Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

22.09.2021 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У даній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який є її колишнім чоловіком. Разом з тим, він не проживає за вказаною адресою з 2015 року. Окрім цього у житловому приміщені відсутні будь-які його особисті речі та майно. Дана ситуація перешкоджає здійсненню належного позивачу права володіння, користування та розпорядження квартирою та призводить до збільшення комунальних платежів. У зв`язку з чим, позивач просить суд ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . 15.11.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 15.02.2022 до суду від представника позивача надійшла заява, у якій він просить суд провести судове засідання за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судові засідання призначені на 11.01.2022, 01.02.2022, 15.02.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст.\~44\~ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст.\~8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.08.2004, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сорокою Л.З. та зареєстрований в реєстрі за № 1900. Договір зареєстрований 19.08.2004 у Державному реєстрі правочинів, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 19.08.2004. Також право власності позивача на зазначену квартиру підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.09.2004. Факт реєстрації місця проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] підтверджується відомостями Департаменту надання адміністративних послуг ОМР про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку № А5-288368-ф/л від 03.11.2021 та відповіддю Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, наданою 04.11.2021 на запит суду. Стаття 391\~ЦК України регламентує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Відповідно до ст.\~156\~ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникати та існувати лише у осіб, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство або при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування цим житлом. Судом встановлено, що факт реєстрації в квартирі відповідача порушує права позивача, як власника квартири, що пов`язані із надмірною сплатою комунальних послуг та неможливістю повною мірою розпорядитися належним на праві власності майном. За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. А відтак, вимога позивача про зняття з реєстраційного обліку відповідача за адресою: [ADDRESS] не підлягає задоволенню, оскільки саме рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням та як наслідок підставою для зняття його з реєстрації місця проживання в квартирі позивача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст.\~133\~ЦПК\~України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що представником позивача заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача 7\~608,00 грн понесених судових витрат, які складаються із судового збору 908,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу 6\~700,00 грн. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.\~137\~ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться належним чином завірені копії договору про надання правової допомоги від 07.09.2021, додаткова угода від 07.09.2021 № \~1 та квитанція до прибуткового касового ордера від 07.09.2021 на суму 2\~680,00 грн Згідно додаткової угоди від 007.09.2021 № 1 до договору про надання правової допомоги вартість послуг адвоката складає: збір доказів та підготовка позовної заяви до суду першої інстанції про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку 3\~000,00 грн, представництво інтересів у суді першої інстанції (за одну справу) 3\~700,00 грн. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial