Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - виконавчий комітет Байковецької сільської ради про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з нею та стягнення з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 3000грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] трьох років. В обґрунтування вимог позивач вказала, що 21 листопада 2020 року між ними було зареєстрованому шлюбу. Від даного шлюбу у них [INFO] народилася син [PERSON] . Подружнє життя не склалось та вони проживають окремо. Відповідач не допомагає матеріально. [PERSON] є працездатною особою, має можливість і матеріальну змогу надавати допомогу, однак добровільно цього не робить. Вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на її утримання у розмірі 3000грн. щомісячно до досягнення сином трьох років. Син [PERSON] проживає разом з нею у будинку її матері по [ADDRESS] . У будинку хороші умови проживання, є все необхідне для побуту, син забезпечений одягом, іграшками, книгами, елементами домашнього вжитку та усіма потрібними для її гармонійного розвитку речами. Вона належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2021 року матеріали справи направлено в орган опіки і піклування Байковецької сільської ради для дачі висновку щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач подав відзив на позов. Зазначив, що позовні вимоги визнає частково. Син проживає разом з матір`ю, а тому враховуючи його вік, розуміє, що проживання разом з матір`ю буде відповідати його інтересам. Він бажає та приймає участь у вихованні та утриманні сина, а тому доводи позивача щодо його ухилення від надання матеріальної допомоги не відповідають дійсності. Спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн., оскільки отримує мінімальну заробітну плату та сплачує аліменти на утримання сина. Відповідач подала відповідь на відзив. Зазначила, що відповідач вчиняє домашнє насильство та постійно стверджує, як син підросте, він зможе забрати його до себе та останній проживатиме разом з ним. Відтак, між ними є спір щодо місця проживання сина. Стверджує, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн., оскільки є власником трьох земельних ділянок в с.Романове село Тернопільської області. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Гриців О.Я. позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач не заперечив щодо визначення місця проживання сина разом з матір`ю. Щодо розміру аліментів зазначив, що спроможний сплачувати 1500 грн. щомісячно. Представник виконавчого комітету Байковецької сільської ради в частині вимог щодо визначення місця проживання дитини підтримала наданий ними висновок. Судом встановлено, що 21 листопада 2020 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21 листопада 2020 року. Від даного шлюбу в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 травня 2021 року, виданим Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено актовий запис за №1180. Як слідує з довідки про реєстрацію місця проживання особи за № 52 від 09.03.2021 року, виданої Байковецькою сільською радою [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] . Встановлено та визнається сторонами, що син [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] . Власником даного житлового будинку є мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 03 липня 1998 року. З акту обстеження умов проживання за даною адресою від 05 липня 2021 року вбачається, що в будинку є опалення, водопостачання, меблі. Позивач з сином мають окрему кімнату, є ліжечко для сну дитини, одяг, засоби гігієни тощо. [PERSON] навчається на 3 курсі за спеціальністю менеджмент соціокультурної діяльності у Теребовлянському фаховому коледжі культури та мистецтва 1-го рівня акредитації, заочна форма навчання. Термін навчання з 01 вересня 2019 року до 29 червня 2022 року, що підтверджується довідкою Теребовлянського фахового коледжу культури та мистецтв за №06 від 03.08.2021 року. Відповідач проживає окремо. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 264254322 від 03.07.021 року встановлено, що відповідач є власником трьох земельних ділянок пл. 0,15 г, пл.0,3 га для ведення особистого селянського господарства в с.Романове село Тернопільського району (колишній Збаразький район) Тернопільської області на підставі рішення органу міського самоврядування від 28.05.018 року. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 173316387 від 05.09.021 року вбачається, що [PERSON] на праві власності належить квартира за [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2020 року. Згідно висновку служби у справах дітей Байковецької сільської ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 29 вересня 2021 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Байковецької сільської ради за №165 від 26 жовтня 2021 року, орган опіки і піклування вважає за доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю по [ADDRESS] . У висновку зазначено, що батько [PERSON] не заперечив щодо проживання сина разом з матір`ю, але бажає приймати участь у його вихованні. Фактів аморальної поведінки позивача судом не встановлено. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до частково задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. В силу вимог ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В силу вимог ст. ст. 7, 155 СК України дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положенням пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків У відповідності до вимог ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з вимогами ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В силу вимог ч. 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з вимогами ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю. Батько проживає окремо та не заперечує щодо проживання сина разом з матір`ю, але бажає приймати участь у його вихованні. Відповідно до висновку органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Байковецької сільської ради за №165 від 26 жовтня 2021 року, орган опіки і піклування вважає за доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю по [ADDRESS] . Cудом встановлено, що матір займається вихованням сина та дбає про його розвиток, що стверджується позивачем та не заперечується відповідачем. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги вік дитини, той факт, що відповідач не заперечує щодо проживання сина разом з матір`ю, про що подав письмову заяву, суд вважає за доцільне визначити місце проживання сина [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , що буде забезпечувати права та інтереси дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Щодо стягнення аліментів на утримання позивачки слід зазначити наступне. Згідно з вимогами ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. В силу вимог ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.ч.2, 4, 6 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу. На даний час подружжя проживає окремо. Син [PERSON] проживає разом із позивачкою, що визнається відповідачем. Відповідач є молодою особою, працездатного віку, працює та отримує доходи, судом не встановлено обставини про його незадовільний стан здоров`я, а тому суд приходить до висновку, що останній може надавати матеріальну допомогу дружині, з якою проживає дитина до трьох років. Враховуючи вищезазначене, наявність у позивача нерухомого майна, а також обов`язок відповідача сплачувати аліменти на сина [PERSON] , суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання позивача слід визначити у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи стягувати з 05 липня 2021 року і до досягнення дитиною трьох років. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм матеріальним становищем чи станом здоров`я не може надавати матеріальну допомогу [PERSON] , з якою проживає син, на її утримання, у розмірах визначених судом. Разом з тим, позивачем не доведено те, що [PERSON] отримує доходи на підставі яких спроможний сплачувати аліменти на її утримання у розмірі більше 1500 грн. щомісячно. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

Outcome: partial