Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

21 вересня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що працював у Приватному акціонерному товаристві «Івано-Франківський арматурний завод». Починаючи з 01 грудня 2020 року і по 31 липня 2021, відповідач нараховував, однак не виплачував заробітну плату. 01 вересня 2021 року позивач звільнився з роботи в зв`язку з виходом на пенсію. При звільненні з позивачем не було проведено розрахунку і належні розрахункові кошти не виплачено. Згідно до довідки про доходи без номеру від 25.08.2021 заборгованість відповідача по заробітній платі за період з 01 грудня 2020 року по липень 2021 року складає 55532,27 грн., 4976,51 грн. за серпень 2021 року, 226,13 грн. за один день вересня 2021 року та також позивач вказує, що йому згідно до наказу №31-ос від 01.09.2021 передбачена виплата компенсації за невикористану відпустку тривалістю 77 календарних днів в сумі 17648,37 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 78383,28 грн. Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був щоразу повідомлений належним чином. Правом відзиву на позов відповідач не скористався і такий не надходив, жодних інших заперечень проти розгляду справи до суду також не надходило. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подав, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до записів трудової книжки [PERSON] , остання звільнена з роботи за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (а.с.8-10). Згідно до Довідки про доходи [PERSON] без номеру від 25.08.2021 заборгованість Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» по заробітній платі за період з 01 грудня 2020 року по 31 липня 2021 року складає 55532,27 грн. (з урахуванням утриманих податків) (а.с. 11). Також позивач зазначає, а відповідач не спростовує жодним чином, що позивачу до сплати також належить сума 4976,51 грн. за серпень 2021 року, 226,13 грн. за один вересня 2021 року, також згідно до наказу №31-ос від 01.09.2021 передбачена виплата компенсації за невикористану відпустку тривалістю 77 календарних днів в сумі 17648,37 грн. У відповідності з положеннями частини другої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною четвертоюстатті 43 Конституції Українипередбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частина сьома статті 43 Конституції України). За вимогами частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За приписамистатті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першоїстатті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Стаття 115 Кодексу законів про працю України та стаття 24 Закону України «Про оплату праці» передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Судом встановлено, що у період, за який позивач просить стягнути заробітну плату, позивач виконував свої трудові обов`язки, проте заробітну плату не отримував. Як вказує позивач у позовній заяві, відповідач має заборгованість з заробітної плати за період з 01 грудня 2020 року по липень 2021 року складає 55532,27 грн., 4976,51 грн. за серпень 2021 року, 226,13 грн. за один день вересня 2021 року та також позивач вказує, що йому згідно до наказу №31-ос від 01.09.2021 передбачена виплата компенсації за невикористану відпустку тривалістю 77 календарних днів в сумі 17648,37 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 78383,28 грн. Причини невиплати заробітної плати позивачу представник відповідача суду не пояснив, відзиву на позовну заяву не надав, заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку, як і спростування доводів позивача не представив. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання своїх обов`язків перед працівником з виплати заробітної плати відповідачем не надано доказів виплати спірної заробітної плати позивача за період роботи з грудня 2020 року по день звільнення. Причиною невиплати заробітної плати є, як зазначає позивач, те, що у серпні місяці 2021 року керівництво та бухгалтер просто зникли, на зв`язок не виходять, роботу підприємства не забезпечили, видавати довідку про заборгованість заробітної плати працівнику немає кому через відсутність керівництва та бухгалтера на робочому місці. Водночас, згідно статті 80 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Частинами першою-другою статті 96 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Згідно представлених суду даних інформації про припинення діяльності відповідача Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод», його ліквідацію, банкрутство чи інші будь-які додаткові відомості відсутні. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести перед судом розмір заробітної плати, що встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). У той же час позивач представив довідку про заборгованість нарахованої, проте не виплаченої йому заробітної плати, а відповідач, у свою чергу, не довів перед судом про належну виплату такої чи неправильність її розміру, а на неодноразовий виклик до суду його представник не з`являється. Право на звернення до суду передбаченестаттею 233 Кодексу законів про працю України, а саме у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей21,94,233 Кодексу законів про працю України Українидає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин з урахуванням положень статей77,81 Цивільного процесуального кодексу України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець, у свою чергу, має спростувати факт порушення прав працівника, в тому числі щодо невиплати заробітної плати. Належних та допустимих доказів, які б спростовували обставину невиплати позивачу суми заборгованості по заробітній платі суду не надано, суд бере до уваги суми доходу позивача згідно проведених стороною позивача розрахунків. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. У ході судового розгляду не здобуто відомостей про виплату позивачеві відповідачем заборгованості по заробітній платі за вказаний вище період, як і не встановлено про наявність вини (умислу) позивача у невиконанні трудових обов`язків на підприємстві, що згідно зі статтями 47, 115-116 Кодексу законів про працю України є підставою для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку. Одним із загальних засад цивільного законодавства, закріплених пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, є справедливість, добросовісність та розумність. На думку суду, відсутність у позивача можливості щодо подання інформації про заробітню плату в розмірі 4976,51 грн. за серпень 2021 року, 226,13 грн. за один день вересня 2021 року та згідно до наказу №31-ос від 01.09.2021 нарахування компенсації за невикористану відпустку тривалістю 77 календарних днів в сумі 17648,37 грн. сама по собі у взаємозв`язку з іншими обставинами цієї справи не може тлумачитися на шкоду працівнику та бути підставою обмеження права на отримання заробітної плати і відповідної компенсації, яка є джерелом існування позивача. Невиплата заробітної плати є посяганням на право на саме життя (правова позиція Конституційного Суду України, викладена в його Рішенні від 29 січня 2008 року №2-рп/2008, за якою право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абз. 2 пп. 6.1.1 пп. 6.1 п. 6 мотивувальної частини). Відтак для визначення заборгованості по заробітній платі суд бере надані позивачем відомості. Загальна заборгованість по заробітній платі за період з 01 грудня 2020 року по липень 2021 року складає 55532,27 грн., 4976,51 грн. за серпень 2021 року, 226,13 грн. за один день вересня 2021 року, за таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 60734,91 грн. яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати і які суд вважає обґрунтованою вимогою та такою, що підлягає задоволенню. Крім того, згідно до наказу №31-ос від 01.09.2021 передбачена виплата компенсації за невикористану відпустку тривалістю 77 календарних днів в сумі 17648,37 позивачу при звільненні з роботи. Частина перша статті 83 Кодексу законів про працю України зазначає, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку за 77 днів у розмірі 17648,37 грн. У відповідностіз вимогамичастини першоїстатті 117Кодексу законівпро працюУкраїни, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При розрахунку середнього заробіткуза весь час затримки по день фактичного розрахунку суд керується пунктом 21постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КабінетуМіністрів Українивід 08лютого 1995року №100 (з наступними змінами і доповненнями). Середній заробіток працівника визначається, відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з пунктом 5 Порядку, основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Суд бере до уваги суми доходу позивача та погоджується із визначеним середньоденним розміром заробітної плати, яка становить 231,47 грн, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 вересня 2021 року по 21 вересня 2021 року у загальному розмірі 3240,58 грн, виходячи з наступного розрахунку: 231,47 грн х 14 робочих днів. Отже, загалом на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі за період з 01 грудня 2020 року по липень 2021 року складає 55532,27 грн., 4976,51 грн. за серпень 2021 року, 226,13 грн. за один день вересня 2021 року та також гідно до наказу №31-ос від 01.09.2021 компенсації за невикористану відпустку тривалістю 77 календарних днів в сумі 17648,37 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 вересня 2021 року по 21 вересня 2021 року у загальному розмірі 3240,58 грн, а всього 81623,86 грн. без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу Українивбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заборгованості по заробітній платі. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 908,00 грн з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного, відповідно до статті 43 Конституції України, статей 21, 44, 94, 115-117, 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 2, 15, 24, 34 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved