Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

28.01.2020р. представник [PERSON] - адвокат Петришин А.М. звернувся до суду від імені позивача з позовом до [PERSON] та просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 19.02.2013 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Копійчак Євгенією Василівною, реєстровий №82, складений [PERSON] на ім`я [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] з 2004 року являється власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , яка в силу життєвих обставин більше часу перебуває за межами України. З матеріалів іншої цивільної справи, яка перебуває на розгляді в суді їй стало відомо, що 17.07.2018р. [PERSON] звернулася до неї з зустрічним позовом про реальний поділ згаданого житлового будинку, пославшись на те, що являється власником Ѕ частини даного будинку на підставі заповіту, складеного 19.02.2013р. [PERSON] на її ім`я. Про заповіт на ім`я [PERSON] вона до 2019 року не знала, а в процесі з`ясування обставин появи даного заповіту їй стало відомо, що [PERSON] перед своєю смертю важко хворіла, її хвороба загострилася саме у період 2012 та 2013 років, і станом на 19.02.2013р. ( день складання заповіту) [PERSON] в силу свого захворювання не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Посилаючись на приписи ч.1,2 ст.1257 ЦК України, позов просить задовольнити. 24.02.2020р. по справі відкрито загальне позовне провадження, відповідачу, третім особам встановлено строк для подання відзиву і пояснень, однак такі не були подані . Ухвалами суду від 18.11.2020р. та від 17.02.2021р. задоволено клопотання представника позивача та витребувано від КЗ ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», Військово-медичного клінічного центру Західного регіону та КНП Пустомитівської міської ради «Пустомитівська ЦРЛ» інформацію про можливе перебування на обліку і лікуванні [PERSON] , а також витребувано від приватного нотаріуса Моісєєвої О.Я. копію спадкової справи , заведеної після смерті [PERSON] . Також, за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 25.08.2021р. була призначена комплексна посмертна судова психолого-психіатрична експертиза, на вирішення якої поставлені запропоновані представником позивача питання щодо психічного та психологічного стану [PERSON] станом на час підписання оспорюваного заповіту -19.02.2013р. Обов`язок з оплати за проведення даної експертизи суд поклав на позивача, однак такий ухилився від виконання даного обов`язку, у зв`язку з чим 31.12.2021р. дана ухвала повернута експертною установою без виконання. 21.02.2022 р. представник позивача Петришин А.М. вдруге подав аналогічне по суті клопотання про призначення по справі комплексної експертизи для з`ясування психічного та психологічного стану [PERSON] станом на 19.02.2013р., однак в задоволенні даного клопотання ухвалою суду від 21.02.2022р. відмовлено. В судовому засіданні представник позивача Петришин А.М. позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, правовою підставою для задоволення позову вважає приписи ч.1, 2 ст.1257 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала повністю, в задоволенні якого просить відмовити за безпідставністю. Пояснила, що її мати [PERSON] в період складання оспорюваного заповіту не перебувала у хворобливому стані, яка склала даний заповіт на її користь з власної волі. Представник відповідача [PERSON] в задоволенні позову просить відмовити за його безпідставністю, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів існування обставин, на які той посилається. Стверджує, що при підписання оспорюваного заповіту будь-які права позивача не були порушені,тоді як захисту підлягають тільки порушені права. Вважає, що позивач та його представник ухилися від участі в експертизі, оскільки не виконали обов`язку з оплати експертизи. Тому в даному випадку просить застосувати положення ст.109 ЦПК України, а саме відмовити у визнанні фактів, для з`ясування яких була призначена експертиза. Крім того 13.11.2020р. представник відповідача [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності, пославшись на те, що позивач звернулася до суду поза межами трьох річного строку позовної давності, тому просить застосувати наслідки спливу такого строку та відмовити [PERSON] в задоволенні її позову. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не явився та не повідомив причин неявки. Треті особи - приватні нотаріуси Моісєєва О.Я. та Копійчак Є.В. , будучи повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не явився, однак подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені наданими сторонами та дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, суд встановив наступні обставини. Конституцією України ( статті 3,21,24,55 ) встановлено, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, права і свободи людини, громадянина захищаються судом відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п.3 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Аналогічна норма закріплена у ст.ст.12, 81 ЦПК України , згідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19.02.2013р. [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно заповіла своїй доньці [PERSON] , [INFO] . Крім того, в даному заповіті наявний наступного змісту запис від руку: « Цей заповіт мною [PERSON] прочитаний вголос, підписаний особисто і відповідає моїй волі», та значиться підпис [PERSON] . Заповіт виготовлений на бланку ВТА 804690, зареєстрований в реєстрі за №82, посвідчений приватним нотаріусом Копійчак Є.В.( т.1 а.с.134). Даний заповіт [PERSON] 19.02.2013р. зареєстрований в Спадковомсу реєстрі , запис 51159728 ( т.1 а.с.136). [INFO] [PERSON] померла у віці 71 рік у м.Львові ( т.1 а.с.133). Як слідує з копії сападкової справи №7/2015, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Моісєєвої О.Я. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті її матері [PERSON] , та якій 05.08.2015р. і 27.02.2018р. були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,1690 га ( т.1 а.с.127-189). Також, 06.08.2019р. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Моісєєвої О.Я. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її матері [PERSON] , якій 12.08.2019р. даним нотаріусом повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на заявлене майно, оскільки існує заповіт, складений на ім`я [PERSON] та відсутнє інше майно, не охоплене заповітом ( т.1 а.с.181,188). Згідно повідомлення КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» №2582з від 30.11.2020р., медичної документаці на [PERSON] в диспансері немає ( т.1 а.с.190). З повідомлення Військово-медичного клінічного центру Західного регіону слідує, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в даному медичному закладі з 07 по 23 жовтня 2008 р., та з 20 по [INFO] (померла) з діагнозом (патологічний) ЦВХ , масивний субарахноїдальний крововилив; прорив крові у шлуночки головного мозку ( т.1 а.с.249). Як слідує з повідомлення КНП Пустомитівської міської ради «Пустомитівська ЦРЛ» [PERSON] в період з 2005 року до 21.02.2015р. не перебувала на лікуванні в даному медичному закладі ( т.2 а.с.18). Щодо призначеної судом 25.08.2021р. комплексної посмертної судової психолого-психіатричної експертизи, на вирішення якої були поставлені питання щодо психічного та психологічного стану [PERSON] станом на час підписання оспорюваного заповіту -19.02.2013р. , то як вище зазначено, позивач ухилився від участі в даній експертизі, із-за чого провести дану експертизу неможливо. Тому суд, у відповідності зі ст.109 ЦПК України приходить до висновку про відмову позивачу у визнанні фактів, для з`ясування яких була призначена дана експертиза. Будь-яких інших доказів на підтвердження позовних вимог, позивач та її представник не надали, а також не клопотали перед судом про можливе витребування інших доказів. Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема : 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Суд, дотримуючись приписів ст.13 ЦПК України про розгляд справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи вважає, що позивачем [PERSON] та її представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження можливого порушення прав [PERSON] при складанні оспорюваного заповіту, а також, що волевиявлення заповідача [PERSON] при складанні нею 19.02.2013 р. заповіту на ім`я [PERSON] , не біло вільним і не відповідало її волі. Тому в задоволенні даного позову слід відмовити повністю за безпідставністю. Щодо поданої представником відповідача заяви про застосування строку позовної давності при вирішенні даного спору, то суд вважає, що оскільки в задоволенні позову відмовлено за його безпідставністю, тому відсутні правові підстави для застосування приписів ст.267 ЦК України при вирішенні даного спору. В задоволенні позову відмовлено повністю, тому у відповідності зі ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору, слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed