Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Заявники звернулись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування своїх вимог посилаються на наступні обставини. Її, [PERSON] , родове прізвище [PERSON] . Її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Оскільки вона народилась за часів [PERSON] , свідоцтво про її [PERSON] було оформлено на російській мові. 24.10.1998 року вона уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації якого їй було присвоєне прізвище [PERSON] . 19.07.2011 року шлюб між ними розірваний. Після розірвання шлюбу з [PERSON] вона прізвище не змінювала. 25.06.2013 року вона уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації якого їй було присвоєне прізвище [PERSON] . Йому, [PERSON] , належить 1/3 частика вказаної квартири, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.1993 року, виданого комітетом комунальної власності м.Нікополя. Їй, [PERSON] , належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.1993 року, виданого комітетом комунальної власності м.Нікополя, та 1/3 частина цієї ж квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.11.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Л.П.Ткачовою. Їх право на зазначене нерухоме майно зареєстроване у Нікопольському МБТІ, як того вимагало чинне на момент виникнення права власності законодавство. Вони разом постійно проживають в належній їм квартирі, оплачують комунальні платежі за користування природним газом, водою та каналізацією, світлом, вивіз сміття. На її, [PERSON] , ім`я відкриті всі особисті рахунки. Оплату комунальних платежів вони обоє здійснюють як на ім`я [PERSON] та [PERSON] . На підставі правовстановлюючих документів на квартиру, у 2007 році був виготовлений Нікопольським міжміським бюро технічної інвентаризації та виданий технічний паспорт на належне їм майно. Зараз вони хотіли продати належну їм квартиру, але під час звернення до нотаріуса з приводу оформлення документів, виявилось, що в документах про права власності на квартиру невірно зазначені їх прізвища: замість « [PERSON] », вказано « [PERSON] ». Виправити невідповідність в правовстановлюючому документі на нерухоме майно вони не можуть. З цих підстав не можуть і розпоряджатись належним їм майном за власним розсудом. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У даному випадку, наявні розбіжності у написанні їх прізвища в правовстановлюючому документі та в паспорті й інших документах. Ніякого спору щодо належного їм майна між ними немає. Тому їх заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Таким чином, у них немає іншого виходу, крім звернення до суду з цією заявою, у зв`язку з чим вимушені звернутися з цією заявою до суду. Заявники і представник заінтересованої особи в судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд справи за своєї відсутності. Заявники вимоги заяви підтримали, представник заінтересованої особи проти задоволення заявлених вимог не заперечувала (а.с.37-38, 40). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч.1 ст.293\~ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст.315\~ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду №\~5\~«Про судову\~практику в справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~від 31.03.1995\~року зі змінами, можуть встановлюватися факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Як встановлено в судовому засіданні, родове прізвище заявниці - Плющій. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Оскільки заявниця народилась за часів [PERSON] , свідоцтво про її [PERSON] було оформлено на російській мові. 24.10.1998 року заявниця уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації якого їй було присвоєне прізвище [PERSON] (а.с.13). 19.07.2011 року шлюб між подружжям було розірвано. Після розірвання шлюбу з [PERSON] заявниця прізвище не змінювала (а.с.14). 25.06.2013 року завявниця уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації якого їй було присвоєне прізвище [PERSON] (а.с.15). Заявнику по справі, належить 1/3 частина вказаної квартири, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.1993 року, виданого комітетом комунальної власності м.Нікополя. Заявниці належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.1993 року, виданого комітетом комунальної власності м.Нікополя, та 1/3 частина цієї ж квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.11.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Л.П.Ткачовою (а.с.4-10). Їх право на зазначене нерухоме майно зареєстроване у Нікопольському МБТІ, як того вимагало чинне на момент виникнення права власності законодавство. Заявники разом постійно проживають в належній їм квартирі, оплачують комунальні платежі за користування природним газом, водою та каналізацією, світлом, вивіз сміття (а.с.28-33). На ім`я [PERSON] відкриті всі особисті рахунки. Оплату комунальних платежів заявники здійснюють як на ім`я [PERSON] , так і на [PERSON] . На підставі правовстановлюючих документів на квартиру, у 2007 році був виготовлений Нікопольським міжміським бюро технічної інвентаризації та виданий технічний паспорт на належне заявникам майно. Зараз заявники хотіли продати належну їм квартиру, але під час звернення до нотаріуса з приводу оформлення документів, виявилось, що в документах про права власності на квартиру невірно зазначені їх прізвища: замість « [PERSON] », вказано « [PERSON] ». Виправити невідповідність в правовстановлюючому документі на нерухоме майно заявники не можуть. З цих підстав не можуть і розпоряджатись належним їм майном за власним розсудом. В сторін по справі немає спору про право власності. За таких обставин суд вважає за можливе вимоги заявників задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved