Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

У липні 2021 року представник позивача звернулась до суду із даним позовом, який було уточнено, в обґрунтування якого зазначила, що позивач [PERSON] отримав в дар від відповідача [PERSON] недобудований будинок готівкою 79%, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній дліянці. На підставі рішення Сартанської селищної ради від 27.09.2006 року за №57 вирішено затвердити акт прийомки індивідуального житлового будівництва, побудованого [PERSON] та видано свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок на ім`я останнього. Позивач звернувся до відділу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з наміром оформити право власності на земельну ділянку, на якій розташований вищезазначений будинок, однак виявлено, що вказана земельна ділянка належить відповідачу [PERSON] . За таких обставин позивач позбавлений можливості оформити право власності на земельну ділянку, власником якої він став, приймаючи в дар будинок. На підставі викладеного просить скасувати рішення виконкому Сартанської селищної ради народних депутатів від 29.01.1998 року за №10/1 щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Скасувати державний акт на право власності на землю від 18.11.1998 року. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області внести відомості до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку. Представник позивача [PERSON] - адвокат Башкіссер К.В. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, уточнені позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Представник відповідача Сартанської селищної військово-цивільної адміністрації Маріупольського району Донецької області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляду справи за його відсутності. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, на адресу суду направив відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар недобудований будинок готівкою 79%, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, що підтверджується договором даруванням недобудованого будинку від 20 липня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №973. На підставі рішення Виконавчого комітету Сартанської селищної ради за №57 від 27.09.2006 року затверджено акт прийомки індивідуального житлового будівництва, побудованого [PERSON] по [ADDRESS] . Оформити право власності на двоповерховий житловий будинок А-1 з п`яти житлових кімнат, двох коридорів, туалету, котельної, гаражу, сходової клітки, 2х передніх, кухні, ванної, А1-1 нежитлової прибудови, А-Масандри, Б-1 сараю, В-1 сараю, Г-1 душової, вбиральні, №1-5 парканів, по [ADDRESS] . Маріупольське бюро технічної інвентаризації видати свідоцтво про право на власність на житловий будинок, господарські будівлі та споруди на ім`я [PERSON] . Звернутися до Маріупольського міського управління земельних ресурсів для отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку. 19 жовтня 2006 року Маріупольською міською радою видане свідоцтво про право власності серії [NUMBER] на будинок [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 19.10.2006 року Маріупольським бюро технічної інвентаризації. В свою чергу, відповідачу [PERSON] на підставі рішення Сартанської селищної Ради народних депутатів від 29.01.1998 року за №10/1 видано Державний акт на право приватної власності на землю 18.11.1998 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №192, згідно якого останній є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: обслуговування житлового будинку. З метою оформлення права власності, а саме при дослідженні відповідних Державних актів, позивачем з`ясовано, що житловий будинок на вищевказаній земельній ділянці належить позивачу [PERSON] , а земельна ділянка в порушення ч.1 ст.120 ЗК України, попередньому власнику [PERSON] . Враховуючи, що видача державного акту, чи внесення виправлень в нього чинним законодавством не передбачена, виникла ситуація за якої позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на вказані земельні ділянки в порядку, передбаченому чинним законодавством. Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (частина перша статті 120 ЗК України). Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, оскільки позивач на законних підставах є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а тому право на земельну ділянку повинно визначатися пропорційно до часток у праві власності житлового будинку. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав є визнання права. Частина 1 ст. 55 Конституції України, передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно із ст. 6 ЗК України, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Громадяни набувають право власності на земельні ділянки також у разі купівлі-продажу, дарування та обміну. Згідно із ст. 22 ЗК України, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. За змістом ст. 23 ЗК України, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Згідно із ст.30 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Згідно із змістом ст.44 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню. Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється радою народних депутатів відповідно до їх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом. Відповідно абзацу 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3 ст.152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). За змістом правової позиції, викладеної у справі № 6-319цс15 ВСУ, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності. Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином встановлені судом обставини вказують на можливість задоволення позовних вимог [PERSON] про скасування рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності.

Outcome: approved