Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, з огляду на наступне. 08.07.2016 р. Шевченківським районним судом м. Києва прийнято рішення, яким зокрема, поновлено позивача на посаді начальника Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» з березня 2015 р. на умовах, визначених Контрактом № 5-IV від 13.02.2012 р. та стягнуто з роботодавця грошові кошти у розмірі 444 396,63 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та щодо присудження виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць. Рішення суду першої інстанції залишено без змін судом апеляційної та касаційної інстанції. Разом з тим, рішення щодо поновлення [PERSON] на посаді не виконано, в частині стягнення середнього заробітку виконано лише 04.04.2017 р. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2021 р., яке набрало законної сили, з відповідача стягнуто на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за період з 07.09.2019 р. по 31.12.2019 р. Зважаючи на те, що позивача так і не поновлено на посаді, представник позивача просить суд стягнути на користь [PERSON] за період з 01 січня по 30 червня 2020 р. середній заробіток у розмірі 180 928,92 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 19 000,00 грн. Провадження у справі відкрито 30.07.2021 р., відповідно до вимог ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням, викликом сторін. Представником відповідача подано відзив на позову, де зазначено наступне. Позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, оскільки на правовідносини сторін не розповсюджуються положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Після прийняття рішення про поновлення на посаді [PERSON] на роботу не вийшов, обов`язки, передбачені контрактом не виконував і щодо надання робочого місця до ДТГО ПЗЗ не звертався. За таких обставин у відповідача відсутні підстави для виплати заробітної плати за вказаний позивачем період. Крім того, позивач з 06.03.2018 р. працевлаштований - є керівником ТОВ «Інститут транспортних стратегій». Позивач не вперше поновлюється на посаді на умовах контракту і ним не надано жодного доказу прибуття на робоче місце та вчинення з боку роботодавця будь - яких перешкод щодо допуску [PERSON] до виконання своїх трудових обов`язків. ДТГО ПЗЗ має підстави вважати, що позивач свідомо користується рішенням про поновлення на роботі з метою завдання державному підприємству збитків. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував щодо задоволення заявлених вимог, зважаючи на відсутність підстав для стягнення середнього заробітку на користь [PERSON] . Також вказав на необґрунтованість розміру витрат на правову допомогу, який не є співмірним зі складністю даної справи. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до наступного висновку. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2016 частково задоволено позов [PERSON] до Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», Голови комісії з реорганізації у зв`язку із злиттям ДТГО «ПЗЗ». Зокрема, [PERSON] поновлено на посаді начальника Державного територіально - галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» з 25.03.2015 року на умовах, визначених Контрактом № 5-IV від 13.02.2012, укладеного між Міністерством інфраструктури України та [PERSON] та Додатковими угодами до Контракту та в цій частині рішення допущено його негайне виконання. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.09.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2016 в частині, що стосується поновлення позивача на займаній посаді рішення Шевченківського районного суду м. Києва залишено без змін. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 18 липня 2016 року отримав виконавчий лист щодо виконання рішення суду частині поновлення на роботі. 04.08.2016 постановою державного виконавця було відмовлено у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2016, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.10.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.04.2017, постанову державного виконавця від 04.08.2016 визнано неправомірною та скасовано. Також, і дана обставина не заперечувалась представником відповідача, 02.08.2017 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток в сумі 285 005, 93 грн. Під час розгляду зазначеної справи серед іншого судом встановлено той факт, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2016 р. не виконано без поважних причин. Середній заробіток стягнуто з відповідача по 02.08.2017. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2017 вказане рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 11.09.2019 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02.08.2017 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2017 змінено в частині розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з 285 005,93 грн. до 167 195, 66 грн. В подальшому, а саме 29.05.2018 р. Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення, залишене без змін постановою Київського апеляційного суду 31.10.2018 р., яким задоволено позовні вимоги [PERSON] до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» та стягнуто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 03.08.2017 по 23.03.2018 в сумі 206 930, 28 грн. Судом також встановлено, що рішення суду від 08.07.2016 не виконано відповідачем за відсутності поважних причин. Також 26.03.2019 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, яке залишено без змін Постановою Київського апеляційного суду від 31.10.2018, позовні вимоги [PERSON] до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток в сумі за період з 24.03.2018 по 26.03.2019 в сумі 327 845, 08 грн. При цьому судом зазначено, що відповідачем не надано доказів того, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2016 р. про поновлення [PERSON] на роботі виконано чи того, що відповідачем вчинялись будь - які дії для його виконання. 15.06.2020 р. Київський апеляційний суд апеляційну скаргу представника Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.03.2019 р. без змін. В подальшому рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2020 року, стягнуто з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 27 березня 2019 року по 06 вересня 2019 року в сумі 146 328, 90 грн. 12.05.2021 року Шевченківським районним судом м. Києва стягнуто з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток у зв1язку із затримкою виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі 118 629,72 грн. за період з 07.09.2019 р. по 31.12.2019 р. Вищенаведені рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.03.2020 р. та 12.05.2021 р., як свідчать матеріали справи і дана обставина не заперечується представником відповідача, набрали чинності. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Разом з тим, під час розгляду справи не було отримано доказів поновлення [PERSON] на посаді на день розгляду даної справи та доказів того, що відповідачем вчинялись будь-які дії, спрямовані на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2016 р. За приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Положеннями ст. 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до положень частини другої статті 235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до ст. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою від 16.06.2017р. № Н-3/36-Р, середньо годинна заробітна плата Позивача становить 185,94 гривень. За розрахунком представника позивача, який було перевірено в судовому засіданні, середній заробіток [PERSON] за період з 01.01.2020 р. по 30.06.2020 р. становить 180 928,92 грн. Представник відповідача стверджує, що [PERSON] було пропущено встановлений законом, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою і на такі правовідношення не розповсюджуються положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Так, з такими доводами представника ДТГО ПЗЗ суд цілком погоджується і такі висновки наведені серед іншого в постанові Верховного суду від 21.04.2021 р. у справі № 461/1303/19. Разом з тим слід зазначити, що Верховним Судом наголошено наступне - середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (частина перша статті 233 КЗпП України). Отже, зважаючи на те, що під час розгляду справи не було отримано доказів, які б свідчили про видачу відповідачем наказу про поновлення на роботі на виконання рішення суду, яке набрало чинності, підстави для застосування положень ч. 1 ст. 233 КЗпП України відсутні. Підсумовуючи вищенаведене суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] щодо стягнення на його користь суми у розмірі 180 928,92 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно положень ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається матеріалів справи, Позивачем на підтвердження понесених витрат надано Договір № 1-06/2015 про надання послуг адвоката від 15.06.2015, укладеного між позивачем та адвокатом Шульга Надією Анатолівною, Додаткову угоду № 1 до договору про надання послуг адвоката від 08.07.2021 р., акт виконаних робіт за договором про надання послуг адвоката від 08.07.2021 р. орієнтовний розрахунок суми витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи від 08.07.2021 р., Ордер про надання правової допомоги № 116282 від 08.07.2021 р. Так, п. 4.1. Договору, послуги адвоката за цим Договором визначаються сторонами додатковою Угодою. У п. 1 Додаткової угоди сторонами зазначено, що розмір гонорару адвоката становитиме 19 000,00 грн. та сплачується замовником під час складання Додаткової угоди. Акту виконаних робіт від 08.07.2021 р. свідчить про те, що послуги адвоката сплачено у сумі 19 330,50 грн. в день підписання даного акту. Разом з тим, будь - яких доказів на підтвердження здійснення таких витрат матеріали справи не містять. За таких обставин суд приходить до висновку, що такі витрати на користь [PERSON] з відповідача не можуть бути стягнуті. З іншого боку на виконання положень ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 1 809 грн.28 коп. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved