Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

[PERSON] у грудні 2021 року звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що 24.06.2021 державним виконавцем Конєвим О.М. було відкрито виконавче провадження № 65901530 на підставі виконавчого напису № 50495, вчиненого 24.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. Позивачка вважає, що вчинення указаного виконавчого напису не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки обов`язковою умовою для його вчинення має бути безспірною заборгованість. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, які свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Також позивачка вказала на те, що вчинення виконавчого напису можливе лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. На її адресу відповідачем жодної вимоги про усунення порушень основного зобов`язання не надсилалося. Вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Посилаючись на указані обставини, позивачки просить суд: 1) визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 50495, вчинений 24.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною; 2) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" на її користь кошти у розмірі 8961,17 грн стягнуті із неї за виконавчим провадженням; 3) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" на її користь сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. Ухвалою суду від 22.12.2021 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання сторони та треті особи не з`явилися. Позивачка подала заяву в якій просить суд справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача та треті особи у судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причину неявки. Також відповідач не подав відзив на позов, а треті особи не надали письмових пояснень. Від начальника Тростянецького ВДВС в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Олександра Шлімакова надійшла заява у якій останній просить суд справу розглянути без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Також у даній заяві вказано, що Тростянецьким ВДВС в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) станом на 06.01.2022 будь-які кошти з боржника [PERSON] не стягувалися та стягувачу ТОВ «ВЕЛЛФІН» не перераховувалися. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що 24.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 50495, за яким нотаріусом звернено стягнення заборгованості із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" за кредитним договором 940701 від 29.07.2019 за період з 29.07.2019 по 01.03.2020 у загальному розмірі 7091,00 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1000,00 грн; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 6091,00 грн. Загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення складає 7841,00 грн, у тому числі 750,00 грн за вчинення виконавчого напису нотаріуса (а.с. 6). На підставі зазначеного оспорюваного виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за № 50495 від 24.05.2021, державним виконавцем Тростянецького районного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Конєв Олександром Миколайовичем постановою від 24.06.2021 було відкрито виконавче провадження № 65901530. Також у межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 02.09.2021 була винесена постанова про арешт коштів боржника (а.с. 7- 10). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону (у редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Також, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відтак, для одержання виконавчого напису стягувач має надати нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким може здійснюватися стягнення у безспірному порядку, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Стороною відповідача та приватним нотаріусом Грисюк О.В. не надано суду письмових доказів на підтвердження подання нотаріусу для одержання оспорюваного виконавчого напису про стягнення із [PERSON] 7091,00 грн боргу, оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору за № 940701 від 29.07.2019, а також доказів розміру заборгованості позивачки та її складових, що має ґрунтуватись на деталізованій виписці по рахунку боржника із даними про суми коштів внесених позичальником у рахунок виконання кредитних зобов`язань. Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, на підставі виконавчих написів нотаріусів. За змістом оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус Грисюк О.В. керувалася пунктом 2 Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який був доповнений постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в цій частині був визнаний нечинним та незаконним, а тому приватний нотаріус Грисюк О.В. при вчиненні виконавчого напису 07.11.2020 не мала права керуватись цим пунктом Переліку. За таких обставин, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Крім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять відомостей про те, що боржником отримане повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Ураховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат». Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовнох вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки в порядку повернення стягнутих з позивачки за спірним виконавчим написом коштів, суд враховує таке. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою не було надано доказів на підтвердження тих обставин, що в межах виконавчого провадження на підставі оспорюваного виконавчого напису з неї на користь відповідача були стягнуті кошти в сумі 8961 грн 17 коп. Як зазначав суд вище, відповідно до повідомлення наданого начальником Тростянецького ВДВС в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Олександром Шлімаковим будь-які кошти з боржника [PERSON] не стягувалися та стягувачу ТОВ «ВЕЛЛФІН» не перераховувалися (а.с. 25). Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне відмовити позивачці у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь коштів стягнутих за виконавчим провадженням. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн за одну позовну вимогу немайнового характеру, тому зважаючи на те, що позов підлягає частковому задоволенню у частині заявленої немайнової вимоги суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн. Разом з тим, оскільки позивачка не сплатила при зверненні до суду судовий збір за вимогу майнового характеру і судом у задоволенні цієї вимоги було їй відмовлено, тому з позивачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial