Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся з позовом, згідно якого просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 26 травня 2021 року на праві приватної власності володіє домоволодінням за адресою: [ADDRESS] , також в будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі домівкою не цікавиться. На момент придбання будинку колишнім власником [PERSON] , відповідач вже був прописаний у житловому будинку, згідно даних зазначених у домовій книзі. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію, на [PERSON] нараховуються комунальні послуги. У зв`язку із цим позивач змушений звернутися з вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених прав. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду від нього надійшла заява, згідно якої він просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до частини 11 статті 128 ЦПК України - шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті Артемівського міськрайонного суду Донецької області: http://arm.dn.court.gov.ua та і у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку) відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від нього на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 26.05.2021 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS] , на земельній ділянці комунальної власності площею 0,081 га. в межах згідно з планом, кадастровий номер 1410300000:00:011:0479, цільове призначення земельної ділянки: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право власності на цей будинок позивач зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом від 26.05.2021 року № 258329435 (а.с.6-10). Відповідно до акту від 10.06.2021 року, складеного головою комітету мікрорайону «Бахмут східний» О.Панченко, в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що за адресою: [ADDRESS] прописаний [PERSON] , але за вказаною адресою фактично не проживає з дня реєстрації, а саме з 06.06.2008 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб виданої головою комітету мікрорайону «Бахмут-Східний» Панченко О. № 1122, за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , але не проживає з 2008 року (а.с.12). Також факт реєстрації відповідача в будинку [ADDRESS] підтверджується домовою книгою (а.с.13-17). Відповідно до довідки Бахмутської міської ради від 29.10.2021 року № 6652 станом на 29.10.2021 року за даними реєстру Бахмутської міської територіальної громади, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Як вбачається з листа начальника Бахмутського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (від 25.11.2021 року № 18477/401/01-2021) згідно обліків Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] , [INFO] , з приводу чинення перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення його до будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] не звертався. Як вбачається з листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» Мельникової С.Л. від 22.11.2021 року № 7797, [PERSON] , [INFO] , з 23.09.2020 року по 23.09.2021 року у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м. Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не значиться, медична документація в реєстратурі відсутня, за даними архіву медична документація відсутня, на психоневрологічному обліку не перебуває. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку, ним не користується, витрати, пов`язані з оплатою будинку та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved