Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про позбавлення батьківських прав, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що з 25 липня 2019 року на обліку в управлінні-службі у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради перебувають діти: [PERSON] , 2015 року народження, [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 2019 року народження, [PERSON] , 2018 року народження, як такі, які опинилися в складних життєвих обставинах. Мати дітей - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформації Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області відомості про батька в актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до інформації Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області відомості про батька в актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] , внесені відповідно до ст. 126 СК України. Діти разом з матір`ю [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання дітей незадовільні, будинок потребує капітального ремонту, відсутній холодильник, засоби гігієни, продукти харчування в мінімальній кількості. [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не виконують рекомендацій спеціалістів управління-служби у справах дітей щодо належного забезпечення та виховання дітей. Родина тривалий час не отримувала виплат на дітей, оскільки в [PERSON] , 2003 року народження (старша донька [PERSON] ) був відсутній паспорт, а інші діти не були зареєстрованими. 11 жовтня 2019 року за сприянням спеціалістів управління- служби у справах дітей неповнолітній Данні було оформлено паспорт (ГО картку) та надано допомогу щодо реєстрації інших малолітніх дітей та оформлення на них виплат. З 01 вересня 2020 року [PERSON] навчається в ДПТНЗ «Дніпровський регіональний центр професійно-технічної освіти», але дівчина практично не відвідує заняття, мати взагалі не здійснює контроль за навчанням доньки. Малолітній [PERSON] , [INFO] , на цей час не відвідує навчальний заклад. В вересні 2020 року спеціалістами управління- служби у справах дітей було домовлено з адміністрацією СЗШ № 10 про зарахування Данила до 1-го класу, але мати дитини не пішла з сином до школи, не написала заяву про зарахування дитини до першого класу. 29 жовтня 2019 року приблизно 0 18.00 годині [PERSON] , перебуваючи за місцем проживання, будучи обуреним поведінкою [PERSON] , [INFO] , реалізовуючи умисел на заподіяння легкого тілесного ушкодження, наніс дитині шкіряним ременем два удари в область обличчя, чим спричинив хлопчику ушкодження у вигляді саден. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. [PERSON] , [INFO] , не відвідує дитячий садок, мати дівчинки не займається її підготовкою до першого класу. [PERSON] , [INFO] , потребує постійного стороннього догляду. 22 серпня 2019 року через злісне невиконання батьками дитини [PERSON] та [PERSON] батьківських обов`язків по догляду за дитиною [PERSON] , 2018 року народження, навпроти будинку за адресою: [ADDRESS] вантажним потягом було травмовано [PERSON] , внаслідок чого йому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тяжкої відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3 ступеня, перелому склепіння черепу, субархноїдального крововиливу, синдрому полігарної недостатності (кома 2 ступеня, дихальна недостатність, недостатність кровообігу) /копія довідки Соборного відділення поліції ДВП ГУНП ГУНП в Дніпропетровській області від 18 листопада 2019 року/. На цей час батьки відмовляються щодо стаціонарного лікування сина. [PERSON] , [INFO] , потребує медичного обстеження щодо свого стану здоров`я. У липні 2019 року хлопчик переніс механічну асфікцію. Зі слів матері дитини, 13 липня 2019 року о 17.00 вона виявила дитину, на обличчі якої лежала рука сплячого батька, при цьому дитина була без свідомості, синюшного кольору, з порушенням ритму дихання. 01 квітня 2021 року родині було переоформлено виплати на дітей та наголошено на необхідності збирати чеки для підтвердження того, на що витрачаються кошти. 25 травня 2021 року [PERSON] та [PERSON] надати чеки не змогли, залишку коштів на карті немає. [PERSON] та [PERSON] систематично та тривалий час ухиляються від виконання батьківських обов`язків, діти потребують оздоровлення, нормального харчування, лікування, уваги та догляду. Позивач звернулася до управління-служби в справах дітей, органу опіки і піклування з заявою про невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків, але на виклики до цієї служби відповідачі не приходили, мешкають в м. Дніпрі і своїми спільними дітьми в цьому сенсі не цікавляться. Представники позивача намагалися спілкуватися з відповідачами, з`ясувати їх ставлення зараз до кожної вказаної їх дитини, але ситуація не змінилася. Позивач вказує на те, що відповідачі фактично ведуть паразитичне життя, не приймають ніякої участі у вихованні та утриманні своїх неповнолітніх дітей, належного спілкування в них немає. Позивач вважає, що зараз позбавлення батьківських прав відповідачів стосовно їх дітей захистить цих дітей, забезпечить належну реалізацію прав і свобод цих дітей, належне виховання та лікування. У відповідачів на тепер з цими дітьми не склалися теплі, добрі, турботливі, батьківські відносини, тому позивач підтримує свої вимоги. Просила суд ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх вказаних спільних дітей, задовольнивши позовну заяву в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними і оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи та недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки доказів (будь-яких) на підтвердження причини відсутності в засіданні вказані особи не надавали. На даній стадії слухання суд вважає помилковим перенесення слухання в справі з мотивів коронавірусної ситуації в країні, оскільки суди працюють, таке перенесення (відкладення) слухання справи можливе за умови, якщо не вирішені всі інші питання (а вони вирішені), не розглянуті клопотання (а вони розглянуті), не з`ясовані доповнення, заяви і клопотання (з`ясовані) та інш., від яких залежить можливість її розгляду; при цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто може перешкоджати вирішенню цієї справи. Можливе посилання відповідача на те, що його неявка /чи адвоката/ на даній стадій процесу у цій справі може вплинути на результати розгляду цієї цивільної справи, протирічить названому. Отже, суд вважає можливим розгляд справи далі. З`ясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені й добуті докази, суд вважає позовну заяву обгрунтованою і підлягаючою задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом в судовому засіданні встановлено, що дійсно з 25 липня 2019 року на обліку в управлінні-службі у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради перебувають діти: [PERSON] , 2015 року народження /додається копія наказу УССД від 25 липня 2019 року № 029, оригінал наказу знаходиться в особовій справі дитини в УССД адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради/, [PERSON] , 2012 року народження /додається копія наказу УССД від 25 липня 2019 року № 030, оригінал наказу знаходиться в особовій справі дитини в УССД адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради/, [PERSON] , 2019 року народження /додається копія наказу УССД від 25 липня 2019 року № 027, оригінал наказу знаходиться в особовій справі дитини в УССД адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради/, [PERSON] , 2018 року народження /додається копія наказу УССД від 25 липня 2019 року № 031, оригінал наказу знаходиться в особовій справі дитини в УССД адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради/, як такі, які опинилися в складних життєвих обставинах. Мати дітей - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформації Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області відомості про батька в актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] /довідка від 31 липня 2019 року № 3028/14.3-14/, [PERSON] , [INFO] /довідка від 31 липня 2019 року № 3030/14.3-14/, [PERSON] , [INFO] /довідка від 31 липня 2019 року № 3029/14.3-14/ записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до інформації Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області відомості про батька в актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] , внесені відповідно до ст. 126 СК України /довідка від 31 липня 2019 року № 3026/14.3-14/. Діти разом з матір`ю [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання дітей незадовільні, будинок потребує капітального ремонту, відсутній холодильник, засоби гігієни, продукти харчування в мінімальній кількості /копії актів обстеження умов проживання від 20 квітня 2021 року, 01 квітня 2021 року, 04 березня 2021 року, 03 листопада 2020 року, 16 січня 2020 року/. [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не виконують рекомендацій спеціалістів управління-служби у справах дітей щодо належного забезпечення та виховання дітей. Родина тривалий час не отримувала виплат на дітей, оскільки в [PERSON] , 2003 року народження (старша донька [PERSON] ) був відсутній паспорт, а інші діти не були зареєстрованими. 11 жовтня 2019 року за сприянням спеціалістів управління- служби у справах дітей неповнолітній Данні було оформлено паспорт (ГО картку) та надано допомогу щодо реєстрації інших малолітніх дітей та оформлення на них виплат. З 01 вересня 2020 року [PERSON] навчається в ДПТНЗ «Дніпровський регіональний центр професійно-технічної освіти», але дівчина практично не відвідує заняття, мати взагалі не здійснює контроль за навчанням доньки. Малолітній [PERSON] , [INFO] , на цей час не відвідує навчальний заклад. В вересні 2020 року спеціалістами управління- служби у справах дітей було домовлено з адміністрацією СЗШ № 10 про зарахування [PERSON] до 1 -го класу, але мати дитини не пішла з сином до школи, не написала заяву про зарахування дитини до першого класу. 29 жовтня 2019 року приблизно 0 18.00 годині [PERSON] , перебуваючи за місцем проживання, будучи обуреним поведінкою [PERSON] , [INFO] , реалізовуючи умисел на заподіяння легкого тілесного ушкодження, наніс дитині шкіряним ременем два удари в область обличчя, чим спричинив хлопчику ушкодження у вигляді саден. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2020 (єдиний унікальний номер судової справи № 201/12673/19, номер провадження 1-кп/201/690/2020) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. [PERSON] , [INFO] , не відвідує дитячий садок, мати дівчинки не займається її підготовкою до першого класу. [PERSON] , [INFO] , потребує постійного стороннього догляду. 22 серпня 2019 року через злісне невиконання батьками дитини [PERSON] та [PERSON] батьківських обов`язків по догляду за дитиною [PERSON] , 2018 року народження, навпроти будинку за адресою: [ADDRESS] вантажним потягом було травмовано [PERSON] , внаслідок чого йому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тяжкої відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3 ступеня, перелому склепіння черепу, субархноїдального крововиливу, синдрому полігарної недостатності (кома 2 ступеня, дихальна недостатність, недостатність кровообігу) /копія довідки Соборного відділення поліції ДВП ГУНП ГУНП в Дніпропетровській області від 18 листопада 2019 року/. На цей час батьки відмовляються щодо стаціонарного лікування сина. [PERSON] , [INFO] , потребує медичного обстеження щодо свого стану здоров`я. У липні 2019 року хлопчик переніс механічну асфікцію. Зі слів матері дитини, 13 липня 2019 року о 17.00 вона виявила дитину, на обличчі якої лежала рука сплячого батька, при цьому дитина була без свідомості, синюшного кольору, з порушенням ритму дихання /лист КЗ «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» ДОР від 16 липня 2019 року/. 01 квітня 2021 року родині було переоформлено виплати на дітей та наголошено на необхідності збирати чеки для підтвердження того, на що витрачаються кошти. 25 травня 2021 року [PERSON] та [PERSON] надати чеки не змогли, залишку коштів на карті немає. [PERSON] та [PERSON] систематично та тривалий час ухиляються від виконання батьківських обов`язків, діти потребують оздоровлення, нормального харчування, лікування, уваги та догляду. Підстава для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав - п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.». Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивач звернулася до управління-служби в справах дітей, органу опіки і піклування з заявою про невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків, але на виклики до цієї служби відповідачі не приходили, мешкають в м. Дніпрі і своїми спільними дітьми в цьому сенсі не цікавляться. Представники позивача намагалися спілкуватися з відповідачами, з`ясувати їх ставлення зараз до кожної вказаної їх дитини, але ситуація не змінилася. Позивач вказує на те, що відповідачі фактично ведуть паразитичне життя, не приймають ніякої участі у вихованні та утриманні своїх неповнолітніх дітей, належного спілкування в них немає. Позивач вважає, що зараз позбавлення батьківських прав відповідачів стосовно їх дітей захистить цих дітей, забезпечить належну реалізацію прав і свобод цих дітей, належне виховання та лікування. У відповідачів на тепер з цими дітьми не склалися теплі, добрі, турботливі, батьківські відносини, тому позивач підтримує свої вимоги. Питання батьківських прав відповідачів, на думку позивача, не вирішене, є спір стосовно виховання та утримання дітей, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і Адміністрація Соборного району ДМР звернулася з позовом до суду про позбавлення відповідачів батьківських прав. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Сімейного кодексу (СК) України. У відповідності до частин 2-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Зі змісту положень ч. 4 ст. 155 СК України випливає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В свою чергу ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України зобов`язує того із батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та надати можливості брати участь у її вихованні. Ч. 4 ст. 157 Сімейного кодексу України передбачено, що «батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини». Судом встановлено, що дійсно з 25 липня 2019 року на обліку в управлінні-службі у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради перебувають діти: [PERSON] , 2015 року народження, [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 2019 року народження, [PERSON] , 2018 року народження, як такі, які опинилися в складних життєвих обставинах. Мати дітей - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформації Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області відомості про батька в актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до інформації Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області відомості про батька в актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] , внесені відповідно до ст. 126 СК України. Діти разом з матір`ю [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання дітей незадовільні, будинок потребує капітального ремонту, відсутній холодильник, засоби гігієни, продукти харчування в мінімальній кількості. [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не виконують рекомендацій спеціалістів управління-служби у справах дітей щодо належного забезпечення та виховання дітей. Родина тривалий час не отримувала виплат на дітей, оскільки в [PERSON] , 2003 року народження (старша донька [PERSON] ) був відсутній паспорт, а інші діти не були зареєстрованими. 11 жовтня 2019 року за сприянням спеціалістів управління- служби у справах дітей неповнолітній Данні було оформлено паспорт (ГО картку) та надано допомогу щодо реєстрації інших малолітніх дітей та оформлення на них виплат. З 01 вересня 2020 року [PERSON] навчається в ДПТНЗ «Дніпровський регіональний центр професійно-технічної освіти», але дівчина практично не відвідує заняття, мати взагалі не здійснює контроль за навчанням доньки. Малолітній [PERSON] , [INFO] , на цей час не відвідує навчальний заклад. В вересні 2020 року спеціалістами управління- служби у справах дітей було домовлено з адміністрацією СЗШ № 10 про зарахування [PERSON] до 1 -го класу, але мати дитини не пішла з сином до школи, не написала заяву про зарахування дитини до першого класу. 29 жовтня 2019 року приблизно 0 18.00 годині [PERSON] , перебуваючи за місцем проживання, будучи обуреним поведінкою [PERSON] , [INFO] , реалізовуючи умисел на заподіяння легкого тілесного ушкодження, наніс дитині шкіряним ременем два удари в область обличчя, чим спричинив хлопчику ушкодження у вигляді саден. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2020 (єдиний унікальний номер судової справи № 201/12673/19, номер провадження 1-кп/201/690/2020) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. [PERSON] , [INFO] , не відвідує дитячий садок, мати дівчинки не займається її підготовкою до першого класу. [PERSON] , [INFO] , потребує постійного стороннього догляду. 22 серпня 2019 року через злісне невиконання батьками дитини [PERSON] та [PERSON] батьківських обов`язків по догляду за дитиною [PERSON] , 2018 року народження, навпроти будинку за адресою: [ADDRESS] вантажним потягом було травмовано [PERSON] , внаслідок чого йому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тяжкої відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3 ступеня, перелому склепіння черепу, субархноїдального крововиливу, синдрому полігарної недостатності (кома 2 ступеня, дихальна недостатність, недостатність кровообігу) /копія довідки Соборного відділення поліції ДВП ГУНП ГУНП в Дніпропетровській області від 18 листопада 2019 року/. На цей час батьки відмовляються щодо стаціонарного лікування сина. [PERSON] , [INFO] , потребує медичного обстеження щодо свого стану здоров`я. У липні 2019 року хлопчик переніс механічну асфікцію. Зі слів матері дитини, 13 липня 2019 року о 17.00 вона виявила дитину, на обличчі якої лежала рука сплячого батька, при цьому дитина була без свідомості, синюшного кольору, з порушенням ритму дихання. 01 квітня 2021 року родині було переоформлено виплати на дітей та наголошено на необхідності збирати чеки для підтвердження того, на що витрачаються кошти. 25 травня 2021 року [PERSON] та [PERSON] надати чеки не змогли, залишку коштів на карті немає. [PERSON] та [PERSON] систематично та тривалий час ухиляються від виконання батьківських обов`язків, діти потребують оздоровлення, нормального харчування, лікування, уваги та догляду. Підстава для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав - п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно наданих сторонами документів і заяв, стосовно висновку № 5/6-83 від 14 червня 2021 року Адміністрації Соборного району ДМР вважається доцільним позбавити: [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідачі вказане визнали наданими письмовими доказами та фактично не заперечували проти задоволення позову. В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Так, згідно ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав у тому випадку, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має зокрема другий з батьків та сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідачі на даний час не виконують свої батьківські обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства; вони самоусунулися від належного спілкування з дітьми та їх виховання і утримання. Спосіб життя відповідачів на сьогодні дає підстави стверджувати, що діти фактично зараз не мають до батьків належних родинних почуттів і не бажають проживати разом з ними. Згідно з ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст. 164 СК України). З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , її виховання та належного лікування, позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав, з чим погодилися орган опіки та піклування. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її; благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, з`ясувавши обставини справи, ставлення відповідачів до вказаних малолітніх дітей, враховуючи їх інтереси та виходячи з того, що позбавлення батьківських прав, які надані батькам як до досягнення дитиною повноліття так і після цього і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків та нехтують ними щодо дитини, при цьому, приймаючи до уваги те, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження умисної винної поведінки відповідачів або свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками, суд погоджується з викладеними у позові доводами, у зв`язку із чим доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідачі повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачами до суду не надано. Вiдповiдно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідачів по незаконним (з точки зору відповідачів) діям відносно них стосовно виховання та утримання їх дітей, предмета спору, а відповідачі цього не довели, можливе твердження відповідачів про наявність будь-яких інших зобов`язань стосовно позовних вимог є припущенням. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Не може суд прийняти до уваги можливу незгоду відповідачів з певними положеннями позову, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено. Позивач при подачі позову не сплатив судовий збір, отже вказаний судовий збір потрібно стягнути на користь держави з відповідачів. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідачів [PERSON] і [PERSON] на користь держави судовий збір з кожного окремо по 454 грн., а всього 908 грн. Таким чином позовні вимоги про позбавлення батьківських прав в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved