Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

03 грудня 2021 року Козівська селищна рада Тернопільської області в інтересах дитини [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав. Позовна заява Козівської селищної ради Тернопільської області мотивована тим, що [PERSON] є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] . Батько дитини помер, [INFO] . Дитина перебуває на обліку служби у справах дітей Козівської селищної ради, як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах, зокрема у зв`язку із ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків з 23.05.2021 року. 22.06.2021 року Козівська селищна рада звернулася до Козівського районного суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав, у задоволенні позову відмовлено рішенням Козівського районного суду Тернопільської області 03.09.2021 року та попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина. Проведеними рейдами у сім`ю службою у справах дітей Козівської селищної ради встановлено, що в будинку не створено належних умов для проживання дитини, мати висловлюсь нецензурною лексикою та перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у будинку брудно, розкидані окурки та перебувають сторонні особи чоловічої статі з якими відповідач розпивала алкогольні напої. На даний час дитина проживає разом із тіткою [PERSON] , навчається у Тернопільській ЗОШ №13, у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків, котра дитину не навідує, коштів на утримання сина не надає, то вихованням та забезпеченням дитини займається тітка [PERSON] . Посилаючись на викладені обставини, Козівська селищна рада Тернопільської області просила відібрати дитину [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавленні її батьківських прав. Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дати подання позову до та до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку на користь осіб, яким буде передано дитину на виховання. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 07.12.2021 відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 26.01.2022 закрито підготовче провадження відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача Козівської селищної ради Тернопільської області Гладчук І. В. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала з приводу їх задоволення. Пояснила, що має намір поїхати за кордон, а тому не проти щоб син проживав у її тітки. Щодо аліментів, то вказала, що і так дає наявні у неї кошти на утримання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31.03.2010 року. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.02.2019 року. Як вбачається із характеристики, складеної виконкомом Козівської селищної ради на громадянку [PERSON] , остання за місцем проживання характеризується негативно, не працює, зловживає спиртними напоями. Довідкою №02-20/152 від 29.11.2021 року підтверджується те, що [PERSON] навчається у Тернопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №13 імені Андрія Юркевича Тернопільської міської ради Тернопільської області. Також встановлено, що будинок в якому проживає відповідач разом із сином [PERSON] на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується копією витягу про Державну реєстрацію прав серії ССХ №126260 від 18.10.2010 року. Згідно інформації скерованої сектором поліцейської діяльності №1 (смт. Козова) ВП №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП Тернопільської області на адресу Служби у справах дітей за №2636/108/01 від 27.01.2021 року, вказано, що в ході проведення перевірки встановлено, що громадянка [PERSON] має на вихованні малолітнього сина [PERSON] , однак не займається належним вихованням дитини. В будинку за місцем проживання сім`ї відсутні умови для проживання, зокрема відсутнє опалення , електроенергія, розбиті вікна, відсутні продукти харчування. Працівниками поліції відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У зв`язку із притягненням [PERSON] до адміністративної відповідальності за невиконання нею батьківських обов`язків, працівниками поліції скеровувались подання, зокрема, 20.04.2021 року та 05.05.2021 року на адресу служби у справах дітей Козівської селищної ради для вжиття заходів щодо усуненні причин які сприяли вчиненню правопорушень громадянкою [PERSON] відносно свого сина [PERSON] та недопущення таких в майбутньому. Надані акти обстеження умов проживання дітей громадянки [PERSON] від 20.04.2021, від 12.05.2021 та від 05.10.2021, які досліджені судом, підтверджують факт невиконання останньою своїх батьківських обов`язків, оскільки в актах зазначено, що проживання дитини у створених умовах не є безпечними та несе загрозу життю та здоров`ю дитини. Мати часто зловживає спиртними напоями, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. В будинку умови незадовільні, розкидані речі, присутній неприємний запах, брудний посуд, відсутнє опалення, в будинку окрім них живуть сторонні люди. Як вбачається із інформації №205/01-07 від 01.12.2021 року виданої комунальною організацією «Центром надання соціальних послуг Козівської селищної ради» [PERSON] не приділяє належної уваги своєму сину, часто перебуває в стані алкогольного сп`яніння . У будинку де мешкає сім`я присутній неприємний запах та побиті вікна. Немає місця об лаштованого для навчання дитини. Через відсутність опалення [PERSON] із своїм сином проживали у сусіда. Дитина в ньому спить на розкладному кріслі, в приміщенні дуже брудно. В результаті такого візиту комісією було прийнято рішення про вилучення дитини та передано на тимчасове перебування до тітки у м. Тернопіль. Фахівцями неодноразово проводилися виховні та роз`яснювальні бесіди із [PERSON] , однак остання відмовляється змінювати образ життя, отримувати соціальні послуги, висловлюється на адресу спеціалістів нецензурною лайкою. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Козівської селищної ради від 03.11.2021 року розглянуто питання про доцільність відібрання дитини [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Присутня на засіданні [PERSON] пояснила, що збирається їхати за кордон, повідомила що на цей період дитина проживатиме у її тітки в м. Тернопіль. Комісією з питань захисту прав дитини Козівської селищної ради прийнято рішення № 20 від 03.11.2021 року вирішено за доцільне відібрати дитину [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Як вбачається із висновку органу опіки і піклування про доцільність відібрання дитини [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав №279 від 25.11.2021 року затвердженого рішенням виконавчого комітету Козівської селищної ради Тернопільської області №279 від 25.11.2021 року виконавчий комітет Козівської селищної ради вважає за доцільне клопотати перед Козівським районним судом Тернопільської області щодо відібрання дитини [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю та батьком. Згідно ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно ст.150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.1 ст.170 СК України, закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 СК України. А саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, її утриманню, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, матеріально не забезпечує. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються як свідоме ухилення відповідача від батьківських обов`язків по вихованню сина, а тому суд вважає, що є достатні підстави для відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавленні її батьківських прав. Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частина 1 ст.184 ЦК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявністю інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити аліменти в твердій грошовій сумі. Виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, який визначений ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2022 рік», обов`язку батьків по утриманню дітей, тенденцію збільшення прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, присудженню підлягають аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно. Частиною 3 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавленні її батьківських прав. Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дати подання позову до та до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку на користь осіб, яким буде передано дитину на виховання. Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із тим, що позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнений та у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Outcome: approved