Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, що в червні 2021 року їй стало відомо, що будинок, власником якого вона є знаходиться під арештом. Відповідно до постанови Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби про арешт майна від 20 травня 2019 року було здійснено реєстрацію обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Арешт був накладений в рамках виконавчого провадження № 58234866, розпочатого на підставі виконавчого листа Рожищенського районного суду Волинської області № 2/167/368/18, виданого 28 листопада 2018 року про стягнення з [PERSON] в користь позивача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 03 вересня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. З моменту відкриття виконавчого провадження [PERSON] не здійснено жодного платежу в рахунок сплати аліментів, станом на 01 липня 2021 року заборгованість по аліментах становить 74660 грн. Зазначає, що в період шлюбу з [PERSON] нею був придбаний житловий будинок в [ADDRESS] , про що укладено договір купівлі-продажу від 06 грудня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Матвійчук С. П., зареєстрований в реєстрі за № 1769 в якому вказано покупцем [PERSON] . Вказує, що вартість будинку становила на рівні ціни 5000 доларів США, з яких: 3000 доларів США їй дали батьки, а решту 2000 доларів США були зібрані позивачем особисто. Зазначає, що [PERSON] фінансової участі в утриманні будинку не брав, сімейний бюджет у них був різний. Утриманням спільних дітей і веденням побуту позивач займалася самостійно. В червні 2018 року [PERSON] залишив будинок та пішов проживати окремо. Будь-яких претензій щодо частки в придбаному майні або компенсації за частку у майні він не висловлював. Позивач продовжує проживати у вказаному будинку разом з дітьми. Зазначає, що оскільки відповідач матеріальної участі у придбанні будинку не приймав, будинок придбаний за її власні кошти та кошти її батьків, а том,у будинок є особистою власністю позивача. На підставі вищенаведеного, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд скасувати арешт на будинок, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 269697424 від 10 грудня 2021 року, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Індексний номер: 46934717 від 20 травня 2019 року. Постанова про арешт майна ВП № 58234866 видавник Рожищенський РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 14 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 23 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 13 грудня 2021 року о 13 год 00 хв. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 13 січня 2022 року постановлено прийняти до розгляду заяву позивача про уточнення предмета позову, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 08 лютого 2022 року о 10 год 30 хв. 13 грудня 2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що в Рожищенському відділі державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист від 28 листопада 2018 року № 2/167/368/18, виданий Рожищенським районним судом Волинської області про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 грн щомісячно на кожного, починаючи з 03 вересня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. З моменту відкриття виконавчого провадження [PERSON] не здійснено жодного платежу в рахунок сплати аліментів та погашення заборгованості по аліментах, внаслідок чого станом на 20 травня 2019 року утворилась заборгованість, сукупний розмір якої перевищував суму платежів за три місяці. Згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» 20 травня 2019 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказує, що оскільки згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 289697424 від 10 грудня 2021 року власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є боржник [PERSON] , а тому, постанова державного виконавця про арешт майна боржника від 20 травня 2019 року відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а реєстрація обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є правомірною. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити повністю. 10\~січня 2022\~року позивачем\~ [PERSON] \~подано суду\~відповідь на\~відзив у\~якій \~зазначає,\~ що\~ в\~ червні\~ 2021\~року \~на \~засіданні суду\~їй стало\~відомо,\~що будинок в [ADDRESS] , власником якого вона є знаходиться під арештом. Відповідно до постанови Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби про арешт майна від 20 травня 2019 року було здійснено реєстрацію обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказує, що майно було куплено за її кошти, а запис був лише формальним, оскільки на той час вони перебували в шлюбі, про що і не заперечує [PERSON] . Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини є майно, набуте нею за час шлюбу, але за кошти які належали їй особисто. Даний фак був заслуханий судом в цивільній справі № 167/133/21 за її позовом про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю. Просить суд позов задовольнити та надати їй право користуватися, володіти, та розпоряджатися майном. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав зазначених в позовній заяві та просила позов задовольнити. Пояснила, що будинок придбавався під час перебування в шлюбі з відповідачем, реєстрація права власності на відповідача є формальною, будинок є її особистою власністю і накладений арешт на будинок державним виконавцем є неправомірним. Зазначила, що відповідачу відомо про розгляд даної справи судом, а тому, не вважає за необхідне залучати до участі в справі [PERSON] відповідачем. Представник відповідача Рожищенського районного\~відділу державної\~виконавчої \~служби \~Західного \~міжрегіонального \~управління \~Міністерства юстиції\~(м.\~Львів) Мельничук В. А. позов заперечив з підстав наведених у відзиві. Суду пояснив, що арешт будинку в [ADDRESS] здійснено державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 58234866 відкритого державним виконавцем 29 січня 2019 року за заявою стягувача, позивача у даній справі [PERSON] . Зазначив, що відповідно до інформаційної довідки № 289697424, номер запису про обтяження: 31613462, дата, час державної реєстрації обтяження: 20 травня 2019 року 13 год 00 хв 41 с. Арешт нерухомого майна, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] за № 262483758 від 22 червня 2021 року чи за № 269697424 від 10 грудня 2021 року відсутній. Просив у задоволенні позову відмовити. Дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку. Судом встановлено, що в Рожищенському відділі державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 167/958/18, провадження № 2/167/368/18, виданий 28 листопада 2018 року Рожищенським районним судом Волинської області про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 грн щомісячно на кожного, починаючи з 03 вересня 2018 року до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації відповідно до закону. З вересня 2018 року по червень 2021 року [PERSON] не здійснено жодного платежу в рахунок сплати аліментів та на погашення заборгованості по аліментах, внаслідок чого утворилась заборгованість, сукупний розмір якої становить 74660 грн, що підтверджується копією розрахунку заборгованості по аліментах. 06 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Матвійчук С. П. та зареєстрований в реєстрі за № 1769. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 289697424 від 10 грудня 2021 року власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є боржник [PERSON] 20 травня 2019 року державним виконавцем Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Волинській області Грущук М. В. в рамках виконавчого провадження № 58234866 на нерухоме майно [PERSON] було накладено арешт, зокрема на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . 17 червня 2021 року позивач з заявою зверталася до Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в якій просила скасувати арешт майна, оскільки будинок боржнику [PERSON] не належить і стягувачем по виконавчому провадженні № 58234866 є позивач [PERSON] 02 липня 2021 року начальником Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грущук М. В. позивачу надано відповідь про те, що підстави для зняття арешту, відсутні, оскільки боржником [PERSON] не здійснено жодного платежу в рахунок погашення заборгованості по аліментах. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 262483758 від 22 червня 2021 року власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є боржник [PERSON] . Звертаючись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту позивач вказує на те, що фактично лише вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки він, на її думку, є її особистою приватною власністю, зазначений арешт вважає безпідставним та таким, що порушує її право на володіння, користування та розпорядження власним майном. З метою захисту свого права власності просить суд скасувати арешт на будинок. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України ). Визначальним аспектом при вирішенні справи є саме встановлення сутності матеріально-правової вимоги позивача, тобто дійсний зміст його позовних вимог, що обумовлює обрання належного та ефективного способу захисту цивільного права. Гарантоване право на захист цивільних прав судом означає право особи на безпосереднє звернення до суду з відповідними вимогами за наявності підстав, обумовленими життєвими обставинами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають\~примусовому виконанню. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку\~судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом\~про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18. З матеріалів справи вбачається, що позивач, яка є стягувачем у виконавчому провадженні, звернулася з позовом до органу державної виконавчої служби, державним виконавцем якої накладено арешт в її інтересах, вважаючи дії державного виконавця, щодо накладення арешту на нерухоме майно, яке боржнику не належить, неправомірними. Із системного аналізу приписів ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», розділу VII ЦПК України, захист права у зв`язку з накладеним арештом на майно шляхом пред`явлення позову належить іншим особам, а не сторонам виконавчого провадження. Арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог закону з боку органів державної виконавчої служби, належить розглядати за правилами розділу VII ЦПК України, шляхом оскарження дій державного виконавця. Саме такий висновок міститься у п. 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (провадження № 14-299цс18) та підтверджується змістом ст. 447, 451 ЦПК України, ч. 1 ст. 59, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, посилання позивача в позовній заяві на положення ст.\~391 ЦК України\~щодо захисту права власності є безпідставними, оскільки відповідно до позовної заяви вимога про визнання права власності на майно, на яке накладено арешт на заявлена, боржник [PERSON] відповідачем не вказаний, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження органами державної виконавчої служби. Поруч з цим, судом ураховано, що позивач [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю і рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 25 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення набрало законної сили. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів. Зокрема, п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів судом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Ураховуючи вищенаведене, позивач, яка є стягувачем у виконавчому провадженні № 58234866, у разі незгоди з арештом, який накладений державним виконавцем під час примусового виконання судового рішення про стягнення в її користь аліментів на утримання дітей, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Таким чином, позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Одночасно з цим, під час розгляду справи судом встановлено, що номер запису про обтяження: 31613462, дата державної реєстрації обтяження: 20 травня 2019 року, а арешт нерухомого майна, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] за № 262483758 від 22 червня 2021 року(первісна позовна вимога) чи за № 269697424 від 10 грудня 2021 року(уточнена позовна вимога) відсутній. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, тому з огляду на те, що суд доходить висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову, підстави для відшкодування витрат позивачу, понесених нею при зверненні до суду, відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed