Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами (далі - ТОВ "Фінансова компанія управління активами") про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що нещодавно йому стало відомо про відкриття стосовно нього виконавчого провадження № 67268397 про стягнення з нього на користь відповідача ТОВ "Фінансова компанія управління активами" заборгованості у розмірі 11 481,79 грн. Підставою для відкриття виконавчого провадження є вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Є.М. виконавчий напис № 7070 від 23.09.2019 про стягнення з нього на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" заборгованості в розмірі 11 481,79 грн за кредитним договором від 26.12.2013 № 2335/2537ЕСLKBPT, укладеним між ним та Публічним акціонерним товариством "Платинум Банк". Позивач [PERSON] зазначає у позові, що вказаний вище кредитний договір не був нотаріально посвідчений. Позивач вказує, що він укладав кредитний договір з ПАТ "Платинум Банк". Проте, жодних претензій чи вимог по сплаті кредиту від цього банку він не отримував. Він жодних кредитних договорів з відповідачем ТОВ "Фінансова компанія управління активами" не укладав, коштів від нього не отримував, між ним та вказаним товариством відсутні будь-які договірні відносини. Позивач вказує, що жодних письмових вимог про погашення заборгованості від відповідача він не отримував, також його не було повідомлено про заміну кредитора у результаті відступлення права вимоги. Вищевказаний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, вказана у виконавчому написі заборгованість не є безспірною та стягнута поза межами строку позовної давності. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить визнати вищезазначений виконавчий напис нотаріуса № 7070 від 23.09.2019 таким, що не підлягає виконанню. 17.12.2021 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідно до цієї ухвали також витребувано від відповідача ТОВ "Фінансова компанія управління активами" належним чином завірену копію кредитного договору № 2335/2537ЕСLKBPT від 26.12.2013, укладеного між [PERSON] та ПАТ "Платинум Банк". У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 04.02.2022 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ТОВ "Фінансова компанія управління активами" про врегулювання спору за участю судді. З наявної у матеріалах справи поштової розписки про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що відповідач ТОВ "Фінансова компанія управління активами" зазначені документи отримав 17 січня 2022 року. Відповідач надав суду заяву про визнання позовних вимог у порядку ст. 206 ЦПК України, в якій вказав, що визнає позовні вимоги в частині визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення з нього на користь позивача судового збору за подачу позову до суду у розмірі 454,00 грн та судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 227,00 грн, так як у разі визнання відповідачем позову позивачу підлягає поверненню 50 % судового збору з державного бюджету у порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Витребувану ухвалою суду від 17.12.2021 копію кредитного договору відповідач суду не надав. З поштової відмітки на наявному у матеріалах справи рекомендованому листі вбачається, що надісланий судом третій особі - приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенку Є.М. рекомендований лист з копією ухвали про відкриття провадження у справі та копією позову з доданими до нього документами вказаній третій особі не було вручено у зв`язку із відсутністю адресата за місцезнаходженням, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України третя особа - приватний нотаріус Остапенко Є.М. вважається повідомленим про перебування на розгляді у суді судової справи, учасником якої він являється. Крім цього, третя особа Остапенко Є.М. був повідомлений про розгляд справи відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення. З опублікуванням оголошення про виклик вказана третя особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З наявного у матеріалах справи реєстру відправки кур`єрської кореспонденції Диканським районним судом Полтавської області вбачається, що третя особа - Диканський відділ державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позову з доданими до неї копіями документів 24 грудня 2021 року, однак у визначені йому строки, пояснень щодо позову чи інших клопотань суду не подав. Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що на виконанні у Диканського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знаходиться виконавче провадження № 67268397, відкрите щодо примусового виконання виконавчого напису № 7070, виданого 23 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Є.М. про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача ТОВ "Фінансова компанія управління активами" заборгованості в загальному розмірі 11 481,79 грн за кредитним договором № 2335/2537ЕСLKBPT від 26.12.2013, укладеним між [PERSON] та ПАТ "Платинум Банк" /а.с. 7, 8/. З наявної у матеріалах справи копії виконавчого напису нотаріуса № 7070 від 23.09.2019 вбачається, що позивач [PERSON] є боржником за кредитним договором від 26.12.2013 № 2335/2537ЕСLKBPT, укладеним з ПАТ "Платинум Банк", правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором факторингу № 20141028-Г від 28.10.2014 є ТОВ "Фінансова компанія "Бізнесфінанс", правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором факторингу № 1706/01 від 17.06.2015 є ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018 є відповідач ТОВ "Фінансова компанія управління активами" /а.с. 8/. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону "Про нотаріат" визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за кредитним договором додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" було визнано незаконною та нечинною. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису (23 вересня 2019 року), кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входили до Переліку № 1172, адже постанова КМУ про доповнення вказаного Переліку цим розділом, була визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому з врахування приписів ст. 87 Закону України "Про нотаріат", нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, а відтак, виконавчий напис не може бути підставою для відкриття виконавчого провадження, адже нечинні акти цивільного законодавства не породжують права та обов`язки. Крім того, необхідно зазначити, що пункт 1 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватись до кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі. Отже, оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог законодавства, а саме нотаріус вчинив виконавчий напис про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин - кредитних договорів, але не перевірив, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в Переліку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Крім того, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05.07.2017 в справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Аналогічні позиції викладені також в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 в справі № 204/4071/14-ц, від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15-ц та постанові Верховного суду України від 05.07.2017 в справі № 6-887цс17. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статтей 15, 16, 18 ЦК України, статтей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, доки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі й установлює та зазначає в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Суд, перевіривши доводи боржника в повному обсязі, зазначає, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник не мав безспірну заборгованість перед стягувачем, як зазначено у виконавчому написі. Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7070, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області від 23.09.2019, так як розмір боргових зобов`язань позивача перед ТОВ "Фінансова компанія управління активами", визначений у виконавчому написі нотаріуса, не є підтвердженим випискою по особовому рахунку позивача із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, що є порушенням вимоги підпункту 3.5 пункту 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5. При вчиненні виконавчого напису, нотаріус не переконався у безспірності розміру заборгованості, не перевірив чи не минула позовна давність з дня виникнення права вимоги у стягувача, не витребував іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, які він вправі витребувати у стягувача. Суд зазначає, що з матеріалів справи неможливо встановити, які нотаріусу були подані стягувачем документи, на підставі яких позивачу була нарахована заборгованість за кредитним договором. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також вчинив виконавчий напис щодо кредитної угоди, яка не посвідчена нотаріально, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також у матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач ТОВ "Фінансова компанія управління активами" надсилав позивачу письмову вимогу про сплату боргу, де було б зазначено загальну суму боргу та її складові. Також позивачу не було повідомлено про зміну кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги. Відповідач ТОВ "Фінансова компанія управління активами" надав суду заяву про визнання в повному обсязі позову в частині визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи, що спірний виконавчий напис нотаріуса № 7070 від 23.09.2019 вчинений з порушеннями вимог чинного законодавства, відповідачем було визнано позов, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в цій частині та вважає за необхідне визнати вказаний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. 27 січня 2022 року, до початку розгляду справи по суті, на адресу суду надійшла заява відповідача ТОВ "Фінансова компанія управління активами" про визнання позовних вимог /а.с. 29/, в якій зазначено, що відповідач визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання спірного виконавчого напису нотаріуса № 7070 від 23.09.2019 таким, що не підлягає виконанню та у зв`язку із цим в частині стягнення з ТОВ "Фінансова компанія управління активами" на користь позивача судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн (інші 50 % судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України), та судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227,00 грн. (інші 50 % судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України). У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, виходячи з положень статтей 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише 50 % понесених судових витрат у справі, інша ж частина судових витрат (50 %) підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду із позовом сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн, з відповідача на його користь підлягають стягненню кошти в сумі 454,00 грн, інша частина - 50 % судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в розмірі 454,00 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову сплачено судовий збір в розмірі 454,00 грн, з відповідача на його користь підлягають стягненню кошти в сумі 227,00 грн, інша частина - 50 % судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову, в розмірі 227,00 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. З урахуванням положень ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у суду на день ухвалення рішення у справі, підстави для скасування заходів забезпечення позову, встановлених ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2021 року - відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved