Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Ліпкевич І.В., 13 грудня 2021 року звернувся з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Фінансів», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору зі сторони відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що 02 квітня 2016 року [PERSON] подано до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заяви на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». Водночас зазначає, що 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем видано виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №205256 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форвард Фінанс» якому ТОВ «Центр Фінансового лізингу» відступлено право вимоги за договором факторингу №02-06/21 від 28 січня 2021 року, якому ТОВ «Вердикт Капітал» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №28/01/21 від 28 січня 2021 року, якому ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №29/01/19/2 від 29 січня 2019 року якому АТ «Альфа - Банк» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №2019-1АБ/Веста від 28 січня 2019 року за кредитним договором №592048631 від 02 квітня 2016 року укладеного між АТ «Альфа - Банк» та [PERSON] заборгованість в розмірі 8131,68 гривень. Також, вказує, що ТОВ «Форвард Фінанс» не має права на стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки 02 січня 2020 року сплив три річний строк позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором, а також наявний спір щодо розрахунку заборгованості. Враховуючи вищенаведене, позивач просить виконавчий напис від 22 червня 2021 року №205256, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, таким, що не підлягає виконанню, а також судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представником відповідача, 29 грудня 2021 року подано відзив на позовну заяву позивача, в якому він зазначив, що позов не визнає. Вказує, що спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом у повній відповідності вимогам закону та за наявності у нього правових передумов для цього. У свою чергу, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості, а тому такі встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих нам доказів. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просив відмовити. Одночасно з цим, стороною відповідача було подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Вважає, що розмір витрат, які позивач поніс на послуги з професійної правничої допомоги адвоката при зверненні до суду з даним позовом є завищений, не надано будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи зазначене просить відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача, в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, поважність причин неявки не повідомляли. Треті особи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Заяв, клопотань та пояснень на адресу суду не надходило. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис №205256, яким стягнуто з позивача на користь ТзОВ «Форвард Фінансів» заборгованість за кредитним договором №592048631 від 02 квітня 2016 року, укладеного між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] , за період з 02 квітня 2016 року по 07 червня 2021 року, в розмірі 8131,68 гривень, що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 61,82 гривню, заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами і комісією - 7569,86 гривень, за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат». (а.с.12). Приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою Сергієм Степановичем, 08 грудня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, на підставі виконавчого напису №205256 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 22 червня 2021 року. (а.с.17). За приписами ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Положення ст.50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, існування заборгованості за кредитним договором оспорюється позивачем та матеріали справи не містять достовірних та беззаперечних доказів безспірності заборгованості. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення позову в частині визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича №205256 від 22 червня 2021 року, про стягнення з [PERSON] в користь ТзОВ «Форвард Фінансів» заборгованість за кредитним договором №592048631 від 02 квітня 2016 року, укладеного між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] , за період з 02 квітня 2016 року по 07 червня 2021 року, в розмірі 8131,68 гривень, що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 61,82 гривню, заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами і комісією - 7569,86 гривень, за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат», таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень, суд приходить наступного. Згідно з пунктом першим частини другої статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи вони сплачені стороною, чи лише підлягають оплаті, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Від представника відповідача, відповідно до вимог частини шостої статті 137 ЦПК України, 29 грудня 2021 року, надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, обґрунтоване тим, що дана справа є не складною, а тому витрати на правову допомогу є завищеними, крім того представником відповідача не надано суду доказів, які б підтверджували факт понесення витрат. З огляду на зазначене просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. На підтвердження витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги б/н від 10 грудня 2021 року, яким визначено умови надання правничої допомоги та порядок оплати послуг адвоката. Додаток 1 до договору про надання правової допомоги б/н від 10 грудня 2021 року, укладеною 22 вересня 2020 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Ліпкевичем І.В., Акт приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги б/н від 10 грудня 2021 року, згідно якого адвокатом надані послуги на суму 4000 грн. (а.с. 89-93). Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахуванням критеріїв співмірності, складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, пропорційності задоволених вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, а саме 908,00 гривень судового збору за подання позовної заяви та 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору, понесеного у зв`язку зі зверненням до суду із заявою про забезпечення позову.

Outcome: partial