Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кв. [ADDRESS] , посилаючись на те, що вказана квартира належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. В спірній квартирі зареєстровані сторони по справі та [PERSON] , котра є дружиною позивача. При цьому відповідач є сином позивача, який з 2015 року в квартирі не проживає, не сплачує комунальні платежі, не доглядає за квартирою. У зв`язку з вказаним, позивач вимушений звертатись до суду з зазначеним позовом. 30.11.2021 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.01.2022 занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, просить розглянути справу за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, відзиву на позов до суду не направив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Представник Центру з надання послуг у Деснянському районі в м. Києві в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 17.08.2001, позивач є власником кв. [ADDRESS] . В спірній квартирі зареєстровані сторони по справі. Згідно з довідкою Житлово-будівельного кооперативу ЖБК «Квазар-7» [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до правління про перешкоджання йому в користуванні квартирою [ADDRESS] не звертався. Також, у відповідності до Акту про не проживання зареєстрованої особи, виданого та підписаного заступником правління ЖБК [PERSON] та членом ЖБК [PERSON] , підтверджено факт не проживання [PERSON] у вищевказаній квартирі з 2015 року. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає в квартирі за місцем реєстрації без поважних причин понад рік. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад рік з поважних причин. Він виїхав із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача та інших осіб відповідачу не чинилося, зокрема доказів зворотнього суду не надано. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованим в ній, перешкоджає позивачу в користуванні власністю. Виходячи з вказаного вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов`язав його вчинити цю дію.

Outcome: approved