Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Представник [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Берегівського районного суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов мотивований тим, що 02.12.2000 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Берегівського районного суду від 18.06.2019 розірваний. За період перебування у шлюбі у них народилася дочка [PERSON] . За час перебування у шлюбі сторонами набуто майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, однак згоди щодо поділу майна вони не змогли досягти, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду. Позивачка вважає, що на підставі ч. 1 ст. 60 СК України спільною сумісною власністю подружжя яке підлягає поділу є: вбудовані нежитлові приміщення магазину загальною площею 37,7 кв.м. в [ADDRESS] та житловий будинок садибного типу загальною площею 230,6 кв.м., з яких житлова площа становить 110,4 кв.м. та допоміжна 120,2 кв.м. в [ADDRESS] . Зважаючи на вказані обставини, позивач просить суд визнати обєкти спільним сумісною власністю подружжя та здійснити поділ спільно набутого майна, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вищезазначеного нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 31.08.2021 року предстаником відповіда через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що не згідний з обставинами наведеними позивачем в позовній заяві, заперечує проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві та просить відмовити в задоволенні позову. Представник позивача адвокат Попович О. О. у судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у ньому та просив його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві та просили відмовити в його задоволенні. Однак [PERSON] визнав факт створення спільного з позивачем нового майна, а саме нового житлового будинку та вбудованого приміщення магазину за час їх перебування у шлюбі. Допитаний у залі судового засідання свідок [PERSON] повідомив, що після отримання дозволів у 2006 році, його попросила позивачка вести будівництво нового житлового будинку. В подальшому, він з своєю бригадою будівельників побудували з початку і до кінця даний житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також зазначив, що всі розрахунки з ним проводила саме позивачка, а [PERSON] в даному будівництві приймав участь як робітник та кожного дня отримував плату за виконану роботу. Допитані у залі судового засідання свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що дійсно сторони за час спільного проживання побудували будинок та приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також зазначили, що на час будівництва будинку позивачка працювала вчителькою і була приватним підприємцем. Крім того, [PERSON] підтвердила той факт, що отриманий в дарунок відповідачем будинок на даний час рахується та використовується як літня кухня та нічого спільного з новоствореним спірним майном не має. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно договору дарування від 07.02.2006 [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у подарунок домоволодіння [ADDRESS] . Вказане в договорі домоволодіння мало житлову площу 8,4 кв.м., а загальну 27,6 кв.м. оцінка майна становить 28 224,00 грн., що підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно за №9744680 від 03.02.2006. Так, 23.02.2006 [PERSON] отримав дозвіл Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Берегівської РДА №36, виданий на підставі рішення виконкому Гатянської сільради від. Згідно вказаного дозволу [PERSON] отримав право приступити до будівництва житлового будинку та надвірних будівель згідно з планом забудови на земельній ділянці [ADDRESS] . Період будівельних робіт у дозволі вказано травень 2006 року травень 2008 року. Рішенням №63 від 19.06.2008 Гатянська сільська рада [PERSON] отримав дозвіл на відкриття торговельної точки в індивідуальному житловому будинку за вищевказаною адресою. Згідно технічного паспорту від 11.08.2008 на вбудоване нежитлове приміщення магазину мало 37,7 кв.м. Крім того встановлено, що [PERSON] при будівництві будинку не дотримався дозвільної процедури, тому 18.08.2008 відносно нього було складено протокол №1089 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 96 КУпАП, винесено постанову №1089, яким його визнано винним у порушенні вимог ч. 3 ст. 96 КУпАП та припис №1089, яким запропоновано [PERSON] припинити будь-які будівельні роботи до отримання дозвільних документів. 21.08.2008 рішенням Гатянської сільської ради №75 [PERSON] отримав дозвіл на переведення незакінченого будівництвом частини нежитлового будинку під нежитлове та надано дозвіл на завершення реконструкції нежитлових вбудованих приміщень під магазин « [INFO] » та «Продтоварів». Також, 03.09.2008 [PERSON] отримав дозвіл №1207 на виконання будівельних робіт для завершення самочинно розпочатої реконструкції частини житлового будинку під магазин. Розпорядженням голови Берегівської районної державної адміністрації №414 від 22.09.2008 затверджено Акт районної постійно діючої державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту-магазину в [ADDRESS] та встановлено, що магазин має 37,7 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Гатянської сільської ради №91 від 23.10.2008 [PERSON] оформив право приватної власності на вбудовані в жилий будинок нежитлові приміщення магазину в цілому по [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31.10.2008. 17.12.2010 на підставі рішень Гатянської сільської ради №45 та №46 [PERSON] переоформив право власності на вищевказаний магазин площею 37,7 кв.м. та житловий будинок в цілому. Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.04.2021 вбачається, що за адресою [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,1365 га за кадастровим номером 2120482401:00:002:0016, яка на праві власності належить [PERSON] на підставі рішення Гатянської сільської ради від 23.01.2008 існує два об`єкта нерухомого майна: - вбудовані нежитлові приміщення магазину загальною площею 37,7 кв.м., право власності [PERSON] на яке зареєстровано 29.12.2010 на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 24.12.2010, виданого Гатянською сільською радою; - житловий будинок садибного типу загальною площею 230,6 кв.м., житловою площею 110,4 кв.м., право власності [PERSON] на яке зареєстровано 29.12.2010 на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 22.12.2010, виданого Гатянською сільською радою. Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Однак, між позивачкою та відповідачем існує конфлікт щодо спірного майна, який належить їм на праві спільної сумісної власності. У позасудовому порядку даний поділ здійснити не вдається. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами частин першої, другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, крім іншого, примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено в частині першій статті 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частин першої, другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23,30\~постанови №\~11\~від 21\~грудня 2007\~року «\~Про практику застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту),незалежно від того,на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном,що належить їм на праві спільної сумісної власності(якщо інше не встановлено домовленістю між ними)та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК (2947-14). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Також, постановою ВСУ від 07.06.2017 р. у справі №6-2670цс16 та від 18.01.2017 р. у справі №6-2565цс16) зазначено, що вирішуючи питання про поділ неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст.\~71\~Сімейного кодексу\~України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків. Посилання представника відповідача про невизнання позову, суд до уваги не приймає, оскільки дана позиція не доводиться жодними доказами, і суперечить матеріалам справи. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що презумпція спільності набутого у шлюбі майна не спростована відповідачем, а отже спірний будинок є спільною сумісною власністю сторін та підлягає поділу по 1/2 частці за кожним, оскільки був придбаний та збудований в шлюбі, при набутті права власності сторін у справі діяли за спільною згодою і в інтересах сім`ї, а тому підлягають поділу з визначенням рівності часток. Зважаючи на вказані законодавчі положення, суд приходить до висновку, що житловий будинок та нежитлові будівлі приміщення магазину є спільною сумісною власністю сторін, оскільки такі побудовані та добудовані подружжям [PERSON] та [PERSON] в період перебування їх у шлюбі, а тому позов слід задовольнити. Крім того, на підставі ст. 141\~ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 5415 (п`ять тисяч чотириста п`ятнадцять) гривень 56 копійок.

Outcome: approved