Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

06.09.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 47112,40 грн., яка включає у себе: 15010,00 грн. сплачених позивачем за непоставлений товар; 3602,40 грн. пені за прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення боргу за непоставлений товар; 8500,00 грн. завданої моральної шкоди, а також просить покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на отримання правничої допомоги у сумі 20000,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що між сторонами у справі був укладений договір на відстані (за допомогою засобів дистанційного зв`язку), а саме договір поставки №21104 від 05.07.2021 року. За умовами договору відповідач був зобов`язаний передати у власність позивача товар, характеристики, кількість та вартість якого, а також строки поставки визначалися сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, та в додатку №1 до договору поставки. При цьому, позивач був зобов`язаний прийняти товар та своєчасно оплатити його на умовах, вказаних у договорі. Відповідно до специфікації, зазначеної в Додатку 1 до Договору, відповідач повинен був протягом 5 (п`яти) робочих днів, тобто до 12.07.2021 р включно, поставити покупцю наступні товари: «Шприц ковбасний FROSTY SV-7» (1 шт.) вартістю 4258,00 грн., та «М`ясорубка АРМ-ЭКО МИМ-300 (220В)» (1 шт.) вартістю 15010,00 грн. Відповідач не виконав поставку «М`ясорубки АРМ-ЭКО МИМ-300 (220В шт.) вартістю 15010,00 грн., хоча на виконання п. 2.2. Договору Покупець 07.07.2021 р. здійснив 100% передоплату за обидва Товари, що підтверджується квитанцією №0.0.2187574353.1 від 07.07.2021 р. Позивач був вимушений придбати подібний Товар (м`ясорубку) у іншого постачальника, про що повідомив відповідача у претензії від 21.07.2021 р. Таким чином, «М`ясорубка АРМ-ЭКО МИМ-300 (220В)» (1 шт.), відповідачем позивачу реалізована не була. У зв`язку із придбанням подібного товару у іншого постачальника договір поставки №21104 від 05.07.2021 р. в частині поставки «М`ясорубки АРМ-ЭКО МИМ-300 (220В)» (1 шт.) вартістю 15010,00 грн. втратив для позивача будь-який сенс, а тому позивач у претензії від 21.07.2021 р. відмовився від нього (розірвав вказаний Договір поставки) шляхом представлення відповідачу вимоги про повернення сплачених коштів до 23.07.2021 р. (включно). Вказаний Договір поставки є розірваним з 21.07.2021 р., за винятком обов`язку відповідача відшкодувати понесені позивачем збитки. Не зважаючи на подані позивачем претензії від 21.07.2021 р. та 09.08.2021 р. вимога позивача повернути кошти, сплачені за товар «М`ясорубка АРМ-ЭКО МИМ-300 (220В)» (1 шт.), відповідачем дотепер не виконана. Вказані вище обставини підтверджуються засвідченими копіям Договору поставки №21104 від 05.07.2021 р., Додатку №1 до Договору поставки №21104 від 05.07.2021 р., квитанції №0.0.2187574353.l від 07.07.2021 р., претензій від 21.07.2021 р. та 09.08.2021 р. Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Із викладеного вище видно, що відповідач повинен відшкодувати позивачу збитки у розмірі сплаченої ціни непоставленого Товару (Мясорубки АРМ-ЭКО МИМ-300 (220В)» у розмірі 15010,00 грн. Окрім цього, як зазначено у ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Дана вимога закону є імперативною та не може бути змінена договором сторін. Вказане положення міститься в правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 30.09.2020 р. в справі №559/1605/18, в якому вказано, що «якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним (частина третя статті 614 ЦК України). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 У країни)». Таким чином, обмеження розміру пені, встановлені у п. 6.3. Договору, позбавлені підстав для застосування. Позаяк допущене відповідачем прострочення у поверненні коштів (починаючи з 24.07.2021 р. та закінчуючи 17.08.2021 р.) становить 24 дні, розмір пені склав 3602,40 грн., і продовжує зростати щоденно. Пеню розраховано формулою: 15010,00 грн. х 24% = 3602 грн. 40 коп. Відповідно до правового висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 26.09.2018 р. в справі №490/8831/15-ц, від 25.11.2019 р. в справі №214/9480/І4-ц порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Так, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Недобросовісність Продавця у виконанні покладених на нього зобов`язань, чисельні факти обману у вигляді обіцянок поставити Товар чи повернути гроші, не підкріплені діями, спричинили у Покупця негативні емоції, психологічний дискомфорт, душевні страждання з приводу втрати особистих коштів, обурення з приводу безцеремонного порушення відповідачем вимог норм права та елементарної моралі. Даний стан триває досить значний час, а саме більше місяця. Зважаючи на це, Покупець поніс та продовжує нести моральну шкоду, грошову компенсацію якої станом на 17 серпня 2021 р. Покупець оцінює в 8500,00 грн. Позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору. Зокрема, на електронну пошту відповідача була направлена претензія від 21.07.2021 р., відповідь на яку позивачу не надійшла. Повторна Претензія від 09.08.2021 р. була надіслана відповідачу на електронну пошту та рекомендованим листом. Відповідь на цю Претензію також не надійшла, жодна із викладених у ній вимог станом на день подання цього позову не виконана. Ухвалою суду від 07.09.2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 21.09.2021 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, направлена на адресу місця знаходження відповідача ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами повернулась до суду без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Станом на час ухвалення рішення у справі, відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 05.07.2021 року між сторонами у справі був укладений договір поставки №21104 за яким: - 1.1. Постачальник зобов`язується передавати (поставити) у строки обумовлені цим Договором Покупцеві у власність Товар, згідно Специфікації, яка є невід`ємною частиною даного Договору, а Покупець зобов`язується приймати Товар та оплачувати його за встановленими цінами на умовах та в порядку визначеному цим Договором; - 1.2. Сторони визнають і погоджуються, що в даному Договорі визначаються загальні умови поставки Товару, а врегулювання поставки кожної окремої партії Товару буде здійснюватися шляхом укладення Додатків до даного Договору. Додатками до Договору вважаються специфікації, замовлення, підтвердження замовлення, рахунки-фактури та будь-які інші документи, належним чином підписані Сторонами, що деталізують, змінюють, чи доповнюють умови цього Договору. Згадані Додатки є невід`ємними частинами цього Договору; - 2.1. Ціна за одиницю Товару є договірною та вказується по кожній позиції Товару у чинній на день поставки Товару Специфікації; - 2.1.1. Загальна вартість Товару по кожній поставці буде визначатись у відповідних Додатках, укладених по кожній конкретній поставці у відповідності до п. 1.2. цього Договору; - 2.1.2. Загальна сума Договору визначається фактичною сумарною вартістю Товару, поставленого згідно цього Договору за весь строк його дії станом на останній день чинності Договору; - 2.2. Оплата за кожну партію Товару здійснюються Покупцем шляхом переказу Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника згідно отриманим від нього Рахункам на оплату в Розмірі 100%, протягом 5 (п`яти) календарних днів після отримання від Постачальника Рахунку на оплату, якщо у Додатках до Договору не передбачено інших строків та порядку розрахунків по конкретній поставці; - 2.3. Вартість доставки (транспортування) Товару до Покупця може бути включено в ціну Товару. Включення вартості доставки (транспортування) в ціну Товару вказується у Додатках; - 3.1. Строк поставки кожної окремої партії Товару визначається у Додатках, укладених у відповідності до п. 1.2. Договору. Партією вважається асортимент та кількість Товару зазначена в одній накладній; - 3.2. Передача-приймання Товару здійснюється: на території Постачальника - у випадку, якщо доставка (транспортування) Товару здійснюється за рахунок або силами Покупця; на території перевізника - у випадку, якщо доставка (транспортування) Товару здійснюється із залученням перевізника та за рахунок Постачальника; на території Покупця - в усіх інших випадках; - 3.3. Датою поставки Товару вважається дата підписання представниками Сторін видаткової накладної (або ТТН, або іншого товаросупровідного документу); - 4.1. Асортимент та кількість Товару, що поставляється за цим договором, визначаються у Додатках до цього договору, укладених по кожній конкретній поставці у відповідності до п. 1.2. цього договору; - 5.1. Постачальник зобов`язаний: 5.1.1. передавати Товар у власність Покупця в зазначені строки; - 5.2. Покупець зобов`язаний: 5.2.1. приймати Товар в строки та на умовах цього Договору; 5.2.2. своєчасно оплачувати Товар за встановленими цінами в строки, на умовах та в порядку, що визначені Договором; - 5.3. Постачальник має право: 5.3.2. поставляти Товар в кілька етапів в межах встановленого строку його поставки; - 6.1. За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність в порядку визначеному чинним законодавством України; - 6.3. У випадку необґрунтованої затримки строків поставки Товару Постачальник сплачує на користь Покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого Товару за кожен день такої затримки, але не більше 10% загальної вартості поставки. За змістом додатку №1 до Договору поставки №21104 від 05.07.2021, сторони уклали цей Додаток до Договору поставки №21104 від 05.07.2021 про нижченаведене: Термін поставки товару - 5 робочих днів; Платник послуг доставки - Постачальник; Постачальник зобов`язується передавати (поставляти) у власність Покупцеві наступний Товар згідно специфікації: Шприц ковбасний FROSTY SV-7 (1 шт., ціна - 4258,00 грн.); М`ясорубка АРМ-ЭКО МИМ-300 (220В, 1 шт., ціна 15010,00 грн.). Загальна сума: 19268,00 грн. Згідно наявної в матеріалах справи копії дубліката квитанції №0.0.2187574353.1, 07.07.2021 року позивач сплатив на користь відповідача 19268,00 грн. як оплату згідно договору поставки 21104 від 05.07.2021 року. 21.07.2021 року на електронну адресу відповідача зазначену у договорі поставки, було надіслано претензію, у якій представник позивача вимагав від відповідача до 23.07.2021 року включно, повернути покупцю кошти сплачені ним відповідно до договору в сумі 15010, грн. за непоставлений без поважних причин товар - «М`ясорубка АРМ-ЭКО МИМ-300 (220В)» (1 шт.) та повідомляв відповідачу банківські реквізити позивача для повернення вказаних коштів. 09.08.2021 року на електронну адресу відповідача зазначену у договорі поставки, було надіслано повторну претензію, у якій представник зазначив, що зважаючи на розірвання договору поставки №21104 від 05.07.2021 року в частині зобов`язань з поставки товару «М`ясорубка АРМ-ЭКО МИМ-300 (220В)» (1 шт.), представник вимагає повернути покупцю кошти, сплачені ним відповідно до договору в сумі 15010, грн. за непоставлений товар - «М`ясорубка АРМ-ЭКО МИМ-300 (220В)» (1 шт.), сплатити покупцю пеню в розмірі 2551,70 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення боргу за непоставлений товар, сплатити покупцю грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 7500,00 грн. та сплатити витрати покупця на правничу допомогу у сумі 7000,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, повторна претензія була також направлена на адресу відповідача поштовим зв`язком, що підтверджується описом вкладення та накладною. За змістом преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», 3) виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; 8) договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку; 17) послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; 18) продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; 19) продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; 20) реалізація - діяльність суб`єктів господарювання з продажу товарів (робіт, послуг); 22) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. За змістом ст.ст. 1-1, 2 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на: 1) захист своїх прав державою; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів (ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів»). Статтею 5 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Частиною 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст.ст. 626, 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Частиною 3 ст. 651 ЦК України визначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Ураховуючи, що відповідач порушив своє зобов`язання за договором в частині не поставлення позивачу замовленого товару («М`ясорубка АРМ-ЭКО МИМ-300 (220В)» (1 шт.)), позивач правомірно відмовився від договору в цій частині та має право на повернення йому грошових коштів, що були сплачені останнім за цей товар у сумі 15010,00 грн. Стосовно стягнення з відповідача неустойки в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, яка визначена позивачем у сумі 3602,40 грн. за період з 24.07.2021 року по 17.08.2021 року, тобто за 24 календарних дні, суд погоджується з такими вимогами позивача, адже вони є законними та обґрунтованими, з огляду на наступне. Пунктом 6.3. укладеного між сторонами договору передбачено, що у випадку необґрунтованої затримки строків поставки Товару Постачальник сплачує на користь Покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого Товару за кожен день такої затримки, але не більше 10% загальної вартості поставки. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». У пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах». Тлумачення пункту 3 статті 3, статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абзаці 2 частини третьої статті 6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства в разі існування однієї з таких підстав: наявності в акті цивільного законодавства прямої вказівки про неможливість сторін відступати від його імперативного положення (наприклад, згідно частини п`ятої статті 576 ЦК України предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких заборонена законом); якщо зі змісту акту цивільного законодавства випливає обов`язковість його положень, яка може мати вигляд вказівки в акті цивільного законодавства на нікчемний характер відступу від його положень, або виражатися за допомогою інших правових засобів (наприклад, таким буде припис абзацу 2 частини першої статті 739 ЦК України, що умова договору, відповідно до якої платник безстрокової ренти не може відмовитися від договору ренти, є нікчемною); якщо це випливає із суті відносин між сторонами. Ця підстава не є логічним закінченням абзацу 2 частини третьої статті 6 ЦК. Такі міркування зумовлені тим, що стаття 6 ЦК України присвячена регулюванню співвідношення актів цивільного законодавства й договору, а не їх кореляції із сутністю відносин між сторонами. Адже сутність цих відносин полягає в їх договірному характері. Тому її застосовування фактично можливе тільки за наявності будь-якої з двох попередніх підстав, тобто прямої вказівки, або ж якщо обов`язковість положень акту цивільного законодавства слідує з його змісту. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним (частина третя статті 614 ЦК України). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що за загальним правилом обсяг договірної відповідальності регулюється в ЦК нормами, які мають диспозитивний характер. Тобто, сторони при укладанні конкретного виду договору можуть регулювати їх самостійно. Проте свобода у визначенні обсягу договірної відповідальності не безмежна, оскільки законодавець встановлює межі саморегулювання, гарантуючи охорону інтересів окремих учасників цивільного обороту (зокрема, споживачів) за допомогою встановлення імперативної заборони (ex ante). Тому правочин, яким скасовується або обмежується відповідальність за умисне невиконання або неналежне виконання зобов`язання, є нікчемним. З урахуванням правил, закріплених в статті 217 ЦК, нікчемною буде лише та частина договору (його пункти), в якій передбачено про скасування або обмеження відповідальності. При цьому, це не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо буде встановлено, що договір був би укладений сторонами і без включення до нього умов про скасування або обмеження відповідальності за умисне порушення зобов`язання. Зміст укладеного між сторонами договору, а саме умови передбачені п. 6.3., свідчать, що в договорі відбулося обмеження договірної відповідальності, шляхом зменшення розміру неустойки до небільше 10% загальної вартості поставки без врахування імперативної заборони передбаченої частиною третьою статті 614 ЦК України; умови договору щодо встановлення граничного розміру неустойки слід кваліфікувати як нікчемні; до правовідносин сторін слід застосовувати розмір неустойки передбачений в частині 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів». Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року по справі №559/1605/18. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із недобросовісною поведінкою відповідача та неповерненням позивачу сплачених ним коштів. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відповідного відшкодування суд приймає до уваги посилання позивача, при цьому, ураховуючи глибину душевних страждань і переживань позивача, та дотримуючись принципів розумності, співмірності, виваженості та справедливості приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди у сумі 8500,00 грн. до 3000,00 грн. Стосовно відшкодування позивачу понесених ним витрат на оплату правничої правової допомоги, суд виходить з наступного. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Ураховуючи наведені положення цивільного процесуального закону, наявність належного підтвердження понесення витрат на правову допомогу (ордер про надання правничої (правової) допомоги, договір про правничу допомогу №01-07/2021-1 від 01.07.2021 року, додатковий договір №1 від 16.08.2021 року до договору про правничу допомогу №01-07/2021-1 від 01.07.2021 року, акт передачі-приймання послуг від 17.08.2021 року) та пов`язаність цих витрат із розглядом справи, з огляду також на принцип пропорційності відшкодування витрат, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати понесені останнім у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 15800,00 грн., що відповідає 79% задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial