Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 01 червня 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем в даній справі. [INFO] у них народилася донька [PERSON] , [INFO] - син [PERSON] . Спочатку їхнє сімейне життя складалось добре, проте протягом останніх трьох років стосунки погіршились, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок, як наслідок, до фактичного припинення шлюбних відносин. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Рішення про розірвання шлюбу вона прийняла остаточно і змінювати його не має намірів, оскільки примирятись з відповідачем вони пробували неодноразово, однак все безрезультатно. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить її інтересам, інтересам відповідача та інтересам їхніх дітей. Майнового спору не мають. Просить розірвати шлюб. Дітей залишити проживати з нею. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON]». В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги уточнила, просить розірвати шлюб, залишивши їй прізвище « [PERSON]». Відповідач [PERSON] позов визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, вважає за можливе позов задоволити, виходячи з наступного. 01 червня 2013 року між сторонами зареєстровано шлюб (а.с.4). [INFO] у них народилася донька [PERSON] , [INFO] - син [PERSON] , що стверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.5, 6), які проживають і після розірвання шлюбу залишаться проживати із позивачкою. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суму сплаченого позивачем при подачі заяви судового збору суд стягує з відповідача.

Outcome: approved