Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. Позов мотивований тим, що 15.11.2019 року о 17 год. 50 хв. по вулиці Бережанська, 9 «б» в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Рено», д.н.з. [NUMBER] , з причепом «Крон», д.н.з [NUMBER] , який здійснював рух заднім ходом, не переконавшись, що це буде безпечно, не скористався допомогою інших осіб, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «БМВ», д.н.з [NUMBER] , що завдало матеріальних збитків автомобілю «БМВ», д.н.з [NUMBER] , відповідальність власника якого ( [PERSON] ) було застраховано в ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0197-18-00199 від 31.11.2018 року, зі строком дії з 06.12.2018 року по 05.12.2019 року, чинним на час дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 06.12.2019 року, яка набула чинності, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу. В наслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди застрахованому позивачем автомобілю «БМВ». д.н.з [NUMBER] . З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому позивачем транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем проведений розрахунок суми страхового відшкодування від 13.02.2020 року, складані страхові акти № ДККА-68779, № ДККА-68779/1 на підставі Акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 11 лютого 2020 року та рахунку-фактури на загальну суму 116 782 грн. 00 коп., а відповідно до платіжного доручення № 2861 від 04.02.2020 року, платіжного доручення № 3921 від 14.02.2020 року ПрАТ Страхова компанія «Українська страхова група»виплатило власнику пошкодженого автомобіля «БМВ», д.н.з [NUMBER] , страхове відшкодування у загальній сумі 116 782 грн. 00 коп. Також вказує, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Рено», д.н.з. [NUMBER] , була застрахованою в ПрАТ «АСК «Інго Україна» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АО/3115659. З метою врегулювання в досудовому порядку вимоги про відшкодування виплаченого страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» 30.04.2020 року подано до ПрАТ «АСК «Інго Україна» заяву про виплату страхового відшкодування, який здійснив виплату ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» страхового відшкодування у розмірі 78 138 грн. 93 коп., проте решта виплаченого страхового відшкодування залишаються невідшкодованим, що складає суму 38643 грн. 07 коп. Вважає, що відповідач у порядку статті 1194 ЦК України має відшкодувати різницю між понесеними збитками (виплаченим страховим відшкодуванням) - 116 782 грн. 00 коп. й виплаченими (покритим) ПрАТ «АСК «Інго Україна» - 78 138 грн. 93 коп. - страхового відшкодування, що складає 38643 грн. 07 коп. (116 782 грн. 00 коп. - 78 138 грн. 93 коп.=38643 грн. 07 коп.). В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується розпискою (а.с.81), зворотнім повідомленням рекомендованого листа, звернувся до суду із заявою від 08 лютого 2022 року про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог з тих же підстав, просив їх задовольнити. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 12.05.2021 року (а.с. 38), в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні за необґрунтованістю. Вказали, що на час дорожньо-транспорної пригоди [PERSON] керував службовим автомобілем «Рено», д.н.з. [NUMBER] , який належав його роботодавцю - фізичній особі - підприємцю [PERSON] , з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах з 01.09.2017 року по 29.02.2020 року, й саме під час виконання [PERSON] трудових обов`язків було завдано збитків застрахованому позивачем автомобілю «БМВ». д.н.з [NUMBER] , а тому за правилом частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, а не такий працівник, як визначено позивачем. Також відповідач не погоджується із розміром збитку та проведеною процедурою визначення розміру збитку, оскільки на визначення суми збитку (оцінки) відповідач не був запрошений, водночас в судовому засіданні не заявляв клопотання про призначення судової експертизи щодо визначення розміру завданого збитку. Відповідачем [PERSON] надано відзив на позов, доводи якого зводяться до аналогічних аргументів. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 15 липня 2021 року (а.с. 78-79) за клопотанням представника позивача до участі у справі залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - фізична особа - підприємець [PERSON] , як роботодавець винуватця ДТП. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - фізична особа - підприємець [PERSON] та його представник [PERSON] , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 15 лютого 2022 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні за необґрунтованістю, не погоджуючись із розміром збитку та проведеною процедурою визначення розміру збитку, оскільки на визначення суми збитку (оцінки) відповідач не був запрошений. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності позивача згідно поданої ним заяви про розгляд справи за його відсутності, за погодженням сторін, третьої особи. Вислухавши пояснення відповідача, третьої особи, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 15.11.2019 року о 17 год. 50 хв. по вулиці Бережанська, 9 «б» в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Рено», д.н.з. [NUMBER] , з причепом «Крон», д.н.з [NUMBER] , який здійснював рух заднім ходом, не переконавшись, що це буде безпечно, не скористався допомогою інших осіб, внаслідок чого вчинив з зіткнення з автомобілем «БМВ», д.н.з [NUMBER] , що завдало матеріальних збитків автомобілю «БМВ». д.н.з [NUMBER] , відповідальність власника якого ( [PERSON] ) було застраховано в ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0197-18-00199 від 31.11.2018 року, зі строком дії з 06.12.2018 року по 05.12.2019 року, чинним на час дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 06.12.2019 року, яка набула чинності, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а.с. 11). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В наслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди застрахованому позивачем автомобілю «БМВ». д.н.з [NUMBER] . З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому позивачем транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем проведений розрахунок суми страхового відшкодування від 13.02.2020 року, складені страхові акти № ДККА-68779, № ДККА-68779/1 на підставі Акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 11 лютого 2020 року та рахунку-фактури на загальну суму 116 782 грн. 00 коп., а відповідно до платіжного доручення № 2861 від 04.02.2020 року, платіжного доручення № 3921 від 14.02.2020 року ПрАТ Страхова компанія «Українська страхова група»виплатило власнику пошкодженого автомобіля «БМВ». д.н.з [NUMBER] , страхове відшкодування у загальній сумі 116 782 грн. 00 коп. (а.с. 25, 26). Позивач вказує, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Рено», д.н.з. [NUMBER] , була застрахованою в ПрАТ «АСК «Інго Україна» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АО/3115659, й в ході розгляду справи судом встановлено, що власником (страхувальником) автомобіля «Рено», д.н.з. [NUMBER] , є фізична особа - підприємець [PERSON] (а.с. 97),й на час дорожньо-транспорної пригоди учасник (винуватець) ДТП [PERSON] керував службовим автомобілем «Рено», д.н.з. [NUMBER] , який належав його роботодавцю - фізичній особі - підприємцю [PERSON] , з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах з 01.09.2017 року по 29.02.2020 року (а.с. 60-64), й саме під час виконання [PERSON] трудових обов`язків сталося ДТП (було завдано збитків застрахованому позивачем автомобілю «БМВ». д.н.з [NUMBER] ), а тому за правилом частини 1 статті 1172 ЦК України саме юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, а не такий працівник, як визначено позивачем, й за встановленої оставини суд приходить до висновку, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, який має нести майнову відповідальність за завдані збитки згідно частини 1 статті 1172 ЦК України, яким є фізична особа - підприємець [PERSON] , що ним визнається та не спростовувається. За правилом частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України). Відповідно, на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України), й, зважаючи на спірні правовідносини, склад їх учасників, в межах першого судового засідання, яке відбулось за участі представника позивача адвоката Піщанського О.В., діючого на підставі довіреності від 22 березня 2021 року (а.с. 40, 41), з`ясовував питання щодо належної особи відповідача, проте позивач погодив правильність визначеної ним особи відповідача. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 15 липня 2021 року (а.с. 78-79), за клопотанням представника позивача до участі у справі залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - фізична особа - підприємець [PERSON] , як роботодавець винуватця ДТП. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2 ст. 51 ЦПК України). На підставі вимог ст. 51 ЦПК України, суд за відсутності умов, передбачених вказаною нормою за власної ініціативи не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Враховуючи той фактор, що позивачем пред"явлено позов до неналежного відповідача ( [PERSON] ), суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову у задоволенні такого позову. Позов, пред"явлений позивачем до неналежного відповідача, підлягає відмові у його задоволенні. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні заслуговують на увагу, оскільки засновані на ч. 1 ст. 1172 ЦК України, тому такі заперечення мають бути прийняті судом та покладені в основу рішення про відмову у задоволенні позову. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) покласти на позивача. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, ч.1 ст.1172 ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: dismissed