Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

[PERSON] у вересні 2021 року звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що у жовтні 2000 року вона забрала свою матір [PERSON] до місця свого проживання у м. Слов`янськ Донецької області, так як мати не могла самостійно себе обслуговувати, тому виїхала зі свого постійного місця проживання у с. Поляне Тростянецького району Сумської області. [INFO] [PERSON] померла у м. Слов`янськ Донецької області після чого позивачка її поховала у с. Славгород Краснопільського району Сумської області та вступила у володіння та управління майном померлої, забрала її особисті речі, меблі та інше. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - земельний пай, який належав останній на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії СМ № 0217747, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за № 721 від 14.03.1997, виданий на підставі розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації від 21.02.1997. З метою оформлення спадщини, позивачка звернулася до нотаріальної контори, де їй пояснили, що вона не обмежена терміном для отримання свідоцтва про право на спадщину. В подальшому у позивачки з`явилися матеріальні труднощі, вона захворіла, внаслідок чого є інвалідом і тому не мала можливості займатися оформленням своїх спадкових прав. На даний час позивачка звернулася за отриманням свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва мотивуючи тим, що сплинув шестимісячний строк на прийняття спадщини та відсутній документ на земельну частку (пай). Посилаючись на зазначені обставини позивачка просить: 1) суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; 2) визнати за нею право у порядку спадкування на земельну частку (пай) за сертифікатом серії СМ №0217747, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів за №721 від 14.03.1997. Ухвалою суду від 19.10.2021 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 18.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але подала заяву в якій просить суд справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився та подав заяву, у якій просить суд справу розглядати без його участі, відзив на позовну заяву не має наміру подавати, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані із спадковими спорами, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що позивачкою є [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Поляне Тростянецького району Сумської області (а.с. 4). Із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що до реєстрації шлюбу із [PERSON] позивачка мала прізвище [PERSON] (а.с. 8). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається 22.10.2001 у с. Славгород Краснопільського району Сумської області померла [PERSON] (а.с. 5). Як вбачається з акту житлово-матеріальних умов для отримання земельною паю померлого від 17.08.2021 за № 179, [PERSON] проживала разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Вони разом вели господарство з 1998 року по 22.10.2001. [PERSON] здійснювала догляд та похорони [PERSON] , що підтвердили свідки: [PERSON] та [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до повідомлення Управління в Охтирському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 07.07.2021 № 278/101-21 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Тростянецькою районною державною адміністрацією членам КСП «Дружба» вчинено запис про реєстрацію сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0217747 на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Тростянецької РДА від 21.02.1997 за №94. Сертифікат зареєстровано за № 721 від 14.03.1997 та видано, про що свідчить підпис у книзі реєстрації сертифікатів (а.с. 55-57). Отже після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - земельний пай, який належав останній на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії СМ № 0217747. Як вбачається із оголошення у газеті «Новини Тростянеччини», зазначений сертифікат був втрачений (а.с.13-14). Постановою державного нотаріуса Першої слов`янської державної нотаріальної контори Макарової Н.І., від 01.06.2021 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на земельну частку (пай) за сертифікатом серії СМ № 0217747, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та пропущенням строку для прийняття спадщини (а.с. 11). Відповідно до повідомлення та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 64956149 від 31.05.2021, наданих державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Макаровою Н.І., після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена (а.с. 12, 64). Згідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Ураховуючи, що державним нотаріусом, відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), позивачка обґрунтовано звернулася до суду. Вирішуючи заявлені позивачкою вимоги суд враховує також наступне. Згідно ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні по справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. В ході судового розгляду, установлено, що у свідоцтві про смерть спадкодавиці ім`я останньої указано як « [PERSON] » (а.с. 5), разом з тим у свідоцтві про народження позивачки [PERSON] ім`я її матері зазначено російською мовою як « [PERSON] », що на українській мові значиться як «[PERSON] » (а.с.6). Враховуючи досліджені судом письмові докази, у суду відсутні розумні сумніви у тому, що [PERSON] , яка померла [INFO] є матір`ю позивачки , а неправильне написання прізвища померлої є помилкою допущеною перекладі з російської на українську мову. Як установлено судом часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є [INFO] . Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі №6-138цс13 також зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5, яка діяла на час відкриття спадщини [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Враховуючи установлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства, суд вважає доведеним факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] шляхом вступу в управління спадковим майном, оскільки позивачка проживала разом із матір`ю безпосередньо перед смертю останньої. Відтак, позивачка має право на спадщину [PERSON] , зокрема право на земельну частку (пай), яке належало останній на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0217747. Разом з тим, відсутність оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай), який втрачений, перешкоджає позивачці отримати у нотаріуса згідно з положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину. Досліджені під час судового розгляду докази у сукупності не дають підстав для розумного сумніву в тому, що саме померлій [PERSON] належав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0217747 виданий на ім`я [PERSON] , оскільки невідповідність особи, на ім`я якої виданий вказаний сертифікат, полягає у помилковому перекладі прізвища померлої з російської на українську мову. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, тому захищаючи охоронювані законом права позивачки, таке право у порядку спадкування за законом слід визнати за нею рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved