Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, з метою отримання банківських послуг, звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку № б/н від 11.06.2010. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання заяви-анкети, що підтверджується підписом у заяві-анкеті. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відтак відповідач був повністю проінформований про умови кредитування. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, надано кредитну картку та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 2000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, у той же час, відповідач взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного надання грошових коштів для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями не виконав. З урахуванням викладеного, представник позивача просив стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг станом на 30.09.2021 у розмірі 21791,56 грн, з яких: 1953,45 грн - заборгованість за тілом кредиту, 19678,11 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 160,00 грн пеня. Крім того, просив стягнути судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив такі задоволити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, судом постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Згідно з ч. 3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про таке. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 11.06.2010 відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач погодився з тим, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Крім того, підтвердив, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення, згоден із його умовами, зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитись з їх змінами на сайті банку. З довідки АТ КБ «ПриватБанк» видно, що між банком та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, за яким останньому було надано кредитну картку. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] (договір б/н), старт карткового рахунку розпочато 19.06.2012; встановлення кредитного ліміту 19.06.2012; 21.06.2012 збільшення кредитного ліміту 2000,00 грн; 11.11.2019 зменшення кредитного ліміту - 2000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», окрім вищевказаної анкети-заяви надано Умови та правила надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду»), із зазначенням, що повна версія Умов та Правил надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи розміщені на сайті банку https://privatbank.ua. У той же час, суд звертає увагу на те, що зазначені документи не підписані відповідачем. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.06.2010 станом на 30.09.2021, така утворилась у розмірі 21791,56 грн, з яких 1953,45 грн заборгованість за тілом кредита, 19678,11 грн заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість по пені 160 грн. Представник позивача, з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З даного приводу слід зазначити таке. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа №\~342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Суд враховує також позицію Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №\~342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Наданий до позовної заяви Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» не свідчить про обізнаність відповідача саме про такі Умови та Правила, так як у них не міститься відповідний підпис відповідача. Крім цього, за змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві від 11.06.2010, яка підписана відповідачем, процентна ставка за користування кредитом не зазначена, також відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Отже, суд дійшов переконання, що у задоволенні позову про стягнення з відповідача 19678,11 грн (заборгованості за відсотками) і 160,00 грн (заборгованості за пенею) слід відмовити, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині, через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження №14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 11.06.2010 в розмірі 1953,45 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved