Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] , спадщину після смерті якої прийняв батько позивача [PERSON] . Спадкових прав останній не оформив та [INFO] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку, площею 1,3000 га, кадастровий номер 0725582900:01:002:0299, та земельну ділянку, площею 1,8607 га, кадастровий номер 07255842900:02:002:0018, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Миляновичівської сільської ради Турійського району Волинської області. За життя [PERSON] заповіту не складав. Вказуючи, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті останнього, яка звернулася у встановленому законом порядку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки на ім`я спадкодавця, просила визнати за нею право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . У підготовче засідання позивач та її представник не з`явилися, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені, 15 лютого 2022 року представник позивача [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить розглядати справу без його участі та за відсутності позивача (а. с. 82). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, 08 лютого 2022 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що Луківська селищна рада позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення, та просив справу розглядати за його відсутності (а. с. 79). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною першою статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 9) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшли земельні ділянки: площею 1,3000 га, кадастровий номер 0725582900:01:002:0299, та площею 1,8607 га, кадастровий номер 07255842900:02:002:0018, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Луківської селищної ради Ковельського району Волинської області (колишньої - Миляновичівської сільської ради Турійського району Волинської області) (а. с. 57). Належність вищевказаних земельних ділянок спадкодавцеві [PERSON] підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 645329 від 26 січня 2007 року (а. с. 29) та витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки (а. с. 19-23, 24-28). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація по вказаних ділянках відсутня (а. с. 76 на звороті, 77). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, свідоцтво про право на спадщину після її смерті не видавалося, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а. с. 57 на звороті, 58). Відповідно до довідки Луківської селищної ради від 04 листопада 2019 року № 959 [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала з чоловіком [PERSON] , сином [PERSON] , внучкою [PERSON] та правнучкою [PERSON] (а. с. 57). [PERSON] помер [INFO] (а. с. 49 на звороті). [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своїх батьків - [PERSON] та [PERSON] , постійно проживав із з ними і в контексті положень статті 1268 Цивільного кодексу України прийняв спадщину після смерті останніх. [INFO] [PERSON] помер (а. с. 10), на день смерті проживав із дочкою [PERSON] , внучкою [PERSON] та внуком [PERSON] (а. с. 46). Позивач є дочкою спадкодавця [PERSON] , що підтверджується довідкою про народження та свідоцтвом про шлюб (а. с. 12-13). 26 червня 2020 року позивач подала приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 38 на звороті). За життя [PERSON] заповіту на належне йому майно не складав, свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки: площею 1,3000 га, кадастровий номер 0725582900:01:002:0299, площею 1,8607 га, кадастровий номер 07255842900:02:002:0018, після його смерті не видавалося, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а. с. 58 на звороті, 59). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. З огляду на вказане, позивач [PERSON] , як дочка спадкодавця, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка в контексті положень статей 1268, 1270 Цивільного кодексу України у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса від 28 листопада 2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове нерухоме майно, який підтверджує його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 15). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 80/2020 до майна померлого [PERSON] (а. с. 38-77), з яких також видно, що ніхто, окрім позивача, із заявою про прийняття спадщини після останнього до нотаріуса не звертався, свідоцтва про право на спадщину на інше належне спадкодавцю майно видані також позивачу. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та правових підстав для визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 496.20 грн; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 496.20 грн. На підставі викладеного, статей 1216, 1217, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved