Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом в якому просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , разом із матір`ю без згоди батька - [PERSON] (відповідача 1); зареєструвати Відділом реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради(відповідач 2) місце проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , разом із матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з [PERSON] є батьком її дитини - [PERSON] , [INFO] . Місце проживання відповідача 1 не відомо. Дитина проживає з нею у будинку її матері за адресою [ADDRESS] , яка не заперечує проти реєстрації місця проживання свого онука. Відсутність згоди батька на зміну місця проживання дитини перешкоджає матері у реєстрації дитини за новою адресою. Тому позивач просить захистити порушені права. Ухвалою судді від 06 вересня 2021 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Не погоджуючись з позовними вимогами, представник відповідача 2 надав 05 жовтня 2021 року відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог до відповідача 2 посилаючись на Постанову КМУ №207 від 02 березня 2016 року «Про затвердження правил реєстрації місця проживання та порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру». Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду в судовому засіданні. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач 1 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача 2 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог до відповідача 2 посилаючись з підстав зазначених у відзиві. Третя особа в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії номер [NUMBER] від 14 жовтня 2011 року. Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру. [PERSON] , [INFO] проживає, але не зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №3143/03.08.2021 виданою виконавчим комітетом Новомосковської міської ради та актом від 04 серпня 2021 року складеним головою квартального комітету №32 м.Новомосковська. Зі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 21 липня 2017 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Голубовою О.С. вбачається, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , яка не заперечує проти реєстрації в будинку свого онука [PERSON] , про що склала письмову заяву. 10 листопада 2020 року позивач звернулася до відповідач 2 із заявою щодо реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , однак отримала відмову, оскільки відсутня письмова згода другого з батьків щодо зміни місця проживання дитини, яка не досягла 14 років. Для встановлення місцезнаходження відповідача 1 позивач звернулася до Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області. Згідно висновку Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 25 травня 2021 року працівниками поліції проводився ряд заходів на встановлення місця знаходження [PERSON] , однак встановити місцезнаходження останнього не надалось можливим. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцепроживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Згідно із пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загально національний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11, 18 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Враховуючи вищевикладене, фактична неможливість реєстрації місця проживання малолітніх дітей без письмової згоди батька хоча й передбачена пунктами 11, 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 року, однак, не враховує інтересів дітей, як це визначено вимогами Конвенції про права дитини та Законом України «Про охорону дитинства». Отже, у даному випадку пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з урахуванням положень Закону України «Про охорону дитинства» та статті 3 Конвенції про права дитини. Відсутність письмової згоди батька дітей не повинна бути перешкодою для здійснення реєстрації місця їх проживання за адресою матері. Таким чином, вирішуючи спір щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, враховуючи, що дитина має право на реєстрацію разом з матір`ю за місцем її проживання, права дитини є пріоритетними, з урахуванням всіх обставин, досліджених судом, суд вважає необхідним позовні вимоги в частині надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, задовольнити. При вирішенні вимог позивача про реєстрацію відповідачем 2 місця проживання [PERSON] , [INFO] , то п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 передбачена реєстрація місця проживання з одним з батьків без згоди іншого, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду. Враховуючи те, що рішення суду про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька є самостійною підставою для реєстрації дитини без згоди іншого з батьків, у задоволенні вимоги про реєстрацію відповідачем 2 місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю слід відмовити. Оскільки, позов задоволено частково, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача 1 на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн.

Outcome: partial