Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Журавльова Л.Ю. зменшила розмір позовних вимог та просить визнати прибудову «А-1» розміром 7,11 м х 7,13 м до житлового будинку [ADDRESS] спільним майном подружжя; стягнути з [PERSON] половину вартості будівельних матеріалів, витрачених на будівництво прибудови «А-1» розміром 7,11 м х 7, 13 м, що складає 103451,00 грн, та половину вартості будівельних робіт, що складає 43104,50 грн, а всього 146555,50 грн, поклавши судові витрати на відповідачку. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що відповідачка [PERSON] є його колишньою дружиною, шлюб з якою розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.12.2016. За час перебування у шлюбі з 17.06.2005 по 21.12.2016 він систематично їздив на заробітки в Чехію, де працював також з 2000 року. Після одруження він перейшов жити до дружини у старий дерев`яний будинок, який складається з кухні та двох житлових кімнат площею 32,0 кв.м, де жодних комунальних вигод було. Вони добудували до вказаного будинку цегляну прибудову розміром 7,11 м х 7, 13 м, яка складається з коридору «1-5» площею 7,6 кв.м, кладової «1-8» площею 2,6 кв.м, кухні-їдальні «1-6» площею 16,6 кв.м, санвузла «1-7» площею 8,0 кв.м, загальна площа прибудови складає 50,69 кв.м. Крім того, за кошти, зароблені закордоном, він придбав всі будівельні матеріали, металочерепицю, меблі, облаштував водопровід, газопровід, каналізацію, поміняв електропроводку. Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 5497 від 29.01.2021 вартість будівельних матеріалів, затрачених на будівництво вищевказаної прибудови, становить 206902,00 грн, а вартість будівельних робіт, затрачених на будівництво прибудови, становить 86209,00 грн. Оскільки позивач претендує на половину вартості прибудови, що є спільним майном подружжя, сума грошових коштів, що підлягає стягненню з відповідачки, становить 146555,50 грн. 18.06.2018 представником відповідачки [PERSON] адвокатом Мундяком М.М. подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого останній покликається на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, зокрема, не надано жодної квитанції на придбання рухомого майна та будівельних матеріалів, копії листувань між сторонами про можливість добровільного поділу рухомого та нерухомого майна. 16.07.2018 представником за довіреністю [PERSON] [PERSON] подано відповідь на відзив, в обґрунтування якої покликається на ч. 1, 2 ст. 60 СК України, а тому вважає,що збудована у 2008 році прибудова «А-1» та все нерухоме майно, придбане сторонами за час перебування у шлюбі за кошти, зароблені [PERSON] в Чехії, є спільною сумісною власністю подружжя. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. \~ \~ \~ \~ Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 01 лютого 2017 року головуючим у справі визначено суддю Гулкевича О.В. /Т. 1 а.с. 18/ На запит суду щодо доступу до персональних даних відповідачки 15 лютого 2017 року на адресу суду надійшла відповідь /Т. 1 а.с. 19/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 10 квітня 2017 року /Т. 1 а.с. 20/. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2018, проведеного на підставі рішення зборів суддів та розпорядження керівника апарату № 15 від 16.05.2018, головуючим суддею визначено суддю Гулу Л.В. /Т. 1 а.с. 106/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.06.2018 справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя прийнято до розгляду та призначено справу до підготовчого судового засідання на 18.06.2018 /Т. 1 а.с. 107/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.07.2018 позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поділ об`єкта незавершеного будівництва та визнання права особистої приватної власності повернуто [PERSON] /Т. 1 а.с. 150/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.10.2018 призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено /Т. 1 а.с. 165/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.02.2021 поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та призначено до підготовчого судового засідання на 04.03.2021 /Т. 1 а.с. 186/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.04.2021 справу розглядом відкладено на 19.04.2021 /Т. 1 а.с. 197/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 22.07.2021 /Т. 1 а.с. 213/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.10.2021 справу розглядом відкладено на 03.11.2021 /Т. 1 а.с. 234/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.12.2021 справу розглядом відкладено на 22.12.2021 /Т. 2 а.с. 7/. Розгляд справи по суті відбувся 22.12.2021 за участі позивача, його представника адвоката Журавльової Л.Ю. та представника відповідачки адвоката Мундяка М.М. В судовому засіданні представник позивача адвокат Журавльова Л.Ю. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та заяві, поданій у порядку ст. 49 ЦПК України, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що діти проживають з відповідачкою. Кошти на будівництво прибудови він заробляв у Чехії, де на той час працював неофіційно, а тому доказів того, що саме він платив майстрам за виконані будівельні роботи він надати не може. Будівництво проводив поетапно, в чому йому допомагали його батьки та бабуся, які також давали кошти на придбання будівельних матеріалів, а брат безпосередньо допомагав у проведенні будівельних робіт. Батьки дружини фінансової допомоги не надавали. Дружина не працювала, так як здійснювала догляд за дітьми. Просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачки на його користь 146555,50 грн, що становить 1/2 частину вартості будівельних матеріалів та вартості будівельних робіт, затрачених на будівництво прибудови. Представник відповідачки адвокат Мундяк М.М. в судових дебатах позов визнав частково, просив зменшити позивачу грошову компенсацію вартості будівельних матеріалів та вартості будівельних робіт з 1/2 на 1/4 частину, оскільки він дійсно брав участь у будівництві спірної прибудови, але його участь у проведенні прибудови до житлового будинку була незначною. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що відповідачка [PERSON] є її двоюрідною сестрою, у них близькі стосунки. У 2006 році матір відповідачки подарувала їй будинок в с. Малі Дідушичі Стрийського району. [PERSON] разом з дружиною збудували прибудову, робили у ній внутрішні роботи. Її двоюрідна сестра [PERSON] не працювала, так як перебувала в декретній відпустці по догляду за дітьми. [PERSON] , яка є матір`ю відповідачки, позичила в неї 2000,00 доларів США на будівництво прибудови без розписки, які через два роки їй повернула. Сторони розлучились у 2016 році. На даний час позивач працює в Чехії. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] , матері відповідачки, яка подарувала своїй дочці [PERSON] будинок по [ADDRESS] . Оскільки це був старий дерев`яний будинок, до нього добудували прибудову. [PERSON] позичала в неї кошти в сумі 2000,00 доларів США для проведення будівельних робіт, так як хотіла допомогти фінансово зятю та дочці. Розписки про надання коштів вона не брала, такі їй були повернуті [PERSON] . Відповідачка не працювала, так як перебувала у декретній відпустці по догляду за дітьми. Будівництво проводила [PERSON] разом з чоловіком, а зять [PERSON] робив у прибудові ремонт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що позивач є її колишнім зятем, а відповідачка дочкою. У 2006 році вона успадкувала житловий будинок, який подарувала свої дочці [PERSON] , де проживали вона, зять, дочка та їхня дитина. Вона позичала у сусідів гроші, загалом чотири тисячі доларів США, щоб побудувати прибудову до будинку. Позивач поїхав на заробітки в Чехію після народження першої дитини, а дочка не працювала, бо перебувала в декретній відпустці по догляду за дітьми. Відповідач брав участь у будівництві прибудови та проведенні внутрішніх робіт, так як вони з дочкою проживали однією сім`єю. Допомогу в будівництві також надавали його батьки. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачки, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.12.2016 /Т. 1 а.с. 7/. У шлюбі в сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.04.2006, актовий запис № 12, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.01.2008, актовий запис № 1 /Т. 1 а.с. 62-63/. Відповідно до довідки від 11.01.2017, виданої виконкомом Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області, житловий будинок, який належить [PERSON] дійсно знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 1 а.с. 6/. Відповідно до довідки № 28 від 11.01.2017, виданої виконкомом Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області, [PERSON] зареєстрований у житловому будинку по [ADDRESS] /Т. 1 а.с. 5/. Згідно з договором дарування житлового будинку від 25.04.2006, посвідченим державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т., зареєстрованим у реєстрі за №1-1983, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок разом з належними до нього господарськими спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] та розмішений на землях сільської ради /Т. 1 а.с. 11/. 20.12.2016 на ім`я позивача [PERSON] виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] , в якому зазначено, що до вказаного будинку у 2008 році самочинно збудовано прибудову «А-1» розміром 7,11 м х 7,13 м /Т. 1 а.с. 14-17/. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 5497 від 29.01.2021 вартість будівельних матеріалів, затрачених на будівництво прибудови розміром 7,11 м х 7,13 м до житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , станом на час проведення дослідження, із заокругленням до цілих, становить 206902,00 грн. Вартість будівельних робіт, затрачених на будівництво прибудови розміром 7,11 м х 7,13 м до житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , станом на час проведення дослідження, із заокругленням до цілих, становить 86209,00 грн /Т. 1 а.с. 180-185/. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з необхідністю визнання прибудови «А-1» розміром 7,11 м х 7,13 м до житлового будинку [ADDRESS] спільним майном подружжя, стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини вартості будівельних матеріалів та 1/2 частини вартості будівельних робіт. затрачених на будівництво прибудови «А-1» розміром 7,11 м х 7,13 м. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилом статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до положень частини першої статті 71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. Згідно з ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. За положеннями частин першої та другої ст. 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. За змістом ст. 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права. Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно. «…Вирішуючи позовні вимоги в частині поділу будівельних матеріалів, використаних для будівництва фундаментів житлового будинку та гаража, які знаходяться на належній відповідачу земельній ділянці та не можуть бути виділені в натурі, враховуючи їх незначну вартість, відсутність правових підстав для відступлення від засад рівності часток, апеляційний суд дійшов правильного висновку про виділення частки із спільного майна подружжя та стягнення з відповідача на користь позивача компенсації 1/2 частини його вартості». Саме такий правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 597/1065/17-ц. Згідно із частинами другою та третьою статті 372\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Верховний Суд зазначає, що поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина четверта статті 71 СК України). Верховний Суд також зазначає, що у процесі поділу майна суди можуть одночасно застосовувати не один спосіб, а їх поєднання. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. При поділі майна суд виходить із того, що діючий кодекс передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для поділу спільного майна подружжя. Так, судом беззаперечно встановлено, визнається сторонами та підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, що майно, яке є предметом спору, а саме: прибудова «А-1» розміром 7,11 м х 7,13 м до житлового будинку [ADDRESS] , побудована сторонами в 2008 році за час перебування у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, вказаний об`єкт нерухомого майна є неподільним, оскільки збудований самочинно, а тому з відповідачки доцільно стягнути на користь позивача грошову компенсацію 1/2 частини вартості будівельних матеріалів, затрачених на будівництво прибудови «А-1» розміром 7,11 м х 7,13 м, в розмірі 103451,00 грн та 1/2 частини вартості будівельних робіт, затрачених на будівництво прибудови «А-1» розміром 7,11 м х 7,13 м до житлового будинку [ADDRESS] , в розмірі 43104,50 грн, що в сукупному розмірі становить 146555,50 грн. Слід зазначити, що будь-яких належних та допустимих доказів будівництва спірної прибудови батьками відповідачки [PERSON] за їх особисті кошти як умови непоширення на спірне майно режиму спільної сумісної власності подружжя, останньою не надано і таких судом не здобуто. Суд критично оцінює доводи представника відповідачки адвоката Мундяка М.М. про те, що участь позивача в будівництві спірної прибудови є незначною, а тому слід відступити від засад рівності часток у спільному майні подружжя та зменшити позивачу грошову компенсацію вартості будівельних матеріалів та будівельних робіт з 1/2 на 1/4 частину, так як такі не підтвердженні належними та допустимими доказами. Окрім того, відповідачка не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, та не оспорювала поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірну прибудову. Суд звертає увагу, що частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Однак ні відповідачкою [PERSON] , ні її представником адвокатом Мундяком М.М. не надано суду доказів того, що розмір аліментів, які одержує відповідачка на утримання доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.10.2016 недостатній для забезпечення їхнього фізичного та духовного розвитку, що є підставою для збільшення частки майна дружини. Сам факт проживання дітей з відповідачкою не може бути підставою для відступлення від засад рівності часток у спільному майні подружжя. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). А відтак інші доводи сторін не аналізуються та не спростовуються судом, оскільки на висновки суду про наявність підстав для задоволення позову не впливають. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Зважаючи на викладене, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо судових витрат. \~ \~ \~ \~ Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 1465,55 грн, 11767,88 грн вартості проведеної судової будівельно-технічної експертизи та 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Окрім того, у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог зайво сплачений позивачем судовий збір у сумі 881,35 грн слід повернути останньому відповідно до квитанції № 27 від 31.01.2017.

Outcome: approved