Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із даною позовною заявою посилаючись на те, що у серпні 2021 року після блокування її банківської картки з Єдиного реєстру боржників їй стало відомо про наявність виконавчого провадження № 66112429 про стягнення з неї на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» коштів у розмірі 17 187,48 грн, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва [PERSON]. Дане стягнення коштів відбувається на підставі виконавчого напису № 6725, вчиненого 04.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю.. Проте, заборгованість перед АТ «БАНК ФОРВАРД» не є безспірною, а виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки на адресу позивачки не надходило вимоги про погашення заборгованості, виконавчого напису та будь-яких інших документів, в тому числі про відкриття виконавчого провадження; виконавчий напис вчинений за період, який перевищує три роки, тобто з порушенням ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат»; наявний спір про право. Також позивачка зазначила, що ознакою безспірності заборгованості боржника є саме відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. Тому неотримання позивачкою вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавила її можливості бути вчасно поінформованою про наявність заборгованості та можливості надати заперечення АТ «БАНК ФОРВАРД» щодо неї або оспорити вимоги. Оскільки виконавчий напис вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів, позивачка просить суд визнати вищевказаний виконавчий напис нотаріуса № 6725 від 04.06.2021 таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по справі, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу по підготовці позовної заяви в розмірі 2500,00 грн та судового збору в сумі 992,40 грн.. 25.01.2022 судом було постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано позивачці десятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення недоліків (а.с.36, 37). 27.01.2022 після усунення недоліків позову судом було постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 21.02.2022 (а.с.50, 51). В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належно та завчасно згідно вимог чинного законодавства /а.с. 66/. У своєму позові та в заяві про усунення недоліків просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю /а.с. 8, 45/. Відповідач АТ «БАНК ФОРВАРД» свого представника в судове засідання не направив; про день, час і місце судового розгляду повідомлені належно та завчасно згідно вимог чинного законодавства: рекомендоване поштове відправлення суду отримано уповноваженою особою АТ «БАНК ФОРВАРД» 07.02.2022 (а.с.65). Відзив на позовну заяву, заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Треті особи приватний виконавець виконавчого округу міста Києва [PERSON] та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно та завчасно згідно вимог чинного законодавства: рекомендовані поштові відправлення суду отримано третіми особами особисто 07.02.2022 (а.с.67, 68). Процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву у встановлений судом строк треті особи не скористались. За положенням частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач АТ «БАНК ФОРВАРД» не з`явився в судове засідання (свого представника до суду не направив); не повідомив суду про поважність причини неявки в судове засідання; відзив не надав; водночас, позивачка щодо заочного розгляду справи не заперечувала, - суд вважав за необхідне провести заочний розгляд даної справи. Ухвалою суду від 21 лютого 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. 04 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною було вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 99908749 від 17.09.2012, укладеним між нею та ПАТ «БАНК РУССКИЙ СТАНДАРТ», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД» (ідентифікаційний код юридичної особи: 34186061, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105), заборгованості за період з 19.07.2018 по 18.08.2018, у розмірі 17187,48 грн, з яких: 11261,24 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4376,24 грн - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 450,00 грн - плата за пропуск мінімальних платежів; 1100,00 грн - плата за вчинення цього виконавчого напису (а.с.49). Виконавчий напис набрав чинності з дня його вчинення, тобто з 04.06.2021. 15.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66112429 з примусового виконання виконавчого напису № 6725, виданого 04.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з боржника - [PERSON] на користь акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» заборгованості в розмірі 17187 (сімнадцять тисяч сто вісімдесят сім) гривень 48 копійок (а.с.11, 12). 18.08.2021 позивачкою [PERSON] було подано приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва [PERSON] вимогу про скасування арешту коштів, на які було накладено арешт, які містять соціальну виплату - пенсію по втраті годувальника (на малолітню доньку [PERSON] , [INFO] ), яка надходить у АТ «ПриватБанк» на рахунок № [NUMBER] та заробітну плату на рахунку у ПАТ «Креді Агріколь Банк», за № [NUMBER] (а.с.17,18). 24.01.2022 позивачкою [PERSON] повторно було подано приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва [PERSON] вимогу про скасування арешту коштів та надання документів з виконавчого провадження № 66112429 (а.с.13, 14). Також 18.08.2021 [PERSON] звернулася до Міністерства юстиції України зі скаргою на незаконні дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва [PERSON], у якій просила: провести позачергову відповідну перевірку та направити до Дисциплінарної комісії приватних виконавців подання про припинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва [PERSON], зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва [PERSON] надати всі копії процесуальних документів у виконавчому провадженні № 66112429, розблокувати банківські рахунки та закрити виконавче провадження № 66112429 (а.с.15, 16). У відповідь на дану скаргу Міністерство юстиції України повідомило, що у них відсутні повноваження щодо скасування прийнятих приватним виконавцем рішень, а також зобов`язання його вчинити дії у виконавчому провадженні або утриматися від їх вчинення. Водночас зазначили, що на підставі цієї скарги Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва [PERSON] щодо здійснення виконавчого провадження № 66112429, за результатами якої 08.10.2021 складено довідку (а.с.19, 20). За результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва [PERSON] щодо здійснення виконавчого провадження № 66112429, яка проводилася на підставі скарги [PERSON] від 18.08.2021, та в межах предмету цієї скарги виявлено порушення приватним виконавцем вимоги ч.2 ст.25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», п.10 ч.4 ст.4, ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.21-24). Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні. При вирішенні спору судом застосовано такі норми права. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» до переліку нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси, належить, у тому числі, вчинення виконавчих написів. Так, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» у пункті 13 роз`яснено, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актам з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, що підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Зі змісту вчиненого виконавчого напису неможливо перевірити правильність обрахунку заборгованості та її безспірність. Водночас, в ході розгляду справи ані відповідачем, ані третіми особами не було подано суду доказів на підтвердження належної перевірки нотаріусом поданих відповідачем документів в частині наявності безспірності заборгованості. Позиція позивача про відсутність у неї заборгованості перед відповідачем, неповідомлення її про нарахування такої заборгованості, ненаправлення їй стягувачем письмової вимоги - не спростована. Крім того, з тексту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні нотаріус керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Перелік № 1172). Вказаний Перелік № 1172 було доповнено пунктом 2 згідно Постанови КМУ від 26.11.2014 року за №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, пункт 2 Переліку № 1172 було доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитний відносин». Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, що були передбачені п.2 Переліку № 1172, і які були підтвердженням безспірності заборгованості боржника перед стягувачем та слугували підставою для вчинення цього виконавчого напису. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, що була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язати Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.». Отже, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Згідно положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. З огляду на наведене суд висновує, що при вчиненні 04.06.2021 виконавчого напису нотаріус Буждиганчук Є.Ю. керувалася пунктом 2 Переліку №1172, який був незаконним та нечинним, а відтак, із застосуванням положень нечинного нормативного акту дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивачки перед АТ «БАНК ФОРВАРД» на підставі лише тих документів, що були передбачені пунктом 2 Переліку №1172. На підставі викладеного, суд вважає, що вимога позивачки про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є законною та обґрунтованою, оскільки наявні у нотаріуса документи, на час вчинення нею виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судом також враховується правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), про те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 Велика Палата Верховного Суду підтвердила вищевказаний висновок про те, що норми ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час вчинення спірних виконавчих написів) слід застосовувати разом із нормами ч. 2 ст. 88 цього Закону та ст. 257 ЦК України, які передбачають трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис. Цей висновок і висновок Конституційного Суду України щодо тлумачення змісту саме ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» у Рішенні № 7 р(I)/2020 не суперечать один одному та не виключають один одного. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Конституція України у статті 129 визначає однією із основних засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказаний принцип закріплено також і в Цивільному процесуальному кодексі України. Так, згідно ч.3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін, що полягає у рівності прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.2 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України). Частинами 5,7 статті 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосується предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконані обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Приймаючи до уваги те, що підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника, суд погоджується із наведеними в позові обґрунтуваннями позивача та вважає їх доведеними в ході розгляду справи, а також звертає увагу на те, що стороною відповідача в ході розгляду справи не заперечувались і не спростовувались доводи позивача в цій частині, відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження безспірності заборгованості та дотримання нотаріусом усіх вимог закону при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису. Таких доказів не було надано суду і нотаріусом, як третьою особою у справі. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За положенням ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. За положеннями ч.ч. 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд виходить із наступного. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Згідно зі ст. ст. 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн позивачкою подано: копію договору про надання правничої допомоги адвокатом № 3821 від 18.08.2021, укладений між замовником [PERSON] та виконавцем адвокатом Якименком О.В., згідно п.3.1. якого сторони узгодили фіксований розмір ціни договору в сумі 2500 грн за підготовку позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.25); копію акту виконаних робіт № 8/38/22 про надання виконавцем замовнику юридичних послуг у формі консультацій та підготовки позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.26); копію квитанції від 24.01.2022, якою підтверджено сплату [PERSON] адвокату Якименку О.В. гонорару в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень за надання правничої допомоги по підготовці позову (а.с.27). Надані представником позивача документи відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу і сплати грошових коштів за надання такої адвокату Якименку О.В. у даній справі. Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу та часу, витраченого представником позивача, а отже, є визначеним. Адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару іншими письмовими доказами, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Отже, за наведених умов та з урахуванням відсутності клопотань відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами в порядку ст. 137 ЦПК України, - суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок. Також положеннями статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, у даному випадку при повному задоволенні позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 992,40 грн, сплата яких підтверджується документально (а.с.1). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved