Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання та перебування на утриманні, де заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. В обґрунтуванні заявлених вимог посилалася на те, що вона з 21 січня 2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 21.01.2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровської районної ради м.Дніпропетровська. [INFO] чоловік заявниці [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12.08.2021 року Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Дніпро), актовий запис №1573. Заявниця зазначила, що вона є непрацездатною особою, оскільки з 29.09.2003 року є інвалідом 3-ї групи через порушення зору, що підтверджується витягом із акту огляду МСЕК №369813. Увесь час та до смерті чоловіка [PERSON] [INFO] вона фактично перебувала на його утриманні, оскільки чоловік у минулому був офіцером МВС та отримував більшу пенсію у розмірі близько 6000,00 гривень, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 15 грудня 2017 року, виданим ГУМВС України в Дніпропетровській області та посвідченням № [NUMBER] від 27.12.1999 року. Заявниця бажає реалізувати своє право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, однак Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області їй 21.10.2021 року було відмовлено. У зв`язку з неможливістю надати документи, що засвідчують факт спільного проживання та перебування на утриманні непрацездатного члена сім`ї, заявниця просить суд: - встановити факт постійного проживання [PERSON] із [PERSON] з 21.01.2000 року по 09.08.2021 рік; - встановити факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] із 29 вересня 2003 року по 09 вересня 2021 року. У судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилася просила суд справу розглянути за її відсутності, про що зазначила у прохальній частині позову. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] із 21 січня 2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 21.01.2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровської районної ради м.Дніпропетровська (а.с.14). [PERSON] із 29.09.2003 року, безстроково є інвалідом 3-ї групи за загальним захворюванням, що підтверджується витягом із акту огляду МСЕК до довідки Сер. МСЕ -ДНА-01 №369813 (а.с.21). [INFO] чоловік заявниці [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12.08.2021 року Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Дніпро), актовий запис №1573 (а.с.15). Заявниця [PERSON] 01.10.2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із метою реалізації свого права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, однак Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заявнику 21.10.2021 року було відмовлено, через відсутність довідки з місця проживання про перебування на утриманні померлого (загиблого) годувальника (а.с.19-20). Згідно зі ст.4 ЦПК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, одним із способів якого є встановлення фактів, які мають юридичне значення. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із вимогами ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. 2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з положеннями ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV (далі - Закон N 1058- IV) непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Статтею 5 Закону N 1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням. Відповідно до ч.3 ст. 4 Закону N 1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. У ч.1 ст.9 Закону N 1058-IV наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Статтею 10 Закону N 1058-IV передбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у ч. 2. ст. 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Згідно з ч.2 вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (ч. 3 ст. 36 Закону N 1058-IV). Аналіз норм ст. 4, 5,10,26,36 Закону N 1058-IV дає підстави для висновку про те, що чоловік (дружина) став непрацездатними, а саме, досягнув пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього закону, мають право на отримання пенсії (за їх вибором) за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, за умов, що вони були на повному утриманні померлого годувальника, та за умов наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. Згідно з вимогами ст.38 Закону України "Про пенсійне забезпечення члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію вразі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Відповідно до пункту 2.11. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 N 22-1 за документ, що засвідчує перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймається документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий вимогами статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства, за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. Згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання та перебування на утриманні, не підлягає задоволенню, оскільки заявником на підтвердження факту перебування її на утриманні свого померлого чоловіка та спільного проживання, надано копій паспортів громадянина України, в яких адреси реєстрації - різні. Тобто заявник, фактично, не проживала за однією адресою зі своїм померлим чоловіком, у зв`язку з чим не можливо встановити факт перебування на його утриманні. Крім того, суд не бере до уваги надану [PERSON] фотокопію акту обстеження домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , оскільки вказаний доказ належним чином не завірений, оригіналу для огляду заявником до суду не надано. Будь-яких інших доказів на підтвердження перебування заявниці на утриманні свого померлого чоловіка або одержання від нього допомоги, яка була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування, суду також не надано. Також суд звертає увагу на те, що заявниця не надала дані стосовно того, чи є у неї інші працездатні повнолітні члени сім`ї, діти, онуки, які проживають з нею за однією адресою. Суд позбавлений можливості дослідити та надати оцінку тим обставинам, що подружжя [PERSON] були зареєстровані за різними адресами, не встановлені причини, які спонукали цьому, та дані щодо належності на праві власності житла за цими адресами, тощо. Згідно зі ст.ст. 13, 76, 77 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Заявницею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а тому суд позбавлений можливості розглянути повно та всебічно усі обставини, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви. Судові витрати на підставі ч.7 ст.294 ЦПК України не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed