Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Галицького Відділу Державної Виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що їй належить нерухоме майно, яке складається з трикімнатної квартири за [ADDRESS] , загальною площею - 72,3 кв.м., житловою площею - 42,3 кв.м, що раніше належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області 26 жовтня 2004 року за реєстром № 2902. На підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА783090, 13.02.2008 р., ВДВС Галицького ЛМУЮ та реєстратором Львівської філії державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України" до Єдиного Реєстру Заборон Відчуження Об`єктів Нерухомого Майна за реєстраційним № 6630486 внесено обтяження у вигляді арешту вищевказаного нерухомого майна, що здійснює перешкоди у здійсненні мого права володіти, користуватися та розпоряджатися цим нерухомим майном. На дресу Галицького Відділу Державної Виконавчої Служби у місті Львові Західного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції України було направлено заяву про зняття арешту з майна, але було отримано відповідь про не можливість зняття арешту. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує про винесення судом заочного рішення. Представник відповідача у визначений в ухвалі суду від 12.11.2021 року строк, відзив на позовну заяву не надав, в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення про отримання судової повістки, наявне в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що представник відповідача не з`явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позову так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. Спори про цивільне право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16 ЦПКУкраїни розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Судом встановлено, що дійсно, позивачка [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, свідоцтво серії [NUMBER] реєстр № 2351, посвідченого 13.11.2009 року державним нотаріусом Фрунзівської районної державної нотаріальної контори Одеської області Романовою І.С. є власником трикімнатної квартири за [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] ), загальною площею - 72,3 кв.м., житловою площею - 42,3 кв.м, що раніше належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області 26 жовтня 2004 року за реєстром № 2902. Відповідно до інформаційної довідки № 284102197 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованої 11.11.2021 року державним виконавцем Великомихайлівського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чернецькою А.О., у розділі «Відомості з Єдиного Реєстру Заборон Відчуження Об`єктів Нерухомого Майна» міститься запис про обтяження, реєстраційний № 6630486, який зареєстровано 13.02.2008 року ВДВС Галицького ЛМУЮ на підставі постанови № АА783090 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, що здійснює перешкоди у здійсненні права позивача володіти, користуватися та розпоряджатися цим нерухомим майном. Позивачка звернулася до Галицького Відділу Державної Виконавчої Служби у місті Львові Західного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції із заявою про зняття арешту з майна, на що була отримана відповідь В-9/№ 51835 від 19Л0.2021 року про не можливість зняття арешту з належного їй нерухомого майна. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Згідно ч.5 ст.59 ЗУ "Про виконавче провадження" у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved