Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

22.11.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу DAEWOO LANOS д/н [NUMBER] , 1998 року випуску. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що з 16.10.1998 року по 26 січня 2012 року вони разом із відповідачем перебували у шлюбі, який було розірвано. Перебуваючи у шлюбі, подружжям за спільні кошти було придбано майно транспортний засіб DAEWOO LANOS д/н [NUMBER] , 1998 року випуску і оформлено на ім`я відповідача. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.07.2013 року №266/1873/13-ц визнано право власності на зазначений автомобіль по Ѕ частки за кожним із сторін. Автомобіль після розлучення залишився у відповідача. Позивачу стало відомо, що відповідач продав зазначений транспортний засіб. Про відчуження транспортного засобу відповідач не повідомив, згоди на таке відчуження позивач не надавала, коштів за це майно не отримувала. Оскільки транспортний засіб є спільним майном подружжя, належав їм в рівних часках, проте відповідач розпорядився цим майном без згоди позивача, позивач вважає, що має право на стягнення зі [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частки вказаного транспортного засобу. Згідно звіту про оцінку майна середня ринкова вартість вказаного транспортного засобу складає 56800,00 гривень. У грошовому виразі частка позивача у вказаному транспортному засобі складає 28400 гривень. Позивач в межах обсягу своїх цивільних прав визначив саме такий спосіб захисту свого порушеного права шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу. З урахуванням статей 60, 61, 69, 71 Сімейного кодексу України позивач просить стягнути зі [PERSON] на її користь 28400 гривень грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля DAEWOO LANOS д/н [NUMBER] , 1998 року випуску, судові витрати у справі покласти на відповідача. Ухвалу суду від 20.12.2021р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с.25) У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача Косенко С.С., через якого позивач приймала участь у розгляді справи в судове засідання не з`явився, але ним подано заяві зазначено про розгляд справи у його відсутності, задоволення позову, крім того представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився двічі без поважних причин, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином замовною кореспонденцією, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Приймаючи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про таке. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Як передбаченоч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ст.70 СК України у разі розподілу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області №266/1873/13-ц від 19.07.2013 року визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на Ѕ частку автомобіля ДЕУ-Ланос державний номерний знак [NUMBER] за кожним. Цим рішенням встановлено, що зазначений автомобіль придбаний в жовтні 1998 р. подружжям [PERSON] , та який оформлений на ім`я відповідача. Рішення набрало законної сили 30.07.2013 р. (а.с.8-9). Отже у 2013 р. між подружжям [PERSON] розподілено спірний автомобіль, та визнано право власності по Ѕ часки за кожним. Таким чином, автомобіль є спільною частковою власністю сторін, часка кожного становить 1/2 . Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях316,317,319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частинах майном, яке становить єдине ціле. Відповідно до інформації регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Донецькій області (філія ГСЦ МВС) від 29.09.2021 року № 31/5-48-аз вказаний автомобіль був перереєстрований на підставі довідки рахунку ААЕ 211053 від 09.07.2015 виданої ТОВ «Азов-авто-трейд» (а.с.10). Отже, незважаючи на те, що учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, відповідач самостійно у липні 2015 р. без згоди позивача розпорядився належним йому та позивачу в рівних часках автомобілем в цілому на свій розсуд. Відповідно до звіту про оцінку майна автомобіля DAEWOO LANOS зробленого ФОП [PERSON] - ринкова вартість автомобілю DAEWOO LANOS, 1998 року випуску, р/н [NUMBER] становить 56800 гривень (а.с. 11-18). Відповідачем не надано доказів на спростування вартості автомобіля визначеного у вищезазначеному звіті, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що вартість автомобіля становить 56800 грн., виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, відповідно вартість Ѕ часки автомобіля становить 28400 грн. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Таким чином, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що відповідач порушив майнові права позивача на належну їй частину у праві спільної сумісної власності на автомобіль, відчужив це майно без її згоди та використав кошти на власні потреби, у зв`язку із чим позов є таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved