ЦПК України письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням. Суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту; у разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста (ч.7 ст.85 ЦПК України). Позивачем до позову додано роздруковані Умови та Правила надання банківських послуг (витяг), що діяли на момент підписання договору з відповідачем, які містять, зокрема, розділ 2.1 та досліджені судом під час розгляду даної справи, тому необхідність встановлення та фіксування їх змісту шляхом огляду на вебсайті, зокрема, як така, що не обґрунтована позивачем, судом не вбачається, а отже, клопотання задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданим позивачем доказам з огляду на такі норми права. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, з аналізу правових норм якого випливає, що кредит надається суб`єктам кредитування всіх форм власності у тимчасове користування на умовах, передбачених кредитним договором. Закон України «Про банки і банківську діяльність» визначає банківський кредит як будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Отже, позивач, надавши за умовами договору кредитні кошти відповідачу, тобто виконавши своє основне зобов`язання за договором, отримав право на повернення таких коштів зі сплатою процентів, а відповідач, який взяв на себе зобов`язання із повернення кредитних коштів, проте порушив погоджені терміни погашення заборгованої суми, має відповідати перед позивачем як такий, що прострочив виконання зобов`язання. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо факту отримання кредиту в АТ КБ «Приватбанк», суд доходить висновку, що в порушення норм закону відповідач зобов`язання за укладеним ним з Банком договором (анкетою-заявою, Генеральною угодою), з огляду на надані Банком розрахунок заборгованості та виписку з особового рахунку відповідача, яка є регістром аналітичного обліку, тобто внутрішнім первинним документом банку, а отже, належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом у справі, належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 15.08.2021 року утворилась спірна сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6299,65 грн та заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 3508,26 грн, а всього 9807,91 грн, а тому позовні вимоги в означеній частині підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 1511,88 грн задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ст.549 ЦК України грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання є неустойкою (штрафом, пенею); пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач зареєстрований та постійно проживає в с.Успенівка Покровського району Донецької області. Згідно з п.13 ч.2 Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року №1275 на виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», село Успенівка Покровського району Донецької області (Новотроїцька сільська рада) входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, на відповідача поширюється дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в силу якого Банк зобов`язаний був списати відповідачеві суму пені в спірному розмірі, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є безпідставними та задоволенню не підлягають. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення має бути зазначено про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, відповідно до ч.1 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тож, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат у виді сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в розмірі 1974,90 грн (87% від 2270,00 грн).

Outcome: partial