Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона з 16 вересня 2000 року по 23 листопада 2019 року перебувала у шлюбі із [PERSON] . За час шлюбу ними була придбана за спільні кошти квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після розлучення ними не було досягнуто згоди щодо поділу спільно набутого майна за час шлюбу. Враховуючи викладене, позивачка просить визнати майно, набуте за час шлюбу, а саме квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю. Поділити майно, спільно набуте сторонами за час шлюбу, визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Залишити у власності [PERSON] Ѕ частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явився, надіслав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбу з 16 вересня 2000 по 23 листопада 2019 року, що підтверджується рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2019 року (а.с.7-8). Під час подружнього життя, 27 липня 2006 року, сторони придбали квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , але договір купівлі-продажу оформлено на відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованим в реєстрі за №2802 (а.с. 9). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказана квартира зареєстрована за [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за час шлюбу вони придбали квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Факт перебування вказаного нерухомого майна - квартири у спільній сумісній власності сторонами не оспорюється. Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі спільної сумісної власності подружжя, якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, суд приходить до висновку, що спірна квартира належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу саме в порядку поділу сумісної власності подружжя. Враховуючи надані сторонами докази, суд при ухваленні рішення виходить з того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними та не вбачає підстав для відступлення від рівності часток подружжя. З огляду на викладене позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1007грн.

Outcome: approved