Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

Адвокат Глинська І.П., яка діє в інтересах [PERSON] подала до суду позовну заяву про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є бабусею неповнолітнього [PERSON] , який разом з нею проживає в [ADDRESS] . Мати внука, [PERSON] , померла [INFO] . Батько, відповідач по справі, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо сина, фактично самоусунувся від його виховання, з ним зовсім не спілкується, не цікавиться станом його здоров`я, про фізичний та духовний розвиток, навчанням та підготовкою до самостійного життя, не проявляє інтересу до внутрішнього світу, не надає жодної матеріальної допомоги. У зв`язку з наведеним позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] в судові засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи завчасно та належним чином повідомленим про дату, час і місце слухання справи. Позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову, про що зазначив у письмовій заяві. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений завчасно. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом і підтверджується письмовими доказами, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано 13.07.2007 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] . Під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.10.2021 року [PERSON] , мати неповнолітнього [PERSON] , померла. Неповнолітній [PERSON] проживає разом із своєю бабусею [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , яка займається вихованням дитини, належно утримує, проявляє турботу, підтримує необхідний рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Відповідно до довідки № 256 від 08.10.2021 року, виданої Чернівецьким професійним ліцеєм залізничного транспорту слідує, що [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2021 року зарахований до ліцею за професією «слюсар ремонту рухомого складу, помічник машиніста тепловоза» та навчається на 1-му курсі. Під час опрацювання документів, складання банку даних здобувачів освіти виявлено, що [PERSON] проживає в неповній сім?ї, так як батьки розлучені і свого батька він не знає та ніколи не бачив. У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від № 01/02-24/3090 від 15.11.2021 року зазначено, що з метою соціального захисту інтересів неповнолітнього вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню неповнолітнього [PERSON] у зв`язку із тим, що він ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини. Крім того, із письмових пояснень сусідів позивачки, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] слідує, що з 2006 року батько неповнолітнього [PERSON] участі у вихованні дитини не приймав. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із статей 3, 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Також, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що батько дитини виконує свої обов`язки щодо сина, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. Органом опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради винесено висновок № 01/02-24/3090 від 15.11.2021, яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що відповідач висловив свою свідому згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітнього сина, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дитини, оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини.

Outcome: approved