Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , в якому уточнивши позовні вимоги (а.с. 22-24) просять усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення їх у вказану квартиру. Обґрунтовано позов тим, що неповнолітній [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Позивачі зареєстровані в зазначеній квартирі, проте відповідач не впускає їх до неї, змінив замки, позбавивши позивачів доступу до квартири та на неодноразові прохання не перешкоджати у користуванні житлом не реагує. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачам у задоволенні позову. Зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначає, що не визнає позов, оскільки між сторонами на даний час відсутній спір з приводу проживання позивачів у квартирі. Відповідач жодним чином не порушував права позивачів на житло та право [PERSON] на безперешкодне користування і розпорядження вказаною квартирою. Доводи позивачів, що відповідач чинив перешкоди у користуванні житлом є надуманими, відповідач не заперечує і ніколи не заперечував щодо проживання позивачів у спірній квартирі. Крім того, відповідач надав своєму сину - [PERSON] ключ від вхідних дверей квартири, а також пропонував під час зустрічі у судовому засіданні позивачу [PERSON] ключ, однак остання відмовилася його брати, що свідчить про відсутність наміру проживати у вказаній квартирі. Також, позивачами не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач чинив їм перешкоди у користування квартирою. Окрім цього, позивачами не доведено факт неможливості вселення до спірної квартири, адже до відповідача щодо проживання у квартирі позивачі ніколи не зверталися. У 2016 році позивачі самостійно, виключно за власним бажанням виїхали зі спірної квартири та з того часу проживають за адресою: [ADDRESS] . Будь-якого інтересу до квартири позивачі не проявляли, зокрема, і бажання проживати в ній. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Представник позивача [PERSON] - адвокат Капара В.І. у судовому засіданні також підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили відмовити позивачам у задоволенні позову. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судовому засіданні просив прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини, після оголошеної судом перерви у судовому засіданні до суду не з`явився, подав клопотання про продовження розгляду справи за відсутності представника служби. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , відповідача, його представника, представника Управління (служби) у справах дітей, допитавши відповідача в якості свідка та свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8) [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , про що свідчить копія договору дарування від 28 грудня 2007 року та копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 січня 2008 року (а.с. 10, 11). Відповідно до копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16 серпня 2021 року № 6578, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, станом на 11 серпня 2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). 23 вересня 2021 року о 19 год. 29 хв. [PERSON] звернулася на службу 102 з повідомленням, що за адресою: [ADDRESS] , її колишній чоловік не впускає в квартиру та просила направити наряд поліції. Вказане повідомлення зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за № 59879 (а.с. 38). З довідки № 14854 від 07 жовтня 2021 року про результати перевірки інформації, викладеної у повідомленні [PERSON] , яке зареєстровано 23 вересня 2021 року за № 59879 вбачається, що в ході проведення перевірки при спілкуванні з [PERSON] останній в письмовій формі надав свої пояснення та вказав, що жодним чином не перешкоджає своїй колишній дружині та сину у користуванні квартирою та додав, що 23 вересня 2021 року, коли [PERSON] намагалась потрапити до квартири, він знаходився у ванній кімнаті, а вхідні двері квартири були зачинені на ключ (а.с. 55). Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин першої, другої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 391 Цивільного кодексу України). У ході розгляду справи позивач [PERSON] , яка є також законним представником неповнолітнього позивача [PERSON] , вказала, що у неї ключів від всіх дверей спірної квартири взагалі немає, вона неодноразово приходила до квартири, в якій зареєстрована, однак відповідач двері не відчиняє і безперешкодно потрапити до неї вона не має можливості. Перед вхідними дверями квартири є тамбур, який замикається на ключ. Відповідач неодноразово змінював замки у дверях квартири, оскільки в ній постійно проживали квартиранти. Відповідач надав сину - [PERSON] ключ від вхідних дверей квартири вже після пред`явлення позову до суду, до цього син ключа не мав. Проте, у сина відсутній ключ від тамбуру, який замикається і через який лише можливо потрапити до квартири, а тому ні син, ні позивач [PERSON] не можуть безперешкодно зайти до неї. Син сторін [PERSON] може прийти до квартири лише попередньо зателефонувавши відповідачу. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що перешкод у користуванні квартирою позивачам він не чинить, позивач [PERSON] з 2016 року добровільно не проживає у квартирі, а у сина є всі ключі від квартири. Останній раз відповідач змінював замки приблизно у вересні 2021 року, після того, як з квартири виселилися квартиранти. Позивачу [PERSON] відповідач про зміну замків не повідомляв, а повідомляв лише сину. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є донькою позивача [PERSON] , суду, зокрема, показала, що відповідач перешкоджає доступу як її, бо вона у спірній квартирі зареєстрована, так і позивачів до спірної квартири. Неодноразово свідок з позивачами приходила до квартири, [PERSON] телефонувала відповідачу, двері відповідач не відчиняв, наявний ключ від дверей не підходив, а тому потрапити до квартири не виявилось можливим. Свідок [PERSON] суду показала, що вони з позивачем [PERSON] після роботи неодноразово заходили до спірної квартири, позивач [PERSON] дзвонила у двері, після чого було чути, що двері квартири відкрилися, однак тамбур відповідач не відкривав. Позивач до квартири зайти не змогла. Свідок [PERSON] суду, зокрема, повідомила, що вона була свідком, коли син сторін приходив до квартири і спілкувався з батьком. При свідку випадків, коли відповідач чинив перешкоди позивачам у користуванні житлом не було. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у судовому засіданні не заперечував той факт, що позивач [PERSON] не має ключів від дверей квартири. Достовірних доказів, які б свідчили, що син сторін має безперешкодний доступ до квартири, в тому числі ключ від тамбуру, через який лише можливо потрапити до неї, суду не надано. За встановлених обставин, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, беречи до уваги положення законодавства, враховуючи, що позивач [PERSON] є власником квартири, позивачі зареєстровані у ній, позивача [PERSON] , хоча вона не проживала у спірному житловому приміщенні з 2016 року, не було визнано у встановленому законом порядку такою, що втратила право на користування цим житлом, відповідач неодноразово змінював замки в дверях квартири, а позивачі позбавлені можливості безперешкодно користуватися житлом, оскільки як у неповнолітнього власника, так і у його законного представника - [PERSON] відсутні необхідні ключі від всіх дверей квартири (зокрема, тамбуру), що унеможливлює вільний вхід до неї, а тому суд вважає за можливе задовольнити позов та захистити права позивачів у спосіб, зазначений у ньому. Також, оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 49), а тому витрати позивача [PERSON] по сплаті судового збору їй відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved