Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача Харківської міської ради, 3-тя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов С.Д. про визнання за ним права власності на земельну ділянку № 99 (дев`яносто дев`ять) для ведення садівництва загальною площею 0,0603,яка розташована на території [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка успадкувала вказану земельну ділянку за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , якому дана земельна ділянка належала на підставі державного акта на право власності на землю серії Р1 № 700700, виданого 28.12.2001 року на підставі рішення виконкому Харківської міської Ради народних депутатів № 1566 від 10 вересня 2001 року. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.12.2001 року [PERSON] , [INFO] ,набув право власності на земельну ділянку площею 0,0603 гектарів, розташовану на території [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 №700700 виданий на підставі рішення виконкому Харківської міської Ради народних депутатів від 10 вересня 2001 року №1566. 09 серпня 2002 року [PERSON] склав заповіт на випадок смерті, яким заповів належну йому земельну ділянку площею 0,0603 гектарів, розташовану на території [ADDRESS] [PERSON] з якою [PERSON] проживав разом починаючи з 2000 року по день смерті, що встановлено рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.05.2018 року. [INFO] [PERSON] помер, що встановлено рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.05.2018 року . [INFO] [PERSON] померла та не встигла оформити спадщину після с.мерті [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт від 10.01.2013 року, посвідчений Мірошниченко Н.М., секретарем Кирилівської сільської Ради, зареєстрованого в реєстрі за №27, яким на випадок смерті заповіла [PERSON] , [INFO] , всі права та обов`язки, які їй належали на день складання заповіту, а також ті що будуть належати їй після складення заповіту та усе майно. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , шляхом подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом від 20.07.2013 року. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 серпня 2013 року Приватним нотаріусом Клопотовим С.Д. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що в заповіті виданому померлою [PERSON] та її свідоцтві про смерть не співпадають прізвища, хоча інші ідентифікаційні дані співпадають (у заповіті вказано прізвише « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть « [PERSON] »). В актовому записі про смерть та в реєстрі актів цивільного стану прізвище [PERSON] було зазначено, як [PERSON] . Проте в заповіті посвідченому державним нотаріусом Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори Конопадською О.Б., зареєстрованому в реєстрі № 4-386 згідно якого [PERSON] заповів своє майно (земельну ділянку) [PERSON] її прізвище зазначено, як [PERSON] . В заповіті посвідченому секретарем Кирилівської сільської ради [PERSON] , зареєстрованому в реєстрі за № 27 , згідно якого [PERSON] заповідала своє майно [PERSON] , її прізвище також зазначено як [PERSON] . Тобто мало місце неспівпадіння прізвища [PERSON] в заповітах та в актовому записі про смерть. Вказані неспівпадіння утворилось скоріше за все внаслідок того, шо під встановлення особи [PERSON] після її смерті проводилось без паспорту, що підтверджується записом в формі № 1. Як вбачається із форми №1, в ній міститься запис про те, що [PERSON] померла без паспорта. [PERSON] , яка указана в заповіті за № 4-386 від 09.08.2002 року, та [PERSON] , яка склала заповіт за № 27 від 10.01.2013 року, і [PERSON] , яка померла [INFO] - це є одна і та сама особа. Той факт, що [PERSON] , яка указана в заповіті за № 4-386 від 09.08.2002 року, та [PERSON] , яка склала заповіт за № 27 від 10.01.2013 року, і [PERSON] , яка померла [INFO] - це одна і та ж сама особа, встановлено ріщенням Московського районного суду м. Харкова від 29.05.2018 року . Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 березня 2019 року вих. № 14/2019 Приватним нотаріусом Клопотовим С.Д. було також відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що до складу спадкового майна входить земельна ділянка на яку відсутні правовстановлюючі документи на ім`я [PERSON] . Позивач [PERSON] скористався наданим йому правом на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а саме подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .Однак на даний час позивач [PERSON] не може реалізувати своє право на спадкування вищевказаної земельної ділянки, оскільки відсутні правостановлюючі документи на ім`я [PERSON] ,у зв`язку з неможливістю в позасудовому порядку оформити належну йому спадщину, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали, надав пояснення обставин, які зазначенні в позовній заяві та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі Представник відповідача проти позову заперечував ,просив вімовити в задовленні позовних вимог, вобґрунтування своїх заперечень зазначив, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. В матеріалах справи відсутні докази про те, що [PERSON] зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку площею 0,0603 га по [ADDRESS] у встановленому законом порядку після смерті [PERSON] . Оскільки [PERSON] після смерті [PERSON] не набула права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то вказана земельна ділянка не може бути об`єктом спадкування після її смерті. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши думку учасників, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої, третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписом частини другої статті 83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви. Згідно положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів. Відповідно до ст.81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено , що 28.12.2001 року [PERSON] , [INFO] ,набув право власності на земельну ділянку площею 0,0603 гектарів, розташовану на території [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 №700700 виданий на підставі рішення виконкому Харківської міської Ради народних депутатів від 10 вересня 2001 року №1566. 09 серпня 2002 року [PERSON] склав заповіт на випадок смерті, яким заповів належну йому земельну ділянку площею 0,0603 гектарів, розташовану на території [ADDRESS] [PERSON] з якою [PERSON] проживав разом починаючи з 2000 року по день смерті, що встановлено рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.05.2018 року. [INFO] [PERSON] помер, що встановлено рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.05.2018 року . Відповідно до ч. 4. ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інще не встановлено законом. [INFO] [PERSON] померла та не встигла оформити спадщину після с.мерті [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт від 10.01.2013 року, посвідчений Мірошниченко Н.М., секретарем Кирилівської сільської Ради, зареєстрованого в реєстрі за №27, яким на випадок смерті заповіла [PERSON] , [INFO] , всі права та обов`язки, які їй належали на день складання заповіту, а також ті що будуть належати їй після складення заповіту та усе майно. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , шляхом подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом від 20.07.2013 року. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 серпня 2013 року Приватним нотаріусом Клопотовим С.Д. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що в заповіті виданому померлою [PERSON] та її свідоцтві про смерть не співпадають прізвища, хоча інші ідентифікаційні дані співпадають (у заповіті вказано прізвише « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть « [PERSON] »). В актовому записі про смерть та в реєстрі актів цивільного стану прізвище [PERSON] було зазначено, як [PERSON] . Проте в заповіті посвідченому державним нотаріусом Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори Конопадською О.Б., зареєстрованому в реєстрі № 4-386 згідно якого [PERSON] заповів своє майно (земельну ділянку) [PERSON] її прізвище зазначено, як [PERSON] . В заповіті посвідченому секретарем Кирилівської сільської ради [PERSON] , зареєстрованому в реєстрі за № 27 , згідно якого [PERSON] заповідала своє майно [PERSON] , її прізвище також зазначено як [PERSON] . Тобто мало місце неспівпадіння прізвища [PERSON] в заповітах та в актовому записі про смерть. Вказані неспівпадіння утворилось скоріше за все внаслідок того, шо під встановлення особи [PERSON] після її смерті проводилось без паспорту, що підтверджується записом в формі № 1. Як вбачається із форми №1, в ній міститься запис про те, що [PERSON] померла без паспорта. [PERSON] , яка указана в заповіті за № 4-386 від 09.08.2002 року, та [PERSON] , яка склала заповіт за № 27 від 10.01.2013 року, і [PERSON] , яка померла [INFO] - це є одна і та сама особа, що підтверджується наступними доказами. Згідно актового запису про смерть №3081 від 01 березня 2013 року зазначено, [PERSON] померла [INFO] у віці 56 років в м. Харків. Дата народження [INFO] . Проживала за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки №85 від 07.04.2015 року наданої ОЖК «Брест» за адресою: [ADDRESS] проживала [PERSON] , яка була знята з реєстрації в зв`язку зі смертю [INFO] . Згідно копії форми №1 наданої відділом Державної міграційної служби України в Московському районі м. Харкова зазначено, [PERSON] , дата народження [INFO] , проживала за адресою: [ADDRESS] . Померла без паспорта. Підстава запису актовий запис про смерть №3081 від 01.03.2013 року. Вказані докази підтверджують той факт, що [PERSON] , яка указана в заповіті за № 4-386 від 09.08.2002 року, та [PERSON] , яка склала заповіт за № 27 від 10.01.2013 року, і [PERSON] , яка померла [INFO] - це одна і та ж сама особа, що встановлено рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.05.2018 року . У зв`язку з тим, що під час складення актового запису про смерть було допущено помилку в написанні прізвища [PERSON] виникла необхідність встановлення факту, від якого залежить виникнення майнових прав заявника так, як законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.05.2018 року спадкоємцем за заповітом, складеним [PERSON] , посвідченим 09.08.2002 року державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №4-386, було призначено [PERSON] , яка померла [INFO] , а заповідачем за заповітом, посвідченим 10.01.2013 року секретарем Кирилівської сільської ради Краспоградського району Харківської області, зареєстрованим в реєстрі за №27, була [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 березня 2019 року вих. № 14/2019 Приватним нотаріусом Клопотовим С.Д. було також відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що до складу спадкового майна входить земельна ділянка на яку відсутні правовстановлюючі документи на ім`я [PERSON] . Позивач [PERSON] скористався наданим йому правом на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а саме подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інщих осіб (Спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду Укра`їни з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 зід 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд вважає, що в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved