Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Новопокровської селищної\~ради Чугуївського\~району Харківської\~області,\~в якому\~просила зняти арешт з нерухомого майна 46/100 часток житлового будинку садибного типу з господарчими будівлями та спорудами з відповідною частковою надвірних будівель, розташованого на земельній ділянці Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, розміром 630 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , за реєстраційним номером 3082839, зареєстрованого 10.04.2006 на підставі ухвали суду від 02.09.1973, та арешт (архівний запис) за реєстраційним номером 5561414, зареєстрованого 29.08.2007 на підставі постанови Народного суду Чугуївського району. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя написала заповіт, відповідно до якого заповіла все належне майно, з чого б воно не складалось та де б воно не заходилось, і взагалі, все те, на що буде мати право по закону і що буде належати їй на момент смерті, своїй дочці - [PERSON] .. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді 46/100 часток житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами з відповідною часткою надвірних будівель, розташованого на земельній ділянці Есхарівської селищної ради за адресою: [ADDRESS] . Коли позивач звернулася до нотаріуса для отримання Свідоцтва про право на спадкове майно, то дізналася, що на вказане нерухоме майно накладено арешт та заборону на його відчуження ухвалою Чугуївського міського суду від 02 вересня 1973 року та постановою б/н Народного суду Чугуївського району. Тобто, позивач не має змоги вступити в спадщину, оскільки згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 10.04.2006 було зареєстровано обтяження (арешт нерухомого майна) на підставі Ухвали суду від 02 вересня 1973 року Чугуївського районного суду. Пізніше з`ясувалося, що ухвалою Чугуївського міського суду від 02.09.1973 було накладено арешт на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] до вирішення справи в суді. 24.04.1973 рішенням Народного суду Чугуївського району Харківської області за [PERSON] визнано право власності на 54/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на іншу частину домоволодіння було визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] - по 23/100 за кожною. Разом з тим з рішення суду видно, що до винесення 24.04.1973 рішення суду вказане домоволодіння належало померлій [PERSON] [INFO] [PERSON] подарувала свою частку будинку (23/100) [PERSON] . В свою чергу, 11.06.1976 [PERSON] та [PERSON] продали 46/100 часток будинку [PERSON] . 03.07.2004 [PERSON] набула право власності на 46/100 часток цього будинку, отримавши у спадок вказану частину домоволодіння після смерті [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. 06.07.2004 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) було укладено Договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 2-1576. За вказаним Договором дарування [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 46/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, розташованих на земельній ділянці Есхарівської селищної ради за адресою: [ADDRESS] . У пункті 4 Договору дарування від 06.07.2004 вказано, що 46/100 часток житлового будинку з відповідно часткою надвірних будівель під забороною (арештом) не перебувають. Інша частина домоволодіння (54/100), яку за рішенням суду від 24.04.1973 було визнано за [PERSON] , 24.02.2004 було відчужено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу. Відповідно до вказаного Договору міни (пункт 6) вказана частина будинку не перебуває під забороною (арештом). Згідно правовстановлюючих документів на спірний будинок видно, що 46/100 часток житлового будинку відчужувалися декілька разів і всі угоди були укладені в письмовій формі і засвідчені нотаріусами, як того вимагало законодавство. У всіх договорах міститься застереження, що будинок не перебуває під забороною чи арештом. Окрім того, зрозуміло, що 24.04.1973 рішенням Народного суду Чугуївського району Харківської області було вирішено коло власників будинку після смерті [PERSON] . Однак, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 10.04.2006 було зареєстровано обтяження (арешт нерухомого майна) на підставі ухвали суду від 02.09.1973 Чугуївського районного суду, реєстратор - Чугуївська державна нотаріальна контора. Від Харківського обласного державного нотаріального архіву надійшла інформація, що документи Чугуївської державної нотаріальної контори на зберігання до архіву не передавалися і перебувають у володінні контори. Чугуївська державна нотаріальна контора, посилаючись на ЗУ «Про нотаріат», повідомила, що документи можуть бути надані на обґрунтовану письмову вимогу суду, прокуратури, органів дізнання і досудового слідства. Таким чином, позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатись своїми правами на належне їй нерухоме майно і, зважаючи на викладені обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, позивач вимушена захистити своє порушене право шляхом скасування такого арешту та виключення запису про арешт нерухомого майна з Єдиного реєстру обтяжень. Також позивач вказує, що заборона на вказане нерухоме майно була накладена із зазначенням фізичної особи [PERSON] як власника даного нерухомого майна з врахуванням того, що підставою для такого накладення стало вирішення справи в суді, тобто ще задовго до набуття нерухомого майна матір`ю позивачки. Крім того, позивач звертає увагу, що з 1973 року по 2004 рік вказане домоволодіння відчужувалося за договорами, посвідченими нотаріусами декілька разів, і в договорах міститься застереження, що домоволодіння (частина домоволодіння) не перебувають під забороною відчуження чи арештом. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та проведення судового засідання без його участі, в якій просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, селищним головою надано заяву про розгляд справи без участі представника у зв`язку із зайнятістю головного спеціаліста з юридичних питань у іншому судовому засіданні у Господарському суді Харківської області, та просив винести рішення згідно чинного законодавства. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] у смт Есхар, Чугуївського району, Харківської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 18). [PERSON] за своє життя 20.06.2017 склала заповіт, посвідчений секретарем Есхарівської селищної ради Чугуївського району та зареєстрований в реєстрі за № 179, відповідно до якого заповіла все своє належне майно, з чого б воно не складалось та де б воно не заходилось, і взагалі, все те, на що буде мати право по закону і що буде належати їй на момент смерті, своїй дочці - [PERSON] (а.с. 17). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 46/100 часток житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами з відповідною часткою надвірних будівель, розташованого на земельній ділянці Есхарівської селищної ради за адресою: [ADDRESS] , які їй належали на підставі договору дарування від 06.07.2004, посвідченого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори та зареєстровано у реєстрі за № 2-1516 (а.с. 15). Вказаний житловий будинок зареєстровано у КП «Чугуївське МБТІ», про що свідчить відмітка у договорі дарування. Родинні відносини між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 11), Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00021206916 від 16.10.2018 (а.с. 13), свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 12) та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 14). Отже, [PERSON] , матір`ю якої вказана [PERSON] , 14.10.1989 зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] , шлюб 03.12.1991 було розірвано; і після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . [PERSON] при оформленні спадщини у Чугуївській державній нотаріальній конторі після смерті матері отримала Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 223936858 від 15.09.2020, згідно якої на житловий будинок, що є предметом спадщини, за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт (а.с. 16). Як зазначено у вказаній інформації, за реєстраційним номером обтяження 3082839, яке зареєстровано 10.04.2006 Чугуївською державною нотаріальною конторою, накладено арешт на вказаний будинок на підставі ухвали Чугуївського міського суду від 02.09.1973, та за реєстраційним номером обтяження 5561414, яке зареєстровано 29.08.2007 Чугуївською державною нотаріальною конторою, накладено арешт на вказаний будинок на підставі постанови народного суду Чугуївського району. За клопотання позивача судом витребувані документи, що перебувають у Чугуївській державній нотаріальній конторі щодо накладення арешту на будинок, що є предметом спадщини позивача. Так, 13.02.1973 до Чугуївської державної нотаріальної контори Народним судом Чугуївського району направлений лист щодо призупинення оформлення спадщини на домоволодіння, яке належить [PERSON] , що розташований за адресою: [ADDRESS] , до вирішення справи в суді (а.с. 85). Згідно наданої копії рішення Народного суду Чугуївського району у справі № 2-418/1973 від 24.04.1973, згідно якого за [PERSON] визнано право власності на 54/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; на іншу частину домоволодіння було визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] - по 23/100 за кожною, який зареєстрований за померлою [PERSON] (а.с. 50, 51). Тобто, під час розгляду справи було призупинено оформлення спадщини після смерті [PERSON] , отже накладений арешт на житловий будинок, який належав [PERSON] , що розташований за адресою: [ADDRESS] . 08.05.1974 [PERSON] подарувала свою частку будинку - 23/100 [PERSON] , на підтвердження чого наданий договір дарування, посвідчений нотаріус Чугуївської державної нотаріальної контори, про що наявна відповідна відмітка на зворотній сторінці договору, який зареєстровано у КП «Чугуївське МБТІ», про що також наявна відмітка на зворотній сторінці договору (а.с. 52). 11.06.1976 [PERSON] та [PERSON] продали 46/100 частин будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , на підтвердження чого надана копія договір, посвідченого нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори та зареєстровано за реєстровим № 2842 (а.с. 53, 54). Вказаний договір зареєстровано у Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації 11.06.1976, про що наявна відповідна відмітка на договорі. 03.07.2004 [PERSON] набула право власності на 46/100 часток будинку за адресою: [ADDRESS] , отримавши у спадок вказану частину домоволодіння після смерті [PERSON] , на підтвердження чого надане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори та зареєстровано у реєстрі за № 2-1554 (а.с. 56). 06.07.2004 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-1576, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 46/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, розташованих на земельній ділянці Есхарівської селищної ради розміром 630 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . У пункті 4 Договору дарування вказано, що 46/100 часток житлового будинку з відповідно часткою надвірних будівель під забороною (арештом) не перебувають. Інша частина домоволодіння - [ADDRESS] , яку за рішенням Народного суду Чугуївського району від 24.04.1973 було визнано за [PERSON] , 24.02.2004 було відчужено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу (а.с. 55). Відповідно до вказаного Договору міни (пункт 6) вказана частина будинку не перебуває під забороною (арештом). З урахуванням викладеного встановлено, що житловий будинкок з відповідною часткою надвірних будівель, розташованих на земельній ділянці Есхарівської селищної ради розміром 630 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , на який накладено арешт Народним судом Чугуївського району під час розгляду справи про визнання права власності на спадщину після смерті [PERSON] , визнаний власністю за [PERSON] 54/100 частин та [PERSON] і [PERSON] - по 23/100 за кожною. В подальшому [PERSON] подарувала свою частку [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] разом продали свої частки по 23/100 [PERSON] , після смерті якої [PERSON] отримала 46/100 часток будинку у спадщину і подарувала цю частину [PERSON] матері позивача. Тоді як інша частина домоволодіння - [ADDRESS] , яку за рішенням суду [PERSON] отримав у спадщину після смерті [PERSON] , за договором міни передав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Тобто, з правовстановлюючих документів на спірний будинок вбачається, що 46/100 часток житлового будинку відчужувалися декілька разів і всі угоди були укладені в письмовій формі та засвідчені нотаріусами, як того вимагало законодавство, і у всіх договорах міститься застереження, що будинок не перебуває під забороною чи арештом. Окрім того, зрозуміло, що 24.04.1973 рішенням суду було вирішено коло власників будинку після смерті [PERSON] , оформлення спадщини якої судом було призупинено. Відповідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 1 ст.\~317\~ЦК України зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 цього Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 7 ст. 319 ЦК України передбачено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту в порядку цивільного судочинства. Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19). Вирішуючи питання щодо юрисдикційної належності спору, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що згідно з п. 9 розд. XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що в разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном як спадкоємець на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Отже, накладений арешт на майно спадкодавця заважає позивачу скористатися своїм правом на оформлення спадщини майно, що є порушенням її конституційних прав. Стаття 81\~ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень), накладених на майно, порушується право позивача на спадщину, внаслідок чого остання позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, та враховуючи, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved