Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

07.09.2021 представник позивача звернулась до суду з цим позовом, в якому просила постановити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стислий виклад позиції позивача. Позивач і відповідач перебували у шлюбі, який відповідно до рішення суду було розірвано. Від даного шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу відповідач життям дитини фактично не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з донькою, не бажав та не бажає приймати участі у її вихованні. Після припинення шлюбних відносин відповідач жодного разу не зустрічався з дитиною, не здійснював спроб самостійно побачитись з донькою, більше того уникав зустрічей та спілкування з донькою. На даний час позивач зареєструвала шлюб з д. Сігаєвим та проживає з донькою в Федеративній Республіці Німеччина. Саме новий чоловік позивача фактично став батьком для [PERSON] , зміг проявити до неї справжню батьківську турботу та любов. В свою чергу відповідач надав дозвіл на виїзд до ФРН на постійне місце проживання позивача з донькою, також відповідач надав дозвіл на усиновлення та позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON] . Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач відзиву на позовну заяву не подавав. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 21.09.2021 ухвалою судді відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначене на 08.11.2021. Витребувано з Служби у справах дітей Жмеринської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] 08.11.2021 підготовче провадження закрито справа призначена до судового розгляду на 16.12.2021. 05.11.2021 з Служби у справах дітей до суду надійшло повідомлення про неможливість надання об`єктивного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки. 16.12.2021 справа знята з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. В подальшому справа призначена до розгляду на 21.02.2022. 21.02.2022 представник третьої особи - Служби у справах дітей Жмеринської міської ради, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Однак заздалегідь подав заяву (а.с.39) про те, що позов визнає, просив розгляд справи провести у його відсутність. Суд на підстав ч. 3 ст.211, ч.3 ст.223 ЦПК України, розглянув справу у відсутність відповідача та третьої особи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , являються: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно копії закладу дошкільної освіти № 2 Жмеринської міської ради Вінницької області від 16.09.2020 [PERSON] відвідує ЗДО №2, а батько дитини [PERSON] не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вихователями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) (а.с.12). Як вбачається з копії листа КНП «Жмеринський медичний центр первинно медико - санітарної допомоги» Жмеринської міської ради від 3.08.2021 №857/01-2 [PERSON] перебуває на обліку у сімейного лікаря. Батько дитини був присутній при первинному патронажі та профілактичного огляду дитини. Після розлучення дитина оглядалась в поліклініці в супроводі матері та бабусі, батько дитини станом здоров`я дитини не цікавився до сімейного лікаря не звертався (а.с.13). Відповідно до копії рішення суду від 02.10.2017 шлюбі між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.14-15). [PERSON] не заперечував проти виїзду зав кордон, на постійне місце проживання до Німеччини [PERSON] та [PERSON] , перебування дитини за кордоном, що вбачаться з копій його заяв, посвідчених приватним нотаріусом (а.с.16-17). Згідно копії заяви від 10.09.2021, посвідченої приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області, Ковальов Д.О. просив лишити (позбавити) його батьківських прав по відношенню щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 27.06.2020 було укладено шлюбі між [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). Як вбачається з копії акту від 25.10.2021 при опитуванні сусідів було встановлено, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] проте за даною адресою не проживає, проживає фактично в Німеччині, що також стверджується копією акту обстеження умов проживання (а.с.42,43). Як вбачається з листа Служби у справах дітей Жмеринської міської ради Вінницької області від 05.11.2021 №735 орган опіки та піклування не може всебічно та повно дослідити ситуацію та надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] так як дитина не проживає на території Жмеринської МТГ. При вирішенні справи покладались на розсуд суду. (а.с.40). Також в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , яка підтвердила, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Мотиви суду. Норми права, які застосовані судом. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Розподіл судових витрат. Судові витрати слід залишити за позивачем як вона того просила. На підставі викладеного,

Outcome: approved