Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про зобов`язання зробити розрахунок і перерахунок допомоги по тимчасовій втраті працездатності із розрахунку 100 відсотків середньої заробітної плати та зобов`язання подати заяву-розрахунок до робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, яка мотивована тим, що він працював на ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» гірником з ремонту гірничих виробок 4 розряду. В період з 14.03.2019 по 28.03.2019, з 13.01.2020 по 24.01.2020, з 17.06.2020 по 30.06.2020, з 28.09.2021 по 21.10.2021, з 22.10.2020 по 06.11.2020, з 24.11.2020 по 04.12.2020, з 17.12.2020 по 21.12.2020, з 22.12.2020 по 31.12.2020 знаходився на лікуванні. У зв`язку з відсутністю шести місяців страхового стажу ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» здійснило розрахунок допомоги по тимчасовій втраті працездатності із розрахунку мінімальної заробітної плати на час настання страхового випадку, що обумовлено не перерахуванням до Покровської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області ЄСВ, але на його заробітну плату нараховувались і відраховувались всі необхідні податки. 13.07.2021 року він звернувся до відповідача з вимогою про перерахунок допомоги по тимчасовій непрацездатності та направлення заяви-розрахунку із розрахунку середньомісячного заробітку, проте відповідачем перерахування зроблено не було. Вважає, що дії відповідача є неправомірними і що у позивача виникло право на виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100 % середньої заробітної плати (доходу) без обмеження розміром мінімальної заробітної плати, оскільки відповідальність по несплаті страхових внесків покладається на страхувальника і позивач не повинен нести відповідальність за неналежне виконання ним своїх зобов`язань. На підставі викладеного просить суд зобов`язати Державне підприємство «Селидіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» зробити розрахунок і перерахунок допомоги по тимчасовій втраті працездатності із розрахунку 100 % середньої заробітної плати по листам непрацездатності: серії АДТ №951367, АДТ №924803, АДТ №924675, АДТ №924818, АДТ №952154, АДК №796270, АДТ №924404, АДТ №924874, АДТ №924906, АДЛ №025944 та зобов`язання подати заяву-розрахунок до робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з допомоги по тимчасовій втраті працездатності обрахованої із 100 % середньої заробітної плати. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12.11.2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до с удового засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав відзив, в якому зазначив, що у зв`язку з відсутністю за даними Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування шести місяців страхового стажу, тому відсутні підстави для здійснення розрахунку допомоги по тимчасовій втраті працездатності із розрахунку середньомісячної заробітної плати. Також зазначив, що станом на 07.09.2021 із розрахунку мінімальної заробітної плати розраховані листки непрацездатності серії АДТ №951367, АДТ №924675, АДТ №924803, АДТ №952154, АДТ №924818. Відповідно до ч.12 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального страхування» ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» нараховується та у повному обсязі сплачується ЄСВ. Проте у зв`язку із несвоєчасною сплатою ЄСВ у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» існує заборгованість із цього платежу (з урахуванням штрафних санкцій та пені), перераховані кошти фіскальним органом зараховуються в рахунок погашення фінансових санкцій у порядку календарної черговості без зміни напрямку сплати єдиного соціального внеску визначеного підприємством. На підставі зазначеного просить суд в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в судове засідання не з`явився, надав пояснення щодо позову [PERSON] , в яких зазначив, що відповідно до ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» рішення про призначення матеріального забезпечення приймається комісією із соціального страхування, що обирається на підприємстві. Також було зазначено, що у зв`язку з неповною сплатою ЄСВ та відсутністю страхового стажу у застрахованої особи ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» здійснив розрахунок допомоги за листками непрацездатності виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на час настання страхового випадку, яка з 01.01.2020 становила 4723 грн., а з 01.09.2020 становила 5000 грн. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до трудової книжки серії [NUMBER] від 24.05.1991 року, [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, де працював з 01.10.1996 по 20.01.2021 на ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» гірничим робітником очисного вибою, гірничим майстром, електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання, гірничим робітником з ремонту гірничих виробок. Позивач в період з 14.09.2020 по 23.09.2020, з 28.09.2020 по 21.10.2020, з 22.10.2020 по 06.11.2020, з 09.11.2020 по 23.11.2020, з 24.11.2020 по 04.12.2020 перебував на лікуванні, що підтверджується листками непрацездатності, у зв`язку із чим йому було розраховано суми матеріальної допомоги по тимчасовій непрацездатності. Згідно до довідки ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» №04-22/2698 від 03.08.2021 вбачається нарахування єдиного соціального внеску на заробітну плату [PERSON] за період з 01.01.2018 по 20.01.2021 року. Відповідно до листа №21/2700 від 03.08.2021 ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» єдиний соціальний внесок, нарахований на заробітну плату працівників за період з 01.01.2018 по 31.01.2021 у Покровську ОДПІ перерахований частково. Позивач звернувся до ВП «Шахта «Котляревська» з вимогою про нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності та направленні заяви-розрахунку про виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності по середньомісячному заробітку та отримав відповідь з підприємства №19/2720 від 05.08.2021 про те, що через відсутність за даними Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування шести місяців страхового стажу протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку, тому у Підприємства відсутні підстави для здійснення розрахування та перерахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності із розрахунку середньомісячної заробітної плати. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та інших учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до\~ст. 253 КЗпП України, особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Згідно із\~ст. 255 КЗпП України, види матеріального забезпечення та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням працівникам, а в деяких випадках і членам їх сімей, умови їх надання та розмірі визначаються законами України з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, іншим нормативно-правовими актами, які містять норми щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування. Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності визначає\~Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». За приписами п. 2 ч. 1\~ст. 16 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»,\~\~застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 19 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»,\~\~право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 4\~ст. 19 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», застраховані особи, які протягом 12 місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше 6 місяців, мають право на матеріальне забезпечення відповідно до цього\~Закону\~в таких розмірах: 1) допомога по тимчасовій непрацездатності виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку. Частинами 1, 2, 4\~ст.21 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другом цієї частини. Статтею 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~встановлені умови надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, а саме: допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї страхових випадків, які зазначені в Законі. Частиною 2 ст.22\~ЗУ «Про\~загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому КМУ. Згідно з ч. 1\~ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 1) 50 % середньої заробітної плати (доходу) застрахованим особам, які мають страховий стаж до 3 років; 2) 60 % середньої заробітної плати (доходу) застрахованим особам, які мають страховий стаж від 3 до 5 років; 3) 70 % середньої заробітної плати (доходу) застрахованим особам, які мають страховий стаж від 5 до 8 років; 4) 100 % середньої заробітної плати (доходу) застрахованим особам, які мають страховий стаж понад 8 років. Частиною 3 ст.\~30\~ЗУ «Про\~загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування» передбачено, що рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб). Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням та своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Тобто, комісія із соціального страхування підприємства наділена повноваженням щодо призначення матеріального забезпечення (допомоги по тимчасовій непрацездатності). Відповідно до Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності для отримання коштів Фонду для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам, нарахованого страхувальником, страхувальник звертається до робочого органу Фонду за місцем обліку в органі Фонду або за місцем обліку, зазначеним в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування (для зареєстрованих після 01.01.2011 р.), із заявою-розрахунком за підписом керівника та головного бухгалтера, засвідченого печаткою підприємства. Згідно п. 7 Порядку № 26, при опрацюванні заяви-розрахунку робочі органи Фонду перевіряють правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Робочий орган виконавчої дирекції Фонду протягом десяти днів з дня подання страхувальником документів, зазначених у п.п.2.7, 2.8, 5.3, 7.3 цього Порядку, перевіряє правильність нарахування сум, пов`язаних з вищезазначеними виплатами, та перераховує страхувальнику кошти у сумі, зазначеній у заяві-розрахунку. Статтею 15 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~визначено, що роботодавець як страхувальник зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом та подавати в установленому порядку відповідно до законодавства відомості, у тому числі, про розмір заробітної плати та використання робочого часу працівників. Статтею 25 ЗУ «Про збір та облік загального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. З приводу доцільності спростування чи підтвердження усіх аргументів сторін, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. З огляду на зазначену практику ЄСПЛ, судом надано правову оцінку ключовим аргументам у спірних правовідносинах. Між тим суд зазначає, що при обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього. Суд враховує, що обов`язок нарахування застрахованій особі відповідного розміру матеріального забезпечення покладений законом саме на роботодавця, як страхувальника. Крім того, суд приймає до уваги, що сплачені у повному обсязі суми єдиного соціального внеску з 01.09.2018 по 31.01.2021 податковим органом віднесені на погашення попередньої заборгованості (штрафних санкцій та пені), та не зараховані до страхового стажу працівників на загальнообов`язкове соціальне страхування в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Отже, існують достатні підстави для висновку про те, що факт незарахування сплати ЄСВ до страхового стажу позивача і, відповідно, непроведення перерахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності по лікарняним листкам із розрахунку 100 % середньої заробітної плати позивача стались не з вини позивача і не залежать від суб`єктивної поведінки позивача, а є наслідком того, що суми ЄСВ, сплачені роботодавцем, були віднесені податковим органом на погашення попередньої заборгованості (штрафних санкцій та пені) роботодавця і з цієї причини не зараховані до страхового стажу позивача. З наведених підстав та вказаних правових норм, суд встановив, що відповідачем було порушено право позивача на виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності у відповідності до норм\~ст. 15 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тому обставини, які викладені відповідачем у відзиві, суд вважає необґрунтованими. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач [PERSON] у відповідності до положеньп.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору, за вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до вимог\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved