Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач через представника звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ"СМАРТФІНАНС", треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, якою просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем від 28.07.2021 року, який зареєстрований в реєстрі за № 19786 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ "СМАРТФІНАНС", а також стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Верхньорогачицького районного суду Херсонської області від 15.09.2021 року відкрито провадження по справі з призначенням до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 14.00 годину 27.10.2021 року, яке в подальшому відкладено до 15.00 години 15.11.2021 року та 06.12.2021 року. Ухвалою від 06.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначення слухання справи по суті на 14.00 годину 11.01.2022 року, яке відкладено до 10.00 години 16.02.2022 року. В судове засідання 16.02.2022 року сторона позивача не з`явилася, але в матеріалах справи мається клопотання про проведення судового засідання за їх відсутності (а.с. 131). На позовних вимогах наполягають. Також 16.02.2022 року надіслали заяву, якою підтвердили розмір судових витрат за надання правничої допомоги, а також надали відповідні підтверджуючі документи (а.с. 133-135). Представник ТОВ"СМАРТФІНАНС" в судове засідання не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення (а.с. 129,130), причини неявки не повідомив. 05.10.2021 року надіслав відзив на позов, яким просив в задоволенні позову відмовити. Крім того, просив відмовити в задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 28-33). 26.10.2021 року до суду надійшла відповідь сторони позивача на відзив, яка датована 20.10.2021 роком з підтвердження направлення її копії іншим сторонам (а.с. 50-55). Заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача до суду не надійшло. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович в судове засідання не з`явився, але надіслав клопотання про розгляд спави за його відсутності (а.с. 118); Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна в судове засідання не з`явилася, хоч була належним чином повідомлена про дату, час та місце його проведення, причини своєї неявки суду не повідомила. 30.11.2021 року надіслала до суду витребувані документи (а.с. 84-101). Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, суд вважає за можливе судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали даної справи, приймаючи до уваги позиції сторін, суд приходить до висновку, що існують всі підстави для задоволення даного позову з огляду на наступне. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис № 19786 від 28.07.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «СМАРТФІНАНС» заборгованості в розмірі 27401,49 грн.. Приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за Кредитним договором №108455082 від 20.08.2013 року, укладеним із ПАТ «Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД», від якого було здійснено відступлення права грошової вимоги боргового зобов`язання ТОВ «СМАРТФІНАНС». Стягнення заборгованості проводиться за період з 24.08.2021 року по 01.06.2021 року (а.с. 90). Вищевказаний виконавчий напис нотаріуса перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (а.с. 92). Позивач вважає, що виконавчий напис № 19786 від 28.07.2021 року вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, а тому підлягає визнаню таким, що не підлягає виконанню. Представник відповідача в своєму відзиві на позов просив відмовити в задоволенні позову в поновному обсязі, оскільки на його думку [PERSON] умови кредитного договору № 153457510 від 20.08.2013 року виконані не були. Стягувач надав приватному нотаріусу не лише розрахунок заборгованості за кредитним договором, а оригінал кредитного договору і виписки по рахунку, вимогу по усуненню порушень, що доводило безспірність вимог Банку (а.с. 34-37), а отже були всі законні підстави для вчинення виконавчого напису. Сторона позивача у відповіді на відзив просила не приймати до уваги відзив відповідача на позов, оскільки відповідач, скориставшись своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, не надає доказів законності оскаржуваного виконавчого напису. Також зазначили, що в заяві [PERSON] про приєднання до послуг банку «Русский Стандарт» в рамках договору про надання та використання платіжної карти пропонує вказаному банку відкрити на її ім`я поточний рахунок та випустити платіжну картку. Цією ж заявою [PERSON] запропонувала укласти з нею кредитний договір, в рамках якого зарахувати на рахунок кошти в розмірі від 1000 до 19999 гривень на термін від 6 ло 36 місяців. Дата укладення договору, підписання заяви - 20.08.2013 року. Будь яких інших документів, розрахунку заборгованості, підтвердження зарахування коштів на рахунок [PERSON] , даних про зняття зарахованих коштів, руху коштів на рахунку Відповідачем не надано. Також не підтверджено правомірність вимог до [PERSON] - договору відступлення права вимоги, тощо. Згідно даних Першого всеукраїнського бюро кредитних історій, учасником якого є Банк Форвард (Русский Стандарт), на договір з яким посилається Відповідач, інформація стосовно кредитної історії [PERSON] станом на 19.10.2021 року відсутня. Крім того, відповідач з незрозумілих причин рахує початком перебігу строку позовної давності 24.08.2018 року в той час, коли початком перебігу строку позовної давності слід вважати дату закінчення терміну дії договору та відповідно терміну на який надавалися кредитні кошти, а саме 21.08.2016 року. Таким чином строки звернення з питанням виплати стягнення заборгованості закінчилися 21.08.2019 року. А оскільки з 21.08.2016 року минула майже 5 років, то виконавчий напис №19786 від 28.07.2021 року є таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Однак, не зважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріуси продовжують вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені та не забезпечені іпотекою. Отже, починаючи з 22.02.2017 року нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 28.07.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідачем не заперечується той факт, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в Постанові ВС від 15.04.2020 року № 158/2157/17 та Постанова ВП ВС від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5328 гривень 00 коп. Представник відповідача своїм клопотанням просив суд відмовити в стягненні витрат на правничу допомогу, посилаючись на ту обставину, що вартість адвокатських послуг є неспіврозмірними у порівнянні з обсягом виконаних робіт та складності справи, та вони не підтверджені документально і не доведені. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В даному випадку стороною позивача на підтвердження понесених витрат на надання правничої допомоги суду надано Договір від 09.09.2021 року (а.с. 13), детальний розрахунок оплати за правову допомогу, надану [PERSON] адвокатом Сухенко Ю.М. (а.с. 134), та відповідну квитанцію до прибуткового касового ордеру (а.с. 135). Суд враховує правову позицію висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, ціну позову, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5328 гривень є співрозмірними та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved