Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У липні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із вищенаведеним позовом до [PERSON] . В поданому позові позивач просить стягнути з відповідача на її корить суму пені за прострочення сплати аліментів у період з 28 квітня 2020 року по 30 квітня 2021 рік в розмір 91 522,70 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2020 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO] . Відповідно до судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 201/3895/20 від 15 червня 2020 року з відповідача [PERSON] [INFO] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 28 квітня 2020 року. З часу винесення судом судового наказу, відповідач до свого обов`язку, щодо утримання сина ставиться безвідповідально у зв`язку з чим у період з 28 квітня 2020 року по 30 квітня 2021 рік утворилась заборгованість в розмірі 36 536,50 грн, а отже сума неустойки за прострочення сплати аліментів відповідно до судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року становить 91 522,70 грн, яку позивач просить стягнути на її користь (а.с. 1-4). 22 листопада 2021 року представником відповідача подано відзив в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки про існування судового наказу він дізнався лише 28 квітня 2021 року, а його вина в несплаті аліментів в період з 28 квітня 2020 року по 28 квітня 2021 рік відсутня. Окрім того зазначив, що нарахована пеня значно перевищує суму заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 40-45). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 липня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.22-23). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.24). Ухвалою судді від 03 серпня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів (а.с.25-26). До суду 19 серпня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 29). Позивач в судове засідання не з`явилася від її представника 21 грудня 2021 року надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Фактичні обставини, встановлені судом Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2020 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO] (а.с. 11). Відповідно до судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 201/3895/20 від 15 червня 2020 року з відповідача [PERSON] [INFO] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 28 квітня 2020 року (а.с. 14-15). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржник [PERSON] за період з 28 квітня 2020 року по 30 квітня 2021 рік станом на 21 травня 2021 рік має заборгованість у розмір 26 536,5 грн. (а.с. 18). Заборгованість станом на 01 жовтня 2021 рік - становить 6 7155,5 грн (а.с. 46) Позивач просила суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів відповідно до судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року за період з 28 квітня 2020 року по 30 квітня 2021 рік в розмірі 91 522,70 грн. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Вказаний висновок підтверджується наступним. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Так, наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 201/3895/20 від 15 червня 2020 року з відповідача [PERSON] [INFO] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 28 квітня 2020 року. Про існування наказу про стягнення аліментів на утримання сина відповідач [PERSON] дізнався лише 28 квітня 2021 року (а.с. 54), після отримання від державного виконавця постанов про накладення арешту на майно боржника та про арешт коштів боржника від 22 квітня 2021 року (а.с. 50-53), отже вини відповідача у несплаті аліментів за період з 28 квітня 2020 року по 28 квітня 2021 рік судом не встановлено. Відповідно до відповіді наданої державним виконавцем 21 травня 2021 року заборгованість [PERSON] станом на 21 травня 2021 рік за період з 28 квітня 2020 рік по 30 квітня 2021 рік становить 36 536,50 грн. (а.с. 16). З наданого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржником [PERSON] станом на 01 жовтня 2021 рік судом встановлено, що вже в травні 2021 року коли відповідач дізнався про існування виконавчого провадження останнім сплачено 4 400 грн, в червні 2021 року - 29 690 грн, в липні 2021 року - 3 200 грн, в серпні та вересні 2021 року по 3 000 грн кожного місяця, а заборгованість станом на 01 жовтня 2021 рік становить 6 715,3 грн. (а.с. 46). Враховуючи вищенаведене суд доходить висновку про відсутність вини [PERSON] у простроченні сплати аліментів. Вирішуючи заявлені [PERSON] позовні вимоги, суд приходить до висновку про необхідність відмови у їх задоволенні у повному обсязі. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed