Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочину. Позовні вимоги мотивує тим, що 26 червня 2018 року відповідач [PERSON] , знаходячись напроти будинку [ADDRESS] , діючи умисно, злочинно, без дозволу та згоди власника, заволодів мотоциклом марки «Геон Х-Райт», який належав йому та знаходився у тимчасовому користуванні [PERSON] , а саме: забрав його у рахунок неіснуючого боргу, чим завдав йому матеріальну та моральну шкоду. 18 серпня 2021 року Тячівський районний суд постановив вирок, за яким відповідача [PERSON] суд визнав винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України і призначив відповідачу покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень. Позивач зазначив, що його мотоцикл півтора року знаходився на штраф-майданчику, де через тривалий час транспортний засіб став непридатним. Також за цей час він своїм мотоциклом не користувався. Матеріальна шкода полягає в тому, що біля 10-ти разів орган досудового розслідування викликав його на слідчі дії, вісім разів як потерпілого його викликав суд, і для цього він витратив кошти та свій час. Крім матеріальної шкоди, відповідач [PERSON] спричинив йому моральну шкоду. Під моральною слід розуміти душевні страждання в очікуванні проведення досудового розслідування та кінцевого судового розгляду провадження, а також порушень його особистих прав. Відповідач до останнього не проявив щирого каяття, насміхається і не шкодує, що він вчинив злочин, від якого постраждав він та його сім`я. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 20000 гривень матеріальної шкоди та 100000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить в задоволенні позову відмовити. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2021 року, який 20 вересня 2021 року набрав законної сили, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч.1 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 17000 гривень. Під час розгляду вказаного кримінального провадження встановлено, що [PERSON] , 26 червня 2018 року, близько 12 год. 15 хв., знаходячись напроти будинку [ADDRESS] , діючи умисно, незаконно, без дозволу та згоди власника, заволодів мотоциклом марки «Геон Х-Райт», без номерного знаку, який належить [PERSON] та знаходився у тимчасовому користуванні [PERSON] , а саме: забрав його в рахунок боргу [PERSON] , чим завдав потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 19115,05 гривень. Згідно ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2019 року позивачу [PERSON] було повернуто мотоцикл марки «Геон Х-Райт», без н/з, який постановою слідчого СВ Дубівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області від 28.06.2018 року був визнаний речовим доказом та поміщений на спеціальний майданчик Західної міжрегіональної філії ДП МВС України «Інформресурс». Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків. та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Із абз.1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. Пленум Верховного Суду України роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК (ст.ст.1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи». Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що позивачем [PERSON] , не надано жодних належних та допустимих доказів спричинення йому матеріальної шкоди в розмірі 20000 гривень, яку він зазнав внаслідок непридатності його викраденого мотоциклу, не користування тривалий час викраденим відповідачем мотоциклом, здійснення витрат на явку до слідчого та суду, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди до задоволення не підлягають. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Суд визнає аргументованими доводи позивача [PERSON] щодо спричинення йому моральної шкоди внаслідок душевних страждань у зв`язку із незаконним заволодінням відповідачем [PERSON] транспортного засобу. Разом з тим, позивачем [PERSON] у повній мірі не доведено підтвердження заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, викликаних діями відповідача, саме у заявленому розмірі відшкодування моральної шкоди. Враховуючи суть позовних вимог, характер заподіяної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, завданих позивачу у зв`язку з вчиненням злочину, їх глибину та тривалість, характер вчиненого правопорушення, ступінь вини відповідача, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині знайшли своє підтвердження та підлягають частковому задоволенню у розмірі 15000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Заперечення представника відповідача [PERSON] - адвоката Матіко Р.І. проти позову в частині відшкодування моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки в судовому засіданні позивачем [PERSON] належними та допустимими доказами доведено спричинення йому відповідачем [PERSON] моральної шкоди внаслідок душевних страждань у зв`язку із незаконним заволодінням відповідачем транспортного засобу. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідача.

Outcome: partial