Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що у відповідності до договору купівлі-продажу №2862 від 29.09.2009, який посвідчений державним нотаріусом Дзержинської нотаріальної контори Рижковим О.О. свідоцтва про право власності від 27.01.2005, вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житлі разом з нею також зареєстровані [PERSON] (донька позивача), [PERSON] (онук позивача), [PERSON] (донька позивача), [PERSON] (донька позивача). Однак, фактично у вказаній квартирі вони не проживають з серпня 2014 року, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі немає, на теперішній час перебувають у Російській Федерації. Їй самостійно приходиться нести витрати по утриманню квартири, доглядати її, здійснювати поточні ремонти та в силу своїх можливостей оплачувати комунальні послуги. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила що наполягає на задоволенні вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не прибули з невідомих причин, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті Дзержинського міського суду Донецької області. Беручи до уваги, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв`язку з чим, постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] у відповідності до договору купівлі-продажу №2862 від 29.09.2009, який посвідчений державним нотаріусом Дзержинської нотаріальної контори Рижковим О.О., є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-18). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 29.09.2021, виданої Торецькою міською військово-цивільною адміністрацією Бахмутського району Донецької області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] (заявник), [PERSON] (мати), [PERSON] (донька), [PERSON] (онук), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька)(а.с. 20). Згідно акту №2358 про фактичне не проживання особи від 29.09.2021, складеного сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідченого начальником відділу реєстрації місця проживання Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з 30 серпня 2014 року фактично не проживають за вказаною адресою (а.с.19). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Враховуючи, що квартира за адресою: [ADDRESS] , є власністю позивача, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] , знайшли підтвердження обставини відсутності відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , без поважних причин понад один рік у вказаному житлі, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Також з відповідачів слід стягнути судовий збір за розгляд справи в розмірі 908,00 грн. на користь позивача, у розмірі 908,00 грн., з кожного по 227,00 грн. На підставі ст.ст. 319,321,391,405 ЦК України,

Outcome: approved