Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представник позивачки [PERSON] адвокат Мундяк М.М. подав до суду позовну заяву та, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «OPEL ASTRA», 2011 року випуску, сірого кольору, н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , в розмірі 74721 (сімдесят чотири тисячі сімсот двадцять одну) гривню 14 копійок, поклавши судові витрати на відповідача. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки покликався на те, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбу, який розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.02.2020 у цивільній справі № 456/4950/19. За час шлюбу сторонами було прибрано автомобіль марки «OPEL ASTRA», 2011 року випуску, сірого кольору, н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , який було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . З відповіді територіального сервісного центру МВС № 4645 встановлено, що транспортний засіб марки «OPEL ASTRA», 2011 року випуску, сірого кольору, н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , що належав відповідачу, 13.12.2019 був зареєстрований на нового власника за договором купівлі-продажу. Жодної згоди в сервісних центрах щодо відчуження даного автомобіля [PERSON] не надавала. Згоди про поділ майна при розірванні шлюбу або компенсації коштів за частку в майні подружжя сторони не досягли, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. В поданих письмових поясненнях представник відповідача [PERSON] адвокат Іванус М.І. зазначив що між сторонами було досягнуто чіткої згоди щодо майна, набутого в шлюбі, зокрема й транспортного засобу. Сторони усно домовились що відповідач повинен компенсувати відповідачці половину вартості транспортного засобу. [PERSON] , усвідомлюючи, що не веде спільного побуту з позивачкою, залишив їй свою карту, на яку надходили грошові кошти у вигляді зарплати. За вищевказаний період відповідач сплатив позивачці 75000 гривень. Таке рішення сторонами було ухвалено у зв`язку з тим, що відповідач в зоні ООС перебуває на повному матеріальному забезпеченні держави, а відтак зможе за короткий час компенсувати частину вартості авто. Сумарно відповідач сплатив позивачці 81000 гривень, що слід врахувати як компенсацію за даний транспортний засіб. Послідовними і підтверджені сторонами є обставини, що не проживаючи спільно протягом більше як шість місяців і володіючи транспортним засобом, який придбаний за час шлюбу, позивачка 05.08.2019 приїхала до Маріуполя, де передала автомобіль, свідоцтво про реєстрацію та другий примірник ключа, що фактично є підтвердженням того, що позивачка погодилась з компенсацією вартості половини даного транспортного засобу. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.\~174\~ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін та процесуальні рішення, постановлені по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2020 року головуючим суддею визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 37/ Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.12.2020 відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначенням судового засідання на 20.01.2021. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 38/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.03.2021 судове засідання відкладено на 08.04.2021 та ухвалено таке проводити в режимі відеоконференції з Волноваським районним судом Донецької області /а.с. 58/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.04.2021 за клопотанням відповідача зупинено провадження у справі № 456/5335/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції /а.с. 95/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.07.2021 провадження у справі поновлено /а.с. 97/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.10.2021 призначено по даній справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено /а.с. 151/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.01.2022 провадження у справі поновлено /а.с. 173/. 09.02.2022 представником позивачки [PERSON] адвокатом Мундяком М.М. подано заяву про уточнення позовних вимог у зв`язку з отриманням висновку експерта № СЕ-19/114-21/20998-АВ від 28.12.2021 /а.с. 194-195/. Розгляд справи по суті відбувся за участі представника позивачки [PERSON] , її представника адвоката Мундяка М.М. та представника відповідача [PERSON] адвоката Івануса М.І. Узагальнення доводів сторін та інші процесуальні дії у справі. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Мундяк М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові та просили їх задовольнити. В судовому засіданні 09.08.2021 відповідач [PERSON] позов заперечив та пояснив суду, що спірний автомобіль позивачка передала йому сама, оскільки він виплатив їй половину вартості такого. Загальна сума виплати склала 93-97 тисяч гривень. В судовому засіданні під час розгляду справи про розірванні шлюбу [PERSON] зазначала, що майнового спору між ними не має, проти продажу автомобіля не заперечувала. Представник відповідача [PERSON] адвокат Іванус М.І. позов заперечив з підстав, наведених у письмових поясненнях до позову. Суд відповідно до вимог ч. 7 ст.\~81\~ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується копією рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.02.2020 у справі № 456/4950/19, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу з 15.07.2008, який розірвано згаданим рішенням 03.02.2020. Рішення набрало законної сили 05.03.2020 /а.с. 32-33/. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також судом встановлено, визнається і не заперечується сторонами, що за час шлюбу сторони придбали автомобіль марки «OPEL ASTRA», 2011 року випуску, сірого кольору, н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , який було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З відповіді Територіального сервісного центру МВС № 4645 від 12.11.2020 за № 31/134645-6аз судом встановлено, що транспортний засіб марки «OPEL ASTRA», н.з. [NUMBER] , що належав [PERSON] на праві власності 13.12.2019 був перереєстрований на нового власника за договором купівлі продажу № 4646/2019/1823328 від 13.12.2019, укладеним у територіальному сервісному центрі № 4646 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області (м. Червоноград) /а.с. 8, 103/. Відповідно до звіту про оцінку вартості колісного транспортного засобу «OPEL ASTRA», 2011 року випуску, сірого кольору, н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , складеного СПД [PERSON] , вартість спірного транспортного засобу складає 193687 грн. /а.с. 9-31/ Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/114-21/20998-АВ від 28.12.2021, наданого на виконання ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.10.2021 про призначення судової автотоварознавчої експертизи, ринкова вартість наданого на дослідження автомобіля марки «OPEL\~ASTRA»,\~2011\~року випуску,\~сірого кольору,\~н.з.\~ [NUMBER] ,\~номер кузова\~ [NUMBER] ,\~на момент\~проведення дослідження,\~тобто станом\~на 23.12.2021\~становить 149442,29\~грн,\~станом на\~01.12.2020\~ 136985,03\~грн. /а.с. 158-170/. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. За правилом статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до частини першої статті 70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Наведена правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 662/1069/17. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із частинами другою та третьою статті 372\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Верховний Суд зазначає, що поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина четверта статті 71 СК України). Верховний Суд також зазначає, що у процесі поділу майна суди можуть одночасно застосовувати не один спосіб, а їх поєднання. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. При поділі майна суд виходить із того, що діючий кодекс передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Надані позивачкою докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для поділу спільного майна подружжя. Так, судом беззаперечно встановлено, що майно, яке є предметом спору, а саме: транспортний засіб марки «OPEL ASTRA», 2011 року випуску, сірого кольору, н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя, перебував у користуванні відповідача [PERSON] та проданий ним 13.12.2019 за час перебування у шлюбі з позивачкою без згоди останньої, вказаний об`єкт рухомого майна є неподільним, а тому з відповідача доцільно стягнути на користь позивачки [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини цього транспортного засобу, яка складає 74721,14 грн. Слід зазначити, що будь-яких належних та допустимих доказів придбання спірного автомобіля відповідачем [PERSON] за його особисті кошти останнім не надано і таких судом не здобуто. Суд критично оцінює доводи відповідача та його представника адвоката Івануса М.І. про те, що між сторонами було досягнуто згоди щодо спірного транспортного засобу, оскільки відповідачем було сплачено понад 90000 гривень позивачці у вигляді компенсації його вартості, так як такі не підтвердженні належними та допустимими доказами. Долучені квитанції та виписки з рахунку не можуть бути доказом сплати коштів (компенсації) саме за частину спірного майна. Так, позивачка не заперечує, що позивач з травня 2019 року і до кінця 2019 року надавав грошові кошти, проте у вказаний період вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, спільно виховували дитину, на забезпечення морального, духовного та особистісного розвитку якої і витрачалися зазначені гроші. Вищезазначені доводи позивачки відповідачем та його представником не спростовані в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). А відтак інші доводи сторін не аналізуються та не спростовуються судом, оскільки на висновки суду про наявність підстав для задоволення позову не впливають. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Зважаючи на викладене, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо судових витрат. \~ \~ \~ \~ Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Так, відповідно до посвідчень серії [NUMBER] та серії [NUMBER] як позивачка [PERSON] , так і відповідач [PERSON] є учасниками бойових дій та відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору /а.с. 34, 180/. Відтак, враховуючи, що сторони звільнені від сплати судового збору, а тому витрати, пов`язані зі сплатою такого, слід віднести на рахунок держави. Враховуючи, що до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~сторони зробили\~заяву, що докази понесених ними інших судових витрат, пов`язаних з\~розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а тому розподіл таких при ухваленні судом даного рішення не здійснювався.

Outcome: approved