Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач знаходилася у трудових відносинах з ПАТ «АрселорМІттал Кривий Ріг» в період з 1989 по 2021 рік. За час роботи на даному підприємстві, а саме: 13 лютого 2021 року, позивач отримала травму на виробництві, яка обумовлена умовами в яких вона працювала, а саме: закритий перелом нижньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням. Відповідно до Довідки МСЕК серії 12 ААА №061010 позивачці первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності, у зв`язку з трудовим каліцтвом, в розмірі 40%, з 07.09.2021 до перегляду 01.10.2022, третя група інвалідності по каліцтву на підприємстві. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача 120000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Так, у відзиві,\~поданому в строки та за встановленими правилами, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено жодним доказом спричинення йому моральної шкоди. ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»\~звертає увагу суду на те, що будь - яких порушень законодавства про працю стосовно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням нещасного випадку, відповідач не вчиняв. Також відповідач зазначає, що розмір відшкодування не обґрунтовано. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. З письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач знаходилася у трудових відносинах з ПАТ «АрселорМІттал Кривий Ріг» в період з 1989 по 2021 рік (а.с. 8-13). 13 лютого 2021 року, позивач отримала травму на виробництві, яка обумовлена умовами в яких вона працювала, а саме: закритий перелом нижньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням. Травма відноситься до категорії тяжка, що підтверджується Актом форми Н-1/П (а.с. 23-35). Відповідно до Довідки МСЕК серії 12 ААА №061010 позивачці первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності, у зв`язку з трудовим каліцтвом, в розмірі 40%, з 07.09.2021 до перегляду 01.10.2022, третя група інвалідності по каліцтву на підприємстві відповідно до Довідки МСЕК серії 12 ААА №150540 (а.с.38,39). На користь [PERSON] за укладеними з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» договорами страхування AT «СК «Країна» здійснювалися страхові виплати: 2 247,50 грн. - страхова виплата, здійснена безпосередньо [PERSON] , за самостійну оплату медикаментів, виробів медичного призначення; 18 330,54 грн. оплата вартості медичних послуг, наданих [PERSON] медичними установами (а.с. 40-41). Згідно з ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З вказаних\~обставин вбачається,\~що позивачу\~була заподіяна\~моральна шкода,\~так як було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані. Так, нещасний випадок із позивачем стався під час виконання нею трудових обов`язків на робочому місці, що не заперечується стороною відповідача, окрім того позивачу встановлено ступінь втрати працездатності, котрий має місце станом на сьогоднішній день з моменту настання нещасного випадку, а отже не заслуговують на увагу доводи ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», викладені у відзиві, про те, що\~позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральних страждань. На підтвердження вказаного, позивачем додано по матеріалів позову виписки з медичних карт стаціонарного хворого, з яких встановлено, що позивач в період тривалого часу вимушений звертатися до медичних установ для реабілітації після отриманого ушкодження на виробництві. На думку суду не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що будь яких порушень законодавства про працю стосовно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням нещасного випадку, відповідач не вчиняв, оскільки вони не знімають з відповідача обов`язку виконувати вимоги ч. 2 ст.\~153 КЗпП України\~та ст.\~13\~Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання. Доводи відповідача у відзиві про те, що правовідносини, що існували між сторонами ґрунтувались на підставі трудового договору, а отже до таких правовідносин не може застосовуватись такий спосіб захисту як компенсація моральної шкоди, суд не бере до уваги, з огляду на наступне. Встановлене\~Конституцією України\~та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. У пункті 49 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що їй були спричинені моральні страждання, отримання трудового каліцтва, безумовно, змінила її нормальний життєвий ритм. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги здійснення страхових виплат, вважає можливим стягнути на її користь 100 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141\~ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. \~Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь держави . На підставі викладеного,

Outcome: partial