Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27.04.2017 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, з відповідачем позивачка не проживає з січня 2019 року, не підтримує близьких стосунків, не веде спільного господарства, не примирилися, спору відносно поділу майна між сторонами на даний час немає. Позивачка, як мати малолітньої дочки, [PERSON] , усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини. Позивачка любить доньку і спроможна забезпечити її всім необхідним. На даний час позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим має можливість проводити весь час з дитиною. Дитина облікована в медичних установах, позивачка постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком. З огляду на досвід, який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір`ю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно - вольової мотивації, можливостей та часу приділяти увагу дитині. Позивачка просить суд: Розірвати шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати в розмірі 1816,00 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що на позові наполягає та просить розглянути справу у її відсутність (а.с.18). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а. с. 17) та Оголошенням про виклик особи (а. с. 40), причини неявки до суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався, письмових заяв чи клопотань не надав. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. ст. 223,247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.04.2017 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] , виданим 27.04.2017 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 210 (а. с. 6). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданим Сквирським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 21 вересня 2018 року, актовий запис № 150 (а. с. 7). Сторони припинили подружнє життя, з січня 2019 року не ведуть спільного господарства, не примирилися, на даний час спору відносно поділу майна між сторонами немає. Відповідно до вимог ч. 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду., відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони однією сім`єю не проживають, миритися та жити разом не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. За наявності зазначених обставин суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, інтересам дитини, тому надалі є недоцільним. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При реєстрації розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] », що відповідає вимогам ст. 113 СК України. Суд з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини зазначає наступне. Судом також встановлено, що сторони у справі є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка на теперішній час зареєстрована та проживає разом з матір`ю - позивачкою по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання № 325 та Довідкою сквирської міської ради про реєстрацію місця проживання особи № 146 від 14 квітня 2021 року (а. с. 8,9). Вказаний будинок на праві приватної власності належить батьку позивачки [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 11). Згідно Акта обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої дитини [PERSON] від 08.04.2021 року за адресою: [ADDRESS] , умови проживання задовільні. Під час перевірки в будинку було прибрано, чисто, тепло. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окреме спальне місце, шафа для одягу, одяг та взуття за сезоном, іграшки. У сім`ї з повагою відносяться один до одного, про дитину піклуються (а.с. 10). Виконавчим комітетом Сквирської міської ради Київської області 28.09.2021 року надано до суду Рішення №5/22 від 23.09.2021 року та Висновок комісії з питань захисту прав дитини від 20.09.2021 року щодо визначення місця проживання дитини, з якого вбачається, що комісія з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Сквирської міської ради Київської області вирішила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 33-37). Мати, батько мають рівні права обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року по справі № 200/952/18, за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Досліджені у справі докази свідчать про те, що позивачка добросовісно виконує батьківські обов`язки щодо малолітньої доньки, створює для дитини необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечує дитину усім необхідним. Судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з позивачкою, чи негативно впливали б на її виховання та розвиток. За таких обставин, з урахуванням викладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки це відповідає інтересам малолітньої дитини сторін. Згідно з вимогами ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1816,00 грн., що підтверджується квитанціями від 16.04.2021 року (а.с.1,2), а позовні вимоги задоволено в повному обсязі то він підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved