Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2021 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору- Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який 13.02.2019 року розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду. Після розірвання шлюбу неповнолітні діти сторін у справі залишились проживати разом із матір`ю, яка вдруге вийшла заміж. Позивач продовжував турбуватись про дітей та надавав матеріальну допомогу на їх утримання, проте після одруження переїхав проживати у м. Дніпро, а тому не мав змоги регулярно бачитись зі дітьми. 09.01.2021 року відповідач вчинила домашнє насильство відносно дітей, нецензурно лаялась на їхню адресу та нанесла удар в голову коробкою від телефону старшій доньці. Чоловік відповідачки викликав поліцію і відносно [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Проте відповідач свою протиправну поведінку не припинила та 10.01.2021 року знову вчинила насильство психологічного характеру щодо дітей, кричала та нецензурно лаялась до дітей, а тому за даним фактом відносно неї повторно був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, в подальшому відповідач була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинені правопорушення. Про вказані факти він дізнався від чоловіка відповідачки та відразу приїхав до м. Івано-Франківськ, де побачив, що діти були налякані та розгублені, не розуміли, що відбувається із матір`ю та не хотіли надалі залишатись із нею, а тому він попередив службу у справах дітей та забрав дітей за місцем свого проживання у м. Дніпро. З січня 2021 року доньки проживають разом із ним та його дружиною у його новій сім`ї, де забезпечені усім необхідним, влаштовані на навчання до школи, перебувають під лікарським наглядом. Він має постійне місце роботи, матеріально забезпечений, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, його дружина та її батьки ставляться до дітей як до рідних, у них в сім`ї панує гармонійна та спокійна атмосфера. Враховуючи те, що ним створені належні умови для життя та виховання дітей, які є більш сприятливими для їх повноцінного та гармонійного розвитку, а ніж умови в яких діти проживали у відповідача, вважає за доцільне в інтересах дітей визначити їх місце проживання разом із батьком. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2021 року вказану справу передано за підсудністю до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2021 року вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10.06.2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.11.2021 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. 24.06.2021 року, 05.07.2021 року, 20.09.2021 року 18.10.2021 року, 22.11.2021 року, 22.12.2021 року судом постановлені ухвали про забезпечення участі позивача, його представника та представника Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради у підготовчих судових засіданнях та судових засіданнях з розгляду справи по суті в режимі відео конференції. У судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач [PERSON] та його представник адвокат Василець М.С. позов підтримали та просять його задовольнити із наведених мотивів. Вказали, що відповідач після того як діти переїхали проживати до батька їх життям та вихованням не цікавиться, жодного разу не провідала їх, хоча позивач не чинить у цьому будь-яких перешкод, не передає коштів на утримання дітей, речей чи подарунків, а лише зрідка телефонує до старшої доньки, бажання повернути дітей та проживати разом із ними не виявляє. Позивачем створені усі необхідні умови для проживання та навчання дітей, які повністю адаптувались у новій сім`ї, діти влаштовані у навчальний заклад, укладені відповідні декларації із сімейним лікарем. На даний час позивача підвищено по посаді і у нього зросла заробітна плата, він не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра та позитивно характеризується, його дружина та її батьки подали суду нотаріально посвідчену згоду на проживання [PERSON] разом із дітьми у належній їм на праві власності квартирі. Вважають, що з метою забезпечення права та інтересів дітей слід визначити їх місце проживання разом із батьком та стягнути із відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки остання самоусунулась від виконання своїх материнських обов`язків та участі в утриманні дітей не приймає. Також зазначили, що 10.01.2021 року після виклику працівників поліції за фактом вчинення домашнього насильства щодо дітей відповідач [PERSON] спричинила поліцейському тілесні ушкодження та щодо неї було порушено кримінальне провадження і вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.07.2021 року її визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.345 КК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час судового засідання повідомлялася належним чином. Відзиву на позов не подавала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради Медведєва В.О. у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала наданий висновок та вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . Вказала, що відповідачку неодноразово викликали на засідання комісії у справах дітей, повідомлення направлялись за її зареєстрованим місцем проживання, оскільки остання у телефонному режимі відмовилась повідомити своє фактичне місце проживання, не зверталась до органу опіки ні з усними, ні з письмовими заявами. Служба у справах дітей Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області виходила за місцем проживання відповідача та із наданого акту обстеження матеріально-побутових умов вбачається, що за місцем реєстрації матері відсутні належні умови для проживання дітей через невідповідність житлової площі. Також було проведене відповідне обстеження за місцем проживання позивача, в ході якого встановлено, що умови проживання дітей належні, діти мають окрему кімнату, де влаштовані спальні місця та місця для навчання. Батько надав усі необхідні документи, з`являвся на засідання комісії, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, діти навчаються, перебувають під медичним наглядом, жодних скарг чи зауважень щодо поведінки батька не надходило. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. Згідно з ч.1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановлено, що сторони у справі з 16.08.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.02.2019 року. У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей - донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 17.04.2019 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області) та донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 17.04.2019 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області) Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.02.2019 року після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей залишено проживати разом із матір`ю [PERSON] . У період з липня 2019 року по січень 2021 року позивач перераховував відповідачці кошти на утримання спільних дітей, що підтверджується долученими квитанціями про банківські перекази на загальну суму 40613,07 грн. Постановами Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.02.2021 року та 18.02.2021 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173 КУпАП за фактом вчинення 09.01.2021 року та 10.01.2021 року фізичного та психологічного насильства щодо своїх неповнолітніх дітей. Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.07.2021 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначено їй покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень вказаний вирок суду не оскаржувався та набрав законної сили 05.08.2021 року. Як вбачається із листа Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №14/47-28/84 від 16.02.2021 року, на розгляді у службі у справах дітей перебувало повідомлення Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 13.01.2021 року про те, що 09.01.2021 року та 10.01.2021 року за адресою: [ADDRESS] [PERSON] вчиняла фізичне та психологічне насильство відносно своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та відносно неї працівниками поліції були складені адміністративні протоколи за ч.1 ст.173-2 КУпАП. 13.01.2021 року до служби у справах дітей прийшов батько дітей [PERSON] , який вказав, що забирає дітей за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] . Цього ж дня комісією у складі працівників служби у справах дітей, заступника начальника Департаменту молодіжної політики та спорту, фахівця МЦСССДМ відвідано дітей за адресою їх перебування та у присутності членів комісії діти підтвердили, що будуть проживати разом із батьком. 15.01.2021 року мати дітей [PERSON] пояснила працівникам служби, що у неї з чоловіком, з яким вона перебуває у шлюбі, виник конфлікт, свідком якого були діти, а оскільки вона була нетвереза, то діти перебували з її чоловіком доки за ними не приїхав батько. 27.09.2019 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] та разом зі своїми батьками є співвласником даної квартири загальною площею 49,3 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 12.01.1998 року ВАТ «Будівельно-монтажний трест №17». Дружина позивача [PERSON] та її батьки [PERSON] , [PERSON] , як співвласники квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] направили на адресу суду заяву, в якій надали згоду на проживання у належній їм квартирі позивача разом із неповнолітніми дітьми. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Булава О.Т. 04.10.2021 року за реєстром №774,775,776. Відповідно до довідок КЗО «Середня загальноосвітня школа №31» Дніпровської міської ради №288,289 від 25.01.2021 року [PERSON] зарахована до 7 класу, а [PERSON] до 5 класу вказаного навчального закладу. До матеріалів справи долучено декларації №0001-48РМ-4АА0, №0001-ХКММ-4АА0 від 21.01.2021 року про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладені [PERSON] з КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №7» Дніпровської міської ради щодо надання медичної допомоги неповнолітнім [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Із акту обстеження умов проживання складеного комісією у складі завідувача сектору правого забезпечення управління та головного спеціаліста служби у справах дітей адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради за заявою [PERSON] за адресою [ADDRESS] вбачається, що будинок має три житлові кімнати, коридор, веранду, кухню, санвузол та вбудовану шафу, загальною площею 49,3 кв.м, житловою площею 35.05 кв.м., є необхідні меблі та побутова техніка. За вказаною адресою проживають [PERSON] , його дружина [PERSON] , її батьки [PERSON] та [PERSON] , неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які навчаються у КЗО «Середня загальноосвітня школа №31» Дніпровської міської ради. Для проживання неповнолітніх дітей виділено окрему кімнату, де облаштовано спальне місце, та місце для виконання домашніх завдань, є шафа для дитячих речей, шкільного приладдя та одягу. Комісія прийшла до висновку, що умови проживання дітей задовільні, умови перебування дітей-належні. Як вбачається із довідки ПП ВКФ «ЛІОС» №91012021-01 від 19.01.2021 року та характеристики № 02012021-01 від 20.01.2021 року [PERSON] працює у вказаному підприємстві на посаді складальника виробів із деревини з 14.01.2021 року та позитивно характеризується, користується повагою та авторитетом у колективі. Відповідно до довідки про доходи виданої ПП ВКФ «ЛІОС» 22.03.2021 року за вих. №22032021-01 нарахований [PERSON] дохід за січень-лютий 2021 року становить 8143,21 грн. Довідкою КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» Дніпропетровської міської ради серії 12ЯЯТ №071257 від 26.02.2021 року та сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12ЯЯТ №597105 від 26.02.2021 року підтверджується, що позивач на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. При вирішенні позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітніх дітей суд враховує наступне. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-IIIвід 26.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 вказаного Закону визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно вимог ст.ст.7,155 Сімейного кодексу України(надалі-СК України) дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 СК України визначено, що у разі якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Таким чином, із досягненням десятирічного віку в дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначенні інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Висновок про необхідність врахування думки дитини у вирішенні спору щодо визначення місця проживання дітей висловлений Верховним Судом у постановах від 01.08.2018 року у справі № 207/3144/16, від 24.04.2019 року у справі № 300/908/17, від 04.03.2020 року у справі № 356/417/17, від 18.08.2021 року у справі №303/3102/19. Неповнолітні [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні вказали, що на даний час проживають разом зі своїм батьком, який піклується про них, не зловживає алкоголем та з яким вони знаходять спільну мову та бажають проживати надалі. Пояснили, що із матір`ю у них був конфлікт, після переїзду до батька мати їх жодного разу не навідувала, подарунків не передає, інколи телефонує, але дуже мало цікавиться їхнім життям. Батько не перешкоджає їм у побаченнях із матір`ю, однак остання за весь час їхнього проживання із батьком сама такого бажання ні разу не виявляла. Згідно з частинами четвертою-п`ятою ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, затвердженого розпорядженням №30-р від 08.10.2021 року на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини заслухано [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] . Вивченням поданих документів встановлено, що шлюб між батьками дітей розірвано згідно рішення суду від 13.02.2019 року. Мати [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , та згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 08.06.2021 року, складеного начальником служби у справах дітей та секретарем Ворохтянської селищної ради, житлова площа за даною адресою має невідповідні умови проживання та фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Батько дітей зареєстрував шлюб із [PERSON] та проживає за адресою [ADDRESS] разом із дружиною та доньками. [PERSON] забезпечує дітей всім необхідним для проживання, виховання та розвитку, бажає мешкати разом із дітьми та піклуватися про їх майбутнє. Згідно з актом оцінки потреб сім`ї №176, складеним фахівцями відділу Дніпровського міського центру соціальних служб в Чечелівському районі, сім`я забезпечена всім необхідним для повноцінного росту та розвитку дітей, батько працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Мати належним чином неодноразово було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дітей, однак остання не з`явилася, причин неявки не повідомляла. Враховуючи викладене та в інтересах дітей орган опіки та піклування вважає за доцільне проживання малолітніх дітей разом із батьком. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету №50 від 21.07.2021 року, вбачається, що після розірвання шлюбу між сторонами у справі неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишились проживати із матір`ю [PERSON] . 09.01.2021 року [PERSON] вчинила домашнє насильство відносно дітей та щодо неї був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №210463 від 09.01.2021 року за ч.1 ст.173-2 КУпАП. 10.01.2021 року [PERSON] повторно вчинила насильство психологічного характеру та щодо неї був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №043678 від 10.01.2021 року за ч.1 ст.173-2 КУпАП. 13.01.2021 року у присутності комісії у складі працівників служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради обидві доньки підтвердили, що будуть проживати зі батьком. З січня 2021 року неповнолітні діти проживають разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання від 17.02.2021 року умови проживання задовільні, умови перебування дітей -належні. Діти влаштовані до середньої загальної школи №31 Дніпровської міської ради. На комісію з питань захисту прав дітей 19.07.2021 року [PERSON] не з`явилася, про що була поінформована. Враховуючи наведене, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дітей, служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом із батьком [PERSON] за місцем його фактичного проживання за адресою [ADDRESS] та стягнути із [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. За таких обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, заслухавши думку неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які висловили прихильність до батька та бажання проживати разом із ним однією сім`єю, приймаючи до уваги висновки Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та вважає, що вони підлягають до задоволення шляхом визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом із батьком [PERSON] за місцем його проживання за адресою [ADDRESS] що повністю відповідатиме інтересам неповнолітніх дітей, забезпечить їм батьківський догляд та опіку та сприятиме їх гармонійному та повноцінному розвитку. При цьому суд враховує те, що мати дітей [PERSON] після розірвання шлюбу із позивачем неналежно здійснювала свої материнські обов`язки та двічі була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо своїх неповнолітніх доньок. Після переїзду дітей на проживання до батька, відповідач не висловлювала будь-яких заперечень з цього приводу, не намагалась повернути дітей та не виявляє бажання приймати участь у їхньому вихованні та розвитку, про що свідчить той факт, що з січня 2021 року мати жодного разу не відвідала доньок за новим місцем проживання, не цікавиться життям та навчанням дітей та не бере участі у їх утриманні та матеріальному забезпеченні. Будучи належно повідомленою, [PERSON] не з`явилася на засідання органу опіки та піклування Ворохтянської селищної ради, не приймала участі у засіданні комісії з прав дитини за місцем проживання дітей, а також ні разу не з`явилась у судове засідання, не подала відзив на позов та доказів щодо свого матеріального становища та житлових умов. Зазначена поведінка відповідача, на переконання суду, свідчить про відсутність у матері належного інтересу до своїх дітей та небажання виконувати свої обов`язки та нести відповідальність за них. Натомість позивач проявляє батьківську турботу та піклування про дітей, у новій сім`ї створив усі необхідні умови для їх повноцінного розвитку та проживання, діти забезпечені усім необхідним, задоволені своїм становищем та відчувають себе у безпеці поруч із батьком. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд також враховує наступне. Частиною другою ст.141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою сатті 157 цього Кодексу. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз`яснень, викладених п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частинами першою, третьою ст.181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у 2022 році становить: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною шостою ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом, з січня 2021 року неповнолітні діти сторін проживають разом із батьком, відповідач самоусунулась від виховання дітей та участі в їх утриманні не приймає. В ході судового розгляду не здобуто будь-яких доказів, що за станом здоров`я чи матеріальним становищем [PERSON] не може виконувати своїх аліментних обов`язків щодо утримання неповнолітніх дітей. При визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача, суд приймає до уваги розмір законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, те, що [PERSON] є працездатною, відсутність будь-якої інформації про її незадовільний стан здоров`я чи перебування у неї на утриманні інших утриманців, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Із врахуванням обставин справи, суд вважає, що присуджена сума є необхідною для задоволення потреб на утримання дітей, забезпечення належних умов для їх фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству та реальній можливості платника аліментів сплачувати їх, не порушуючи прав останньої, оскільки вказаний розмір аліментів є наближеним до прожиткового мінімуму,встановленого для дітей відповідного віку, що на думку суду, в умовах постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності дає можливість забезпечити лише мінімально необхідні потреби дітей. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 908,00 грн. сплаченого судового збору за вимогу про визначення місця проживання дітей, а також враховуючи те, що позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, слід стягнути з [PERSON] на користь держави 908,00 грн. судового збору. Згідно положень ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі наведеного,

Outcome: approved