Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Кочмарьову Т.С., звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказує, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Уманець Н.О. відкрито виконавче провадження № 66979707 від 29 вересня 2021 року з примусового виконання виконавчого напису, посвідченого 07 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою О.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 86373, 39 євро. Вважає, що вчинений виконавчий напис з порушенням вимог законодавства, а тому не підлягає виконанню. Зокрема, заборгованість не є безспірною, питання стягнення заборгованості вирішувалося в судовому порядку, в примусовому порядку реалізовано садовий будинок та земельну ділянку, що належала поручителю по кредиту; сплив терміну позовної давності для стягнення суми заборгованості та штрафних санкцій; відсутність належного сповіщення боржника про звернення для вчинення виконавчого напису нотаріуса. Просить суд задовольнити позовні вимоги та вирішити питання розподілу судових витрат. Одночасно з поданням позову представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд зупинити стягнення у виконавчому провадженні ВП 66979707 від 29 вересня 2021 року на підставі виконавчого напису, посвідченого 07 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. № 5919 від 07 вересня 2021 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2021 року справу передано для розгляду за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва. 29 листопада 2021 року справа надійшла до Оболонського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 листопада 2021 року справу передану на розгляд головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 11 січня 2022 року. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення оскаржуваного виконавчого напису. 29 грудня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ТОВ «Кредитні ініціативи» - адвокат Стеценко М.В., заперечує проти задоволення позову посилаючись на те, що доводи позивача викладені в позовній заяві є необґрунтованими та такими, що порушують законні права та інтереси ТОВ «Кредитні ініціативи», виходячи з наступного. 18 вересня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено кредитний Договір № КС-160/07. Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Однак позивач свої зобов`язання за кредитним Договором належним чином не виконує, в результаті чого ТОВ «Кредитні ініціативи», як правонаступник, на підставі ст. 262 ЦК України, ст. ст. 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/ та пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 2 червня 1999 року № 1172 звернулося до приватного нотаріуса Сазонової О.М. для вчинення виконавчого напису. Твердження позивача про необхідність отримання письмової вимоги є надуманим та не відповідає обставинам справи, оскільки у правовідносинах між кредитором та [PERSON] ТОВ «Кредитні ініціативи» не є іпотекодержателем, а позичальник не є іпотекодавцем, а правовідносини виникли на підставі кредитного договору. Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом на кредитному договорі не передбачає такої умови як надсилання стягувачем письмової вимоги про усунення порушення позичальнику, тому не мали обов`язку надсилати боржнику письмової вимог про усунення порушення. Окрім того, банком були надані усі необхідні документи, згідно з Переліком документів затверджених Кабінетом Міністрів України, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи, які підтверджують заборгованість. У відзиві також представник відповідача посилається на те, що сплив строку позовної давності не призводить до спливу строку звернення для вчинення виконавчого напису нотаріуса. Станом на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису зобов`язання з кредитним договором не були належним чином виконані, а отже не припинені. Отже, ТОВ «Кредитні ініціативи» та приватним нотаріусом дотримано вимог чинного законодавства щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса та відповідно відсутні підстави для задоволення позову. Разом з тим, у відзиві представник відповідача заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу, оскільки витрати документально не підтверджені та є завищеними. Пунктом 2 частиною другою статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. 11 січня 2022 року представник позивача - адвокат Кочмарьова Т.С. надала заяву про збільшення позовних вимог в частині повернення безпідставно отриманих коштів, в якій посилаючись на ст. 1212, 1215 ЦК України, просить стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» безпідставно отримані кошти в розмірі 121471,63 грн. 24 січня 2022 року представник ТОВ «Кредитні ініціативи» - адвокат Стеценко М.В. на електронну адресу суду надіслав заперечення на заяву про збільшення позовних вимог в частині повернення безпідставно отриманих коштів, в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 27 січня 2022 року на адресу суду надійшли витребувані судом матеріали нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису від 07 вересня 2021 року за № 5919. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в редакції їх збільшення та просила задовольнити з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазанова О.М. в судове засідання не з`явилася. 27 січня 2022 року надіслала на адресу суду лист, в якому просить розгляд справи здійснювати без її участі, у зв`язку з великим навантаженням. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 вересня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № КС - 160/07, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 40000,00 грн., зі сплатою 10,8 % річних. Кредит надано шляхом видачі готівки з позичкового рахунку № [NUMBER] , відкритого в філії «Ленінградське відділення Промінвестбанку в м. Києві». В подальшому ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи». Згідно виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 5919, вчиненого 07 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу звернуто стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», яке є правонаступником ПАТ «Промислово-Інвестиційний Банк», на підставі Договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, заборгованості за Кредитним договором № КС-160/07 від 18 вересня 2007 року у розмірі 86373,39 євро. На підставі заяви стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи», 29 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Уманець Н.О. відкрито виконавче провадження ВП № 66979707 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 5919 від 07 вересня 2021 року. Між сторонами виник спір стосовно дотримання вимог діючого законодавства при вчиненні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. виконавчого напису № 5919 від 07 вересня 2021 року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису- надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19), який відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, окрім перевірки додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, суд повинен перевірити доводи боржника й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 (№ 754/9711/14-ц). Судом досліджено виконавчий лист Святошинського районного суду м. Києва № 2-2958/2011, виданий на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва по цивільній справі за позовом ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, щодо солідарного стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованісті за кредитним договором у розмірі 501 887,90 грн., судовий збір у розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн. Всього: 503 707, 90 грн. На підставі виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом м. Києва 19 червня 2018 року приватним виконавцем Говоровим П.В. відкрито виконавче провадження ВП № 56638314. У виконавчому провадженні ВП № 56638314 відповідно до Протоколу № 356647 проведення електронних торгів, 07 вересня 2018 року будинок та земельну ділянку, яка належала [PERSON] було продано за 200000,00 грн. Суд погоджується із твердженням позивача, що заборгованість визначена у виконавчому написі не є безспірною, оскільки стягнення заборгованості з [PERSON] вирішувалося в судовому порядку та є рішення Святошинського районного суду м. Києва по справі № 2-2958/2011 року, на підставі якого приватним виконавцем Говоровим П.В. 19 червня 2018 року відкрито виконавче провадження за заявою стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи». Судом досліджено, що документи на підставі яких нотаріусом здійснений виконавчий напис, які не містять відомостей про отримання [PERSON] повідомлення про порушення основного зобов`язання за вих. № L31AB-20210302-531 від 02 березня 2021 року. Такі відомості відсутні в нотаріальній справі, а відтак, і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, зазначене свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення боржника. З огляду на зазначене, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, та порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на підставі чого, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Щодо заявлених вимог [PERSON] про повернення безпідставно отриманих коштів суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення даної статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала». Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.» Згідно із постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20: "Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Як вбачається з виписки за картковим рахунком [PERSON] за період з 01 вересня 2021 року по 13 грудня 2021 року, на виконання вимоги приватного виконавця АТ «Укрсиббанк» 22 листопада 2021 року здійснив списання коштів з банківських рахунків [PERSON] в розмірі 121 471,63 грн. Проте, як вбачається з відповіді на адвокатський запит приватного виконавця Уманець Н.О. № 4 від 10 січня 2022 року, 24 листопада 2021 приватним виконавцем перераховано 109 900,87 грн. на користь стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення боргу та 400,00 грн. на користь стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи» як повернення авансового внеску, що разом становить 110 300,87 грн. Суд, не може погодитися з твердженням представника позивача про повернення грошових коштів у розмірі 121317,28 грн., оскільки на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» перераховані кошти у розмірі 110300,87 грн. Решта грошових коштів в сумі 10990,07 грн. та 243,91 грн. стягнута на користь приватного виконавця Уманець Н.О., як основна винагорода та витрати виконавчого провадження, тому стягненню зі стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи» не підлягає. Таким чином, оскільки судом встановлено, що виконавчий напис нотаріуса був вчинений без правових на те підстав, суд вважає, що набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису, є абсолютно безпідставним як на час набуття, так і на моменту розгляду справи, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 110300,87 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн., судовий збір за подання заяви про збільшення позовних вимог у розмірі 1214,72 грн., що разом становить 2360,00 грн., які підлягають стягненню на його користь з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17, яка на підставі положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України має ураховуватися судом при застосуванні відповідних норм. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України). На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано Договір про надання правової допомоги № 29/09-21 від 29 вересня 2021 року, Додаткову угоду № 1 до Договору № 29/09-21 від 29 вересня 2021 року про надання правової допомоги, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу за Додатковою угодою № 1 від 29 вересня 2021 року до Договору № 29/09-21 від 29 вересня 2021 року по справі № 760/26952/21 та квитанцію № 04/10 від 04 жовтня 2021 року на суму 30 000,00 грн. Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених вимогами процесуального законодавства. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат(установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Враховуючи категорію справи, а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність,

Outcome: partial