Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Заявник звернувся в суд з заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №701/301/21. На підставу своїх вимог спирається на те, що у Маньківському районному суді Черкаської області під головуванням судді Маренюка В.Л., у провадженні знаходилась цивільна справа №701/301/21 за зустрічним позовом [PERSON] , до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійні вимогу [PERSON] , Смілянська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), приватний нотаріус Маньківського районного нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Завірюха О.В., про визнання заповіту недійсним. 21.01.2022р.\~Маньківським районним\~судом ухвалено\~рішення про\~задоволення позову\~ [PERSON] ,\~та визнано\~недійсним заповіт,\~складений [PERSON] ,\~та посвідчений\~07.09.2016\~приватним нотаріусом\~Маньківського районного\~нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Завірюхою О.В., за реєстровим номером 1679, яким [PERSON] , належні їй земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповіла [PERSON] , 21.01.2022р. в судовому засіданні до закінчення судових дебатів у даній справі, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, було зроблено заяву про подання доказів розміру витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, в зв`язку з чим заявник просить ухвалити додаткове рішення по даній справі та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у зазначеному в заяві розмірі. Представник [PERSON] - адвокат Кривельов В.В.підтримав заяву. Представник [PERSON] - адвокат Корж В.М. заперечував на задоволення заяви. Суд, вивчивши заяву про стягнення судових витрат та додані до неї матеріали справи, письмові заперечення представника позивача, та заперечення представника відповідача, заслухавши їх в судовому засіданні встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення\~Маньківського районного\~суду Черкаської\~області від\~21.01.2022\~р.\~по даній\~справі було\~задоволено позовні\~вимоги [PERSON] ,\~та визнано\~недійсним заповіт,\~складений [PERSON] ,\~та посвідчений\~07.09.2016р.\~приватним нотаріусом\~Маньківського районного\~нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Завірюхою О.В., за реєстровим номером 1679, яким [PERSON] , належні їй земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповіла [PERSON] . Під час винесення даного рішення питання щодо стягнення судових витрат не вирішувалося. В межах розгляду цивільної справи [PERSON] було заявлено, що розрахунок судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача буде надано суду не пізніше 5 днів з моменту винесення рішення. Рішення суду датовано 21.01.2022 р., повний текст рішення виготовлений 28.01.2022 р., заява про стягнення судових витрат надійшла до суду 01.02.2022р., а згідно поштового конверта відправлена заявником 26.01.2022 р. що відповідає встановленим вимогам. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду позивачем надано: - оригінал договору про надання правової допомоги від 21.04.2021р. з актом виконаних робіт від 25.01.2022р. та детальним описом робіт від 26.01.2022р. (т. 3 а.с. 149-155); - копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №001237 від 16.12.2019р. (т. 3 а.с. 156); - оригінал квитанції про оплату вартості наданої адвокатом правової допомоги від 21.04.2021р. на суму 5000грн. (т. 3 а.с. 157); - копія квитанції від 28.04.2021р. про сплату судового збору в сумі 908,00грн. (т. 3 а.с. 158); - оригінал квитанції від 20.09.2021р. про оплату судово-психіатричної експертизи в сумі 4290,25 грн. (т. 3 а.с. 159); Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Відповідно до пункту 5.1 Договору про надання правової допомоги від 21.04.2021р., за надання правової допомоги Клієнт в день підписання даного договору сплачує адвлкату частину гонорару в розмірі 5000грн. Остаточний розмір гонорару та час сплати визначається за взаємною згодою сторін після складання та підписання акту виконаних робіт, де відображаться обсяг фактично наданих послуг. Згідно постанови Великої Палати ВС справа №904/4507/18, зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VІ). При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону №5076-VІ врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно - виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. ВП ВС наголосила, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тошо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначити розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат ЄСПЛ керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини». Заявник зазначає обґрунтування даних витрат як витрачений час пов`язаним із розглядом даної справи. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до часткового задоволення, а тому по справі №701/301/21 за зустрічним позовом [PERSON] , до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійні вимогу [PERSON] , Смілянська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), приватний нотаріус Маньківського районного нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Завірюха О.В., про визнання заповіту недійсним,необхідно ухвалити додаткове рішення про стягнення судових витрат в сумі 10198,25грн. як фактично понесених [PERSON] . В задовленні ж вимог про стягнення 4400грн. судових витрат слід відмовити оскільки на день подання відповідної заяви та на час винесення даного рішення вони не є фактично понесеними та відсутне їх документальне підтвердження як витрат на правову допомогу в заявленій сумі.

Outcome: approved