Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

31.08.2021 до Дзержинського районного суд м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансолва компанія «Дніпрофінансгруп», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що у в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Петренка Дмитра Олександровича перебуває виконавчий напис, зареєстрований за № 146913 від 11.06.2021. Згідно вказаного виконавчого напису строк платежу за Кредитним договором № 646/06-КВ від 14 вересня 2006 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 19.04.2019 року по 06.07.2020 року. Загальна сума, що підлягає стягненню - 757318 грн. 81 коп., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 350704 грн. 74 коп. та прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 406614 грн. 07 коп. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахувала та не перевірила факт безспірності заборгованості. Сума заборгованості за договором про відступлення права вимоги, який укладений за участю відповідача та на який є посилання у виконавчому написі, не відповідає сумі заборгованості, зазначеній у самому виконавчому написі, тобто, відповідач не підтвердив документально безспірність суми боргу. Право вимоги відповідач набув лише 15.06.2020 року, а строк дії кредитного договору закінчився ще 13.09.2011 року (пункт 1.3), про що зазначено у додатку № 1 договору про відступлення права вимоги № 2258/К від 15.06.2020 року. Ніяка заборгованість позивача перед відповідачем у період з 19.04.2019 року по 06.07.2020 року не могла виникнути взагалі, а тим більше будь-які нарахування у цей період. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено із грубим порушенням порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (п.п. 3.4 п. 2 глави 16 розділу ІІ), так як відповідачем пропущено строк, протягом якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Крім того, відсутні докази надіслання позивачу вимоги відповідача про дострокове погашення заборгованості від 06.07.2020, яка надана відповідачем разом з відзивом. Також, виписка з рахунку [PERSON] , надана нотаріусу відповідачем, не містить дати її складання, номеру рахунку, зазначення кожного окремого платежу та строків їх погашення, у зв`язку з чим взагалі не може вважатися належним доказом безспірності заборгованості. Позивач просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути судові витрати з відповідача. В відзиві, поданому до суду представником відповідача, останній просить суд залишити позовні вимоги без задоволення з наступних підстав. 14.09.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 646/06-КВ, згідно умов якого, останній отримав кредит у розмірі 28570.94 дол. США, строком на 60 місяців, з кінцевою датою повернення грошових коштів 13.09.2011 року, для придбання автомобіля марки Grandis 2.4 Sport АТ 7 seater для особистих потреб. 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань, відповідно умов якого останнім отримано право вимоги за вищевказаним кредитним договором № 646/06-КВ від 14.09.2006 року. 15.06.2020 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений договір № 2258/К про відступлення прав вимоги, згідно умов якого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги з боржників, в тому числі за зазначеним вище кредитним договором № 646/06-КВ від 14.09.2006 року. Отже, відповідач набув прав нового кредитора за заборгованістю позивача. 06.07.2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на адресу [PERSON] направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості в розмірі 757318.81 грн., яка утворилася станом на 15.06.2020 року, за кредитним договором № 646/06-КВ від 14.09.2006 року, у тридцятиденний строк. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`яхання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланого повідомлення-письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінніим від іпотекодавця. Відповідачем дотримано вказаного строку звернення до нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку (Постанова КМУ від 29.06.1999 №1172). Ця безспірність перевіряється двома обставинами: або боржник після отримання вимоги від кредитора сплачує суму боргу, або оскаржує виставлену вимогу в судовому порядку або виставляє заперечення кредитору. Жодна з дій позивачем вчинена не була, тому заборогваність вважається безспірною. Сама по собі незгода боржника з розміром заборгованості та її розрахунком не є підставою для визнання заборгованості спірною, оскільки спірність визначається не суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості. Тому, вважає, що виконавчий напис нотаріуса вчинений відповідно норм чинного законодавства України. Позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 09.09.2021 відкрито провадження в цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 28.12.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», відповідно ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В судове засідання не з`явився, про наявність поважних причин своєї неявки відповідно до вимог ч. 3 ст. 131 ЦПК України, суд не повідомив, заяви про відкладення судового засідання не надав, направив до суду відзив на позовну заяву. Третя особа приватний нотаріус КМНО Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, пояснення щодо позовних вимог суду не надав. Представником позивача, в судовому засіданні було надано лист Міністерства юстиції України про надання інформації, з якого вбачається, що в зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства та правил професійної етики, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 30.11.2009 року № 7921 на ім`я [PERSON] анульовано. За інформацією, наданою Центром міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно п. 2 ч. 1 ст. 30, ст. 30-1 Закону, на підставі наказу Міністерства юстиції України наказом міжрегіонального управління від 31.12.2021 року № 1920/6 діяльність приватного нотаріуса Остапенка Є.М. припинена з 31.12.2021 року. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. 14 вересня 2006 між ТОВ «ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 646/06-КВ про надання кредитних коштів в сумі 28570.94 доларів США, строком кредитування на 60 місяців, строк повернення кредиту до 13 вересня 2011 року, для придбання автомобіля марки Grandis 2.4 Sport АТ 7 seater для особистих потреб. Відповідно договору про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 2258, ПАТ «Дельта банк» отримало право вимоги за вищевказаним кредитним договором № 646/06-КВ від 14.09.2006 року. Згідно договору № 2258/К про відступлення прав вимоги від 15.06.2020 року, укладеного між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 403, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржника за зазначеним вище кредитним договором № 646/06-КВ від 14.09.2006 року. 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №146913, яким стягнення заборгованості за кредитним договором № 646/06-КВ від 14.09.2006 проводиться у безспірному порядку з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 19.04.2019 року по 06.07.2020 року, сума заборгованості складає 757318.81 грн, в тому числі прострочена заборгованість 350704.74 грн, відсотки та прострочена заборгованість по несплаченим віждсоткам за користування кредитом 406614.07 грн. За вчинення виконавчого напису 50 грн. Загальна сума 757368.81 грн. 19.07.2021 на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Петренко Д.О. відкрито виконавче провадження № ВП 66132180 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Остапенко Є.М. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (надалі Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст.39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону, визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку, передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку вчинення нотаріальних дій. Спірний виконавчий напис (як це зазначено в самому виконавчому написі) вчинений на підставі ст.ст.87-91 ЗУ «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, № 1172. З цього приводу суд зазначає наступне. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Так, варто наголосити на тому, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (пункт 2 нового розділу), додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Зазначена постанова залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та набула законної сили. При цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 11 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не є посвідченим нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року по справі №158/2157/17. З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону, "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону, у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року за наслідками розгляду цивільної справи № 756/7916/15-ц. Як зазначив позивач, та не спростовано відповідачем, на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами. Дані доводи позивача суд вважає доведеними та обгрунтованими з урахуванням наступного. Відповідач для вчинення нотаріусом виконавчого напису разом з договором надав виписку з рахунку [PERSON] .. Проте, в виписці не зазначено з якого самого рахунку вона здійснена, номер цього рахунку, установи, в якій цей рахунок відкрито. Сама по собі виписка про заборгованість [PERSON] , навіть без дати її складання, із зазначенням суми заборгованості, але без зазначення періоду її виникнення не є належним доказом та не може вважатися доказом безспірності вимоги за наявності будь-яких суперечливостей. Так, в виписці зазначено, що строк погашення заборгованості, передбачений кредитним договором, до 13.09.2011. Судом досліджено копію Кредитного договору №646/06-КВ від 14.09.2006, відповідно до п.1.3. якого дата повернення кредиту - до 13.09.2011. Водночас, у виконавчому написі вказується, що стягнення заборгованості проводиться за період з 19.04.2019 по 06.07.2020, тобто вже після закінчення строку кредитування. Позивач стверджує, що відповідачем пропущений строк, протягом якого він міг звернутися із заявою про вчинення виконавчого напису, оскільки з урахуванням наведених вище положень навіть від здійснення останнього платежу минуло вже майже 7 років. Представник відповідача у відзиві зазначає, що вчинений виконавчий напис в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Суд надав оцінку доводам позивача та відповідача у цій частині та дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. За змістом ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 02 липня 2019 року по справі № 916/3006/17. Як вбачається з договору кредитування та виписки, копії яких надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису, строк кредитування та погашення заборгованості сплив 13.09.2011 року. Водночас, згідно з виконавчим написом відповідачем стягнуто заборгованість з позивача за тілом кредиту та процентами за період з 19.04.2019 по 06.07.2020 у розмірі 757 318,81 грн. Жодних доказів щодо розрахунку саме такої суми заборгованості, періоду її виникнення та погашення відповідачем суду не надано. Тому, суд не виключає факт виникнення грошових вимог, з метою погашення яких відповідач звернувся за вчиненням виконавчого напису про стягнення боргу, за межами встановленого законодавством трирічного строку позовної давності. Так як за правилом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в задоволенні заявлених вимог, включення відповідачем до складу заборгованості платежів, сплата яких може бути прострочена більш, ніж на три роки, також свідчить про спірність заявленої до погашення суми боргу. Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача про відсутність доказів щодо спірності розміру заборгованості позивача, права вимоги на яку набув відповідач. Щодо доводів відповідача про перевірку двома обставинами безспірності документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, після направлення у встановленому порядку повідомлення-письмової вимоги боржнику (іпотекодавцю) суд повідомляє наступне. На підтвердження направлення позивачу повідомлення з вимогою погашення боргу відповідачем разом з відзивом надано копії: опису вкладення у лист з повідомленням, фіскального чеку ПАТ "Укрпошта" від 13.07.2020, списку згрупованих відправлень ф.103 А з відтиском поштового штемпеля від 13.07.2020, довідки про причини повернення/досилання з відтиском поштового штемпеля від 24.11.2020, та частини конверту з відомостями про поштове відправлення за №0500331446818, які досліджені судом. Конверт поштового відправлення за №0500331446818 містить відомості: дата оформлення 22.10.2020 року, адресат [PERSON] . Довідка про причини повернення/досилання з відтиском поштового штемпеля від 24.11.2020 містить відмітку пошти «повернення за закінченням терміну зберігання». Разом з тим, пункті 96 реєстру згрупованих відправлень відповідача від 13.07.2020 року зазначається про надіслання позивачу зовсім інших поштових відправлень за № 0500310315888 та за №0500310316060 за різними адресами. Таким чином, неможливо з`ясувати за яким поштовим відправленням була надана довідка з відміткою «повернення за закінченням терміну зберігання» та взагалі чи надана вона була саме за цими відправліеннями. Відсутність належного повідомлення позивача про вимогу підтверджується ще й тим, що в графі «№ телефону адресата» реєстру згрупованих відправлень відповідача від 13.07.2020 року для всіх адресатів (отримувачів) зазначається один і той самий номер телефону [NUMBER] , що не відповідає дійсності та взагалі унеможливлює отримання поштових відправлень іншими особами. В копії опису вкладення Ф.107 також відсутній ідентифікуючий номер поштового відправлення. Таким чином, суд вважає не доведеним відповідачем те, що саме вимога про дострокове погашення заборгованості від 06.07.2020 року, а не щось інше, останнім була надіслана на адресу позивача зазначеними поштовими відправленнями. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення-вимоги про наявність такої заборгованості, відомості про яку були надані нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Отже, матеріали справи не містять належних доказів про те, що [PERSON] отримував вимогу від ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про необхідність погашення заборгованості або сторонами узгоджена сума заборгованості, яка є безспірною. Відповідач доказів безспірності суми заборгованості, що зазначена у виконавчому написі, або документів, що підтверджують її розмір та період виникнення, суду не надав. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 83 ЦПК України, унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Відповідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на спростування зазначених вище висновків, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі суд покладає судовий збір на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved