Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить надати дозвіл на виїзд [PERSON] , [INFO] , за межі кордону України у супроводі матері [PERSON] , [INFO] , без згоди батька [PERSON] , [INFO] , в країну республіку Польща з 01 жовтня 2021 року до повноліття дитини. Також просить дозволити їй (позивачці) без згоди батька [PERSON] , [INFO] , оформляти документи для виїзду неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , за межі України до досягнення ним повноліття. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . 12 березня 2010 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. На даний час вона вийшла заміж та має намір виїхати до республіки Польща за місцем проживання чоловіка [PERSON] із своїми малолітніми дітьми. Для виїзду сина [PERSON] за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак відповідач не надає згоду на виїзд за межі України їхнього сина [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері, не дивлячись на неодноразові прохання, при цьому жодних вагомих аргументів відмови не називає. Така позиція колишнього чоловіка - відповідача у справі шкодить інтересам дитини, не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток його особистості та вказує на зловживання своїми батьками правами. 08 жовтня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в загальному позовному провадженні. 09 грудня 2021 року підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні 07.02.2022 представник позивачки - адвокат Біленчук С.М. позов підтримав та просив задовольнити вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив суд про причини неявки, про що є відомості в матеріалах справи. Представник третьої особи - Калінська О.А. в судовому засіданні 07.02.2022 не заперечувала щодо задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки це не буде суперечити інтересам дитини. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі до 12 березня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 12 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 17 (а.с. 10). Під час шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 172 (а.с. 11). 28 грудня 2018 року позивачка уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 28 грудня 2018 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1726, та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с. 12). [INFO] у подружжя [PERSON] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 лютого 2019 року Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 28 (а.с. 37). Згідно копії договору оренди квартири вбачається, що [PERSON] від 17 травня 2021 року уклав з [PERSON] та [PERSON] договір оренди квартири, яка розташована в [ADDRESS] , терміном з 01 липня 2021 року по 30 червня 2022 року. В даному договорі зазначено, що у вищевказаній квартирі можуть проживати: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Згідно копії сертифікату від 09.09.2021 директора початкової школи № 2 Озарів Маз., яка знаходиться в Озаров Мазовецький, [ADDRESS] вбачається, що директор початкової шкоди №2 Захисники Варшави в Озарові Мазовецький засвідчує, що [PERSON] , [INFO] з України, Київської області, приймуть до восьмого класу їхньої школи (а.с. 21). Позивачка [PERSON] працює працівником складу та Товаристві з обмеженою відповідальністю «Діаманд Холдінг Груп» у Варшаві по вул. Гроховського, 44/U3 з 30.09.2021, щомісячно отримує заробітну плату, що підтверджується копією договору доручення (а.с. 24, 25). Чоловік позивача - [PERSON] також працює за трудовим договором з роботодавцем PRO - FLEX вул. А.Міцкевича 17 05-850 [PERSON] з 08.08.2019 на посаді помічника виробництва, що підтверджується копією сертифікату (а.с. 23). Позивач має бажання щоб син [PERSON] виїхав за кордон, за місцем її проживання та проживав разом з її сім`єю - до повноліття. Для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак відповідач ухиляється від надання такого дозволу. Позивачка вказує, що дитина отримує належний догляд та виховання, однак батько дитини окрім аліментів, які стягуються із нього за рішенням Богуславського районного суду Київської області від 20 жовтня 2009 року, іншої матеріальної допомоги в утриманні дитини не надає (а.с. 14). Так, загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абзацу 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ст. 9 «Про права дитини» прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1989 р.- держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі контакти, з обома батьками за винятком випадків коли це суперечить інтересам дитини. Крім цього ст. 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підпунктом 3, пункт 2-2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 р. передбачено, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку у супроводі одного із батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, який не досяг 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Абзацами 1, 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до абз. 9 пп. 2, п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Як зазначено в позовній заяві, [PERSON] має сім`ю, працює та постійно проживає в республіці Польща. Малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу сторін, проживає та перебуває на утриманні позивачки [PERSON] , однак без згоди батька [PERSON] , позивачка [PERSON] - мати не може вивезти дитину за кордон за місцем свого проживання відповідно до вимог ст. 313 ЦК України, оскільки - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідач [PERSON] , не даючи згоди на виїзд сина [PERSON] за кордон на постійне місце проживання матері, діє в супереч інтересам дитини та порушує його права. За таких обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що з врахуванням обставини справи та інтересів неповнолітньої дитини, позов є підставним, обґрунтованим та підлягає до задоволення, а тому слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON] , [INFO] за межі України в Республіку Польща у супроводі матері [PERSON] , [INFO] , з 01 жовтня 2021 року до повноліття дитини без згоди батька - [PERSON] , [INFO] . А також, для забезпечення виїзду дитини слід надати дозвіл матері [PERSON] оформляти документи для виїзду дитини - неповнолітнього [PERSON] , [INFO] за межі України в Республіку Польщу без згоди батька [PERSON] На підставі викладеного, Конституції України, ст.ст. 19, 150, 155, 157, 160 СК України, ст.313 ЦК України, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», п. 16 «Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення»,

Outcome: approved