Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

21.12.2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до Оболонського закладу дошкільної освіти (ясла - садок) «Сонечко» Оболонської сільської ради Полтавської області, Оболонської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення позивачки від роботи та стягнення заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 02.09.2013 була прийнята на посаду вихователя ДНЗ "Сонечко" в с. Оболонь Семенівського району Полтавської області. Рішенням четвертої позачергової сесії восьмого скликання від 17 лютого 2021 року № 12 найменування Оболонського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) "Сонечко" змінено на Оболонський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) "Сонечко" Оболонської сільської ради Полтавської області. 05.11.2021 року позивачці було вручено повідомлення директора Оболонського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) "Сонечко" Оболонської сільської ради Полтавської області Логвиненко С.Є. № 12 від 04.11.2021 року "Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19". Наказом директора Оболонського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) "Сонечко" Оболонської сільської ради Полтавської області Логвиненко С.Є. № 49-К від 08.11.2021 позивачку було відсторонено від роботи з 08.11.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", Наказу Міністерства охорони здоров`я № 2153 від 04.10.2021 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням", п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби "COVID-19", спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2". 03.12.2021 року наказом директора Оболонського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) "Сонечко" Оболонської сільської ради Полтавської області Логвиненко С.Є. № 51-К позивачку було звільнено із займаної посади за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивачка вважає, що наказ директора Оболонського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) "Сонечко" Оболонської сільської ради Полтавської області Логвиненко С.Є. № 49-К від 08.11.2021 року, яким останню було відсторонено від роботи з 08.11.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати є незаконним та підлягає скасуванню, а заробітна плата за період з 08.11.2021 року (з дня відсторонення) по 03.12.2021 року (дня звільнення) підлягає виплаті. Вказала також що ухвалення рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях віднесено до виключної компетенції головного державного санітарного лікаря України, головного державного санітарного лікаря автономної Республіки Крим, а також головних санітарних лікарів областей, міст Києва та Севастополя за умови наявності відповідних епідемічних показань. Порядок відмови від здійснення обов`язкових профілактичних щеплень визначений у ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 року № 1645-ІІІ у частині 6, де зазначено, якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків. Іншого порядку відмови від обов`язкових профілактичних щеплень ані цей, ані будь-який інший закон не містить. Пунктом 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 " Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу, передбачено відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти Covid-19 яких визначено переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти Covid-19 відповідно до ст. 46 КЗпП, ч. 2 ст. 12 ЗУ "Про захист населення від інфекційних хвороб" та ч. 3 ст. 5 ЗУ "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти Covid-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти Covid-19, виданий закладом охорони здоров`я. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153. Пунктом 1 ст. 92 Конституції України встановлено, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України. Отже вважає, що відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому, в силу положень пункту 1 статті Конституції таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належить Постанова КМУ і Наказ МОЗ. Єдиним органом законодавчої влади в Україні відповідно до ст. 76 Конституції України є Верховна Рада України. Оскільки рішення про відсторонення працівників прийнято у формі постанови КМУ та в спосіб, що не відповідає вимогам п. 1 ст. 92 Конституції України та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», і поза межами конституційних повноважень КМУ, вважає, що неможливе застосування до спірних правовідносин положень постанови КМУ та необхідність вирішення спору на підставі норм статей 43, 92 Конституції України з огляду на те, що в Україні відсутні закони, які передбачають право роботодавців відсторонювати від роботи працівників, що відмовилися від вакцинації проти Covid-19. Крім цього відповідно до постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" залежно від епідемічної ситуації в регіоні або районі чи місті обласного значення може бути встановлений рівень епідемічної небезпеки поширення Covid-19. При "помаранчевому" рівні дошкільні навчальні заклади та 1-4 класи шкіл працюють у звичайному форматі, проте інші заклади освіти можуть працювати лише у разі наявності 80% вакцинованого хоча б одною дозою персоналу. В іншому випадку заклад освіти працює у дистанційному форматі. У разі введення червоного рівня епідемічної небезпеки заклади освіти працюватимуть лише якщо 100 % працівників мають зелений Covid-19-сертифікат. При "помаранчевому" рівні епідемічної небезпеки місцеві органи влади можуть вводити додаткові обмеження. Також зазначила, що на день відсторонення її від роботи Полтавська область не входила до "червоної" зони карантину, повідомлень про введення додаткових обмежень від місцевих органів влади позивачка не отримувала, отже вимагати від неї надання документів про отримання курсу вакцинації або довідку про протипоказання до проведення щеплень та в подальшому відсторонити її від роботи у директора Оболонського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) "Сонечко" Оболонської сільської ради Полтавської області Логвиненко С.Є. не було необхідності. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 22.12.2021 позовну заяву залишено без руху та надано 5-денний строк для усунення недоліків. 30.12.2021 позивачкою [PERSON] усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 11.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити, вказала, що не є противником щеплення, але вважає, що їй був визначений короткий термін, у який вона повинна була зробити щеплення, вона щойно перехворіла та пройшло лише три дні після виходу її на роботу з лікарняного. Крім того зазначила, що має хронічне захворювання, яке не є в переліку захворювань, що мають протипоказання до щеплення, однак хвилювалась за наслідки свого здоров`я, які могли бути спричинені у цьому випадку проведеним щепленням. Відповідачі Оболонський заклад дошкільної освіти (ясла - садок) «Сонечко» Оболонської сільської ради Полтавської області, Оболонська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання своїх представників не направили, повідомлялися належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, подали до суду письмові відзиви від 02.02.2022 та 03.02.2022. Відповідно до відзивів просили відмовити у задоволення позовних вимог [PERSON] , зазначивши, що керівник Оболонського закладу дошкільної освіти (ясла - садок) «Сонечко» діяла в межах норм чинного законодавства. Крім того, зазначили, у даному позові одним із відповідачів зазначено Оболонську сільську раду, однак як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вона є засновником Оболонського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) "Сонечко" Оболонської сільської ради Полтавської області, а безпосереднє управління закладом дошкільної освіти, здійснює Відділ освіти, культури, молоді та спорту Оболонської сільської ради, який є виконавчим органом Оболонської Відповідачка своїм право надання письмової відповіді на відзив не скористалась, відповіді на відзив не надала. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 02.09.2013 позивачка [PERSON] була прийнята на посаду вихователя ДНЗ "Сонечко" в с. Оболонь Семенівського району Полтавської області. Рішенням четвертої позачергової сесії восьмого скликання від 17 лютого 2021 року № 12 найменування Оболонського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) "Сонечко" змінено на Оболонський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) "Сонечко" Оболонської сільської ради Полтавської області (а.с. 9-10). Відповідно до повідомлення директора Оболонського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) "Сонечко" Оболонської сільської ради Полтавської області Логвиненко С.Є. за № 12 від 04.11.2021 "Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19» [PERSON] повідомлено, що з 08.11.2021 року на період дії карантину, встановленого КМУ, щеплення проти COVID-19 обов`язкове для працівників закладів дошкільної освіти. Запропоновано позивачці надати документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або надати довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 № 595. Якщо до 08.11.2021 позивачка не надасть одного із зазначених документів, 08.11.2021 останню відсторонять від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46 КЗпП та статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 № 1645-ІІІ (а.с. 11). Наказом директора Оболонського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) "Сонечко" Оболонської сільської ради Полтавської області Логвиненко С.Є. за № 49-К від 08.11.2021 року позивачку [PERSON] , вихователя Оболонського ЗДО (ясла-садка) "Сонечко" відсторонено від роботи з 08.11.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати, підставою якого було повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 04.11.2021 за № 12, посилаючись на ст. 46 КЗпП України, частину 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року № 1645-ІІІ, наказ МОЗ «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153, пункт 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236. Позивачка ознайомлена з наказом 21.12.2021 ( а.с.12). Відповідно до наказу директора Оболонського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) "Сонечко" Оболонської сільської ради Полтавської області Логвиненко С.Є. за № 51-К від 03.12.2021 року позивачку [PERSON] , вихователя Оболонського ЗДО (ясла-садка) "Сонечко" з 03.12.2021 року за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України та наказано Централізованій бухгалтерії відділу освіти, культури, молоді та спорту Оболонської сільської ради провести розрахунок за період роботи з 02.09.2021 по 07.11.2021 року (а.с. 13, 14). Статтею 46 КЗпП України встановлено, що відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України ( справа про тлумачення терміну «законодавство») від 09 липня 1998 року №12-рп/98 зазначено, що термін "законодавство" досить широко використовується у правовій системі в основному у значенні як сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин і є джерелами певної галузі права. Цей термін без визначення його змісту використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 Перехідних положень). У законах залежно від важливості і специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших, передусім кодифікованих, в поняття "законодавство" включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади. У Кодексі законів про працю України термін "законодавство" в цілому вживається у широкому значенні, хоча його обсяг чітко не визначено. Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Отже, зі змісту ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» випливає, що центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, може встановлюватись перелік професій, працівники яких підлягають обов`язковому щепленню також проти інших (крім тих, які визначені в ч.1 ст.12 вказаного Закону) інфекційних захворювань. Відповідно до п.1 Положення про Міністерство охорони здоров`я України (далі - МОЗ України), яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України в редакції від 24 січня 2020 року №90, МОЗ України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб. Так, наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за №1306/36928, затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням ( далі - Перелік №2153) . Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та гендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.(п.4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 № 731). Таким чином, Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ № 2153 відповідає Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України. Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають, зокрема працівники закладів вищої, післядипломної, фахової перед вищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у т. ч. спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. В Переліку №2153 також зазначено, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року № 2070). Щодо обов`язковості вакцинування для працівників з наведеного вище переліку згідно наказу МОЗ № 2153, то звільненими від такого обов`язку можуть бути лише працівники, які мають абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень. Відповідно протипоказання до вакцинації встановлюється сімейним або лікуючим лікарем, що фіксується у висновку про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтермінування через COVID-19 в анамнезі. Якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин. У пункті 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020року N1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій покладено забезпечення: 1) контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. N 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб"та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони. Позивачка [PERSON] повинна була надати керівнику дошкільного закладу освіти на підтвердження проведення щеплення документ, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації; чи міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою однодозної вакцини або двома дозами дводозної вакцини (зелені сертифікати), які включені Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях, або одужання особи від зазначеної хвороби; або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19. Натомість позивачка не вакцинувалась та таких документів не надала. Таким чином суд вважає, що керівник дошкільного закладу освіти, з метою забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняла рішення про тимчасове відсторонення від роботи позивача [PERSON] . Суд не приймає доводів позивачки про те, що рішення про відсторонення працівників прийнято у формі Постанови КМУ та у спосіб, що не відповідає вимогам пункту 1 ст.92 Конституції України та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», і поза межами конституційних повноважень Кабінету Міністрів України, тому зазначена постанова не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки зазначена постанова КМУ неконституційною не визнавалась, у судовому порядку не скасовувалась. Також не скасовано та не визнано неконституційним і вище зазначений наказ Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153. Суд не бере до уваги і твердження позивачки, що на час відсторонення її від роботи Полтавська область не входила до "червоної" зони карантину, повідомлень про введення додаткових обмежень від місцевих органів влади позивачка не отримувала, отже вимагати від неї надання документів про отримання курсу вакцинації або довідку про протипоказання до проведення щеплень та в подальшому відсторонити її від роботи у директора Оболонського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) "Сонечко" Оболонської сільської ради Полтавської області Логвиненко С.Є. не було необхідності, оскільки п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», не визначено, що відсторонення від роботи працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID -19 яких визначено переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 відбувається саме у «червоній зоні» карантину. Також суд не приймає до уваги посилання позивачки на порушення вимог ч.6 ст.12 "Про захист населення від інфекційних хвороб" щодо порушення порядку відмови особи від обов`язкових профілатичних щеплень, оскільки відстороненню підлягають працівники у разі відмови або ухилення від профілактичних щеплень. З вищенаведених норм права, які наданий час не скасовано та не визнано неконституційними, вбачається, що на керівників установ, підприємств законодавством покладено обов`язок про відсторонення працівників які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. При цьому зазначені норми права не надають їм повноважень, виходячи з окремих випадків та ситуацій, на власний розсуд приймати рішення щодо відсторонення чи не відсторонення працівника від роботи. Зі змісту оскарженого наказу вбачається, що він був виданий керівником на підставі вищезазначених норм права, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання його незаконним та скасування. Щодо доводів позивачки про порушення її права на працю в наслідок відмови від вакцинація яка не є обов`язковою, то слід зазначити наступне. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю,що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Зважаючи на це, не право на працю, а саме життя, здоров`я і безпека людини, визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на працю. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян. Індивідуальне право працівника відмовитися від щеплення протиставляється загальному праву інших працівників, які зробили щеплення з метою досягнення загального блага у формі права на охорону здоров`я. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета - загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано статтями 3, 27 та 49 Конституції України. Держава, встановивши відсторонення педагогічних працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу. Беручи до уваги викладене, судом не встановлено підстав для визнання протиправним та скасування наказу відповідача про відсторонення позивачки від роботи в зв`язку з тим, що він прийнятий на підставі діючого законодавства, уповноваженою особою, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, як необґрунтовані. Що стосується вимог про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від посади, які є похідними від вимог про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення, що задоволенню не підлягають, суд відмовляє в їх задоволенні, оскільки відсторонення незаконним не визнано, що унеможливлює стягнення середнього заробітку за час відсторонення. Крім того, суд погоджується з позицією відповідачів, що Оболонська сільська рада не є належним відповідачем, оскільки, як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вона є засновником Оболонського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) "Сонечко" Оболонської сільської ради Полтавської області, а безпосереднє управління закладом дошкільної освіти, здійснює Відділ освіти, культури, молоді та спорту Оболонської сільської ради, який є виконавчим органом Оболонської сільської ради та здійснює оплату праці працівників закладів освіти. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони справи як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed