Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

16 червня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яким просив стягнути з відповідача на власну користь : суму боргу в розмірі 5000 доларів США та три відсотки річних в розмірі 147,12 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1399 грн. 70 коп.. Вимоги обгрунтовано тим, що 18 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено в простій письмовій формі договір займу, розписка про запозичення грошових коштів, відповідно до умов даного договору позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 5000 доларів США, а [PERSON] зобов`язалася повернути позику до 18 червня 2020 року. Відповідач умов за розпискою не виконав та борг ні у строк до 18 червня 2020 року, ні на час подачі позову до суду, не повернув. У зв`язку з цим позивач змушений звернутись до суду з позовом за захистом порушеного права. Ухвалою суду від 02 липня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Відповідач своїми процесуальними правами не скористався та відзиву на позов чи доказів на спростування заявлених [PERSON] вимог до суду не подав. Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті. Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання сторони до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, позивач подав до суду заяву, якою розгляд справи просив здійснити у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 18 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено в простій письмовій формі договір розписку про запозичення грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач отримав гроші кошти в сумі 5000 доларів США. [PERSON] зобов`язалася повернути позику [PERSON] у строк до 18 червня 2020 року. Однак, даної домовленості відповідачем не виконано. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Крім того, оригінал боргового документа - розписка, знаходиться у позивача. Відповідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У частині 1 ст. 1049 ЦК України вказано, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно правового висновку, наведеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Наведене узгоджується з правовою позицією наведеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі за № 761/12665/14-ц. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, відповідно ст. 599 ЦК України, припиняється виконанням, проведеним належним чином. У статті 610, 611 ЦК України вказано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зважаючи на вказане та відсутність доказів у справі щодо виконання відповідачем боргового зобов`язання перед [PERSON] , суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню та з [PERSON] слід стягнути на користь позивача грошові кошти в розмірі 5000 доларів США. Суд, згідно ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач просив суд стягнути з відповідача на власну користь 3% річних від простроченої суми виключно за період з 18 червня 2020 року до дня звернення до суду з даним позовом (11 червня 2021 року). Відповідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що боргова розписка не містить даних щодо визначення відсотків. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Відтак, три відсотки річних від невиконаного грошового зобов`язання становить 147,12 доларів США (5000,00 доларів США х 3% х 358/356 дні (за період з 18 червня 2020 року до 11 червня 2021 року включно)), які слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] .. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 1399 грн. 70 коп.. Наведене підтверджується квитанцією № 56348838 від 08 червня 2021 року. Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Зважаючи на вказане, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1399 грн. 70 коп.. Зважаючи на вказане та

Outcome: approved