Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

В травні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача з позовом, в якому просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме проживання [PERSON] зі [PERSON] однією сім`єю у квартирі [ADDRESS] з 1993 року по час смерті спадкодавця [PERSON] - [INFO]. Визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом першої черги на 1/4 частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом четвертої черги на 3/4 часток квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обгрунтування позову посилався на те, що після смерті його дружини [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яку прийняли в рівних частках він та син спадкодавиці [PERSON] ,, який проживав та був зареєстрований у вказаній квартирі разом з позивачем та матір`ю. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 3/4 частко вказаної квартири , спадкоємці за законом першої та другої черг після його смерті відсутні. Після смерті власників квартири він в у становлений строк звернувся до приватного нотаріуса з заявами про прийняття спадщин як спадкоємець за законом першої та четвертої черг відповівдно, проте дізнгався, що вже заведені спадкові справи за заявою [PERSON] . Постановами приватного нотаріуса йому було відмовлено у видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкрве майно, а після смерті [PERSON] - в зв`язку з відсутністю доказів родинних або інших відносин зі спадкодавцем. Так, після смерті [PERSON] , позивач залишився єдиним спадкоємцем четвертої черги, оскільки перебуваючи в офіційному шлюбі з [PERSON] , проживав з її сином однією сім`єю з 1993 року і по час смерті, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство та були пов`язані спільним бюджетом. В липні 2018 року надійшов відзив на позов від відповідача , в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позивач не надав на підтвердження своїх позовних вимог жодного належного та допустимого доказу. На теперішній час позивпач спірною кварирою не цікавиться, а сусуди звертаються за вирішенням поточних потреб саме до [PERSON] , оскільки знають її як свою сусідку, яка вже бльше 8 років проживає у вказаній квартирі. Фактичні шлюбні відносини між [PERSON] були припинені багато років потому. [PERSON] , померла від прогресуючого злоякісного утоворпення, потребувала останній час стороннього догляду, проте позивач ніякої участі у лікуванні та догляді за дружиною не приймав. [PERSON] , помер від циррозу печінки через зловживання алкоголем, при цьому причину смерті встановити не вдалося через гниття, отже виникає питання, як же позивач проживав з ним у одній квартирі. 20 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєва Інна Миколаївна про встановлення факту проживання однією сім`єю, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила встановити факт спільного проживання [PERSON] з спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років з 01.07.2010 року і до моменту відкриття спадщини [INFO] та зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років з 01.07.2010 року і до моменту відкриття спадщини [INFO] ; усунути відповідача [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON] та [PERSON] . В обгрунтування позову посилалася на те, що вона, будучи спадкоємцем 4-ї черги , прийняла спадщину у вигляді спірної квартири після смерті [PERSON] , та [PERSON] , оскільки проживала зі спадкодавцями однією сім`єю , вели спільне господарство, більше п`яти років, а саме з 01 липня 2010 року. У встановлений строк вона звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини , проте 04.05.2018 року лотримала постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі Свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з неможливістю втсановити родинні відносини між нею та спадкодавцями Також вважає, що [PERSON] , слід усунути від права на спадкування після смерті дружини [PERSON] .. Так, вона тяжко хворіла останні роки, потребувала сторонньої допомоги, яку надавала їй виключно [PERSON] , вона опікувалася хворою, матеріально утримувала її. Після смерті матері [PERSON] , почав зловживати спиртними напоясми, оскіьки не міг пережити смерть матері. Не реагував на азуваження [PERSON] , а коли вона відлучалася з квартири, то випивав. Скаржився на біль в області печінки, проте відмовлялвся від лікування. При чому відповідач жодного разу не запропопонував свою допомгу , не надав жодних коштів на лікування та утримання, навіть не цікаввися їх зстаном здоров`я. [PERSON] , самостійно займалася похованням спадкодавців. Ухвалою судді від 15.05.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєва Інна Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Призначено підготовче судове засідання на 10.09.2018 року . Протокольною ухвалою суду від 10 вересня 2018 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] , та об`єднано її в одне провадження з первісним позовом. Протокольною ухвалою суду від 23.10.2018 року закрито підготовче провадження по справі , задоволено кдопотання про виклик свідків обох представників сторін, призначено справу до судового розгляду на 14.01.2019 року. Ухвалою суду від 23.10.2018 року про витребування доказів витребовано у Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Матєєвої Інни Миколаївни завірену копії спадкових справ після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 03.04.2019 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, до з`ясування кола спадкоємців [PERSON] , померлого [INFO] , та вирішення питання про їх залучення до участі у справі. Ухвалою суду від 02.10.2019 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 17.12.2019 року витребувано в Третій Миколаївській Державній нотаріальній конторі копію спадкової справи на ім я [PERSON] , який помер [INFO] . Протокольною ухвалою суду від 17.12.2019 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Душаченко І.С. підтримали вимоги первісного позову, проти задоволення зустрічного позову заперечували за його безпідставністю та недоведеністю. В судовому засіданні відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник адвокат Коренко Т.В. підтримали вимоги зустрічного позову, проти задоволення первісного позову заперечували за його необгрунтованістю. [PERSON] , суду пояснила, що [PERSON] також зловживав спиртними напоями, ображав дружину, зовсім не надавав їй грошей, не сплачував за квартиру, в зв`язку з чим вони припинили шлюбні відносини багато років ( близько 10 років) потому. [PERSON] була їй як сестра, [PERSON] вона знала з молодого віку, вона дійсно вважала їх своєю сім`єю, вони потребували її допомоги, яку вона їм завжди надавала. Вона проживала у цій квартирі разом з [PERSON] і її сином щонайменше з 2010 року постійно, оскільки інакше вони не могли, за [PERSON] треба було доглядати, [PERSON] сама не справлялася, а її чоловік взагалі нічим не допомагав і не жив з ними. Людмил хворіла. і її утримання, лікування, догляд , а в подальшому і поховання повністю здійснювала лише вона. Щодо перебування її у шлюбі з [PERSON] , то ззангачає, що чоловік вже останні роки проживав у своєму будинку, вона лише приходила до нього декілька разів на тиждень допомагати по господарству. Представник відповідача наголосила на тому, що позивачем за первісним позовом не доведено своїх позовних вимог та не спростовано доводи позивачки за зустрічним позовом. Третя особа приватний нотаріус Матвєєва І.М, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків,дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 17 лютого 1995 року. [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] був зареєстрований з 1994 року за адресою [ADDRESS] . На підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.12.1996 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлвоого фонду, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ( зареєстровано в КП ММБТІ 25.03.1997 року). Квартира є двокімнатною, одна кімната є прохідною, загальною площею 41,4 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м. На момент смерті спадкодавців в квартирі були зареєстровані [PERSON] , та [PERSON] , згідно Довідки ТОВ "Центральний 1" від 08.05.2018 заявник [PERSON] проживав без реєстрації за свідченням сусідів. 20.11.2017 року приватним нотаріусом Миколаївського МНО Матвєєвою І.М. заведено спадкову справу № 22/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] 20.11.2017 року приватним нотаріусом Миколаївського МНО Матвєєвою І.М. заведено спадкову справу № 23/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Як вбачається з матеріалів вказаних спадкових справ, досліджених судом в судовому засіданні, у встановлений законом 6-місячний строк з заявами про прийняття спадщини пісдя смерті спадкодавців звернулися [PERSON] ( яка зазнгачила в своїй заяві, що інших спадкоємців немає), та [PERSON] . Згідно Постанови приватного нотаріуса Миколаївського МНО Матвєєвої І.М. від 03.05.2018 року [PERSON] ( від імені якого звернулася [PERSON] ) відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини [PERSON] , на належне спадкодавцю спадкове майно - частку квартири [ADDRESS] , оскільки державна реєстрація на квариру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, а представник спадкоємця не надав нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця. Згідно Постанови приватного нотаріуса Миколаївського МНО Матвєєвої І.М. від 03.05.2018 року [PERSON] ( від імені якого звернулася [PERSON] ) відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , на належне спадкодавцю спадкове майно - частку квартири [ADDRESS] , оскільки представник спадкоємця не надав нотаріусу жодних документів, що посвідчують родинні та інші відносин заявника зі спадкодавцем. Згідно Постанов приватного нотаріуса Миколаївського МНО Матвєєвої І.М. від 04.05.2018 року[PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] на належне спадкодавцям спадкове майно - частку квартири [ADDRESS] , оскільки спадкоємець не надав нотаріусу жодних документів, що посвідчують родинні та інші відносин заявника зі спадкодавцем. [INFO] помер [PERSON] . Згідно заповіту від 20.04.2018 рку, він все своє майно, яке буде йому належати на день смерті і на що він за заклоном матиме право, заповідав [PERSON] , 1981 р.н. Як вбачається з дослідженої судом копії спадкової справи № 308/2019 року до майа померлого [PERSON] у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини звернулася спадкоємець за заповітом [PERSON] . Згідно Постанови державного нотаріуса Третьої Миколаївської держнотконтори Фоменко С.П. від 14.12.2019 [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки спадкоємець не надав нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця. Згідно Акту про спільне проживання від 05.05.2018 , складеним сусідами , які проживали в квартирі № 36 - [PERSON] та [PERSON] , в квартирі № 50 - [PERSON] - з 1993 року в квартирі № 35 [PERSON] , проживав постійно однією сім`єю з [PERSON] та її сином [PERSON] . Згідно Акту про спільне проживання від 10.05.2018 , складеним сусідами , які проживали в квартирі № 44 - [PERSON] , в квартирі № 20 - [PERSON] - з 01.07.2010 року в квартирі № 35 [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS] . Згідно Довідки про причину смерті № 3194, [PERSON] помер [INFO] , причина смерті не встановлена із-за гниття. Згідно Довідки про причину смерті № 2480, [PERSON] померла [INFO] , причина смерті : злоякісне утворення підшлункової залози з метастазами. Матеріалами справи підтверджується, що квитанції про оплату ритуальних послуг на поховання і [PERSON] , і [PERSON] , видані на ім`я [PERSON] . Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з серпня 2006 року [PERSON] , який помер в листопаді 2013 року, останній був братом [PERSON] . Також матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] в серпні 2018 року переніс субарахноідальний крововилив з проривом в желудкову систему, виражені когнитивні порушення. Як пояснили допитані в якості свідків в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , [PERSON] працювала провідницею на залізниці, їздила в тривалі відрядження до тиждня ( на Москву ) , а коли її не було , то приходила [PERSON] , яку вони знали як [PERSON] , це була дружина рідного брата [PERSON] , дивитися за сином [PERSON] [PERSON] . [PERSON] сильно пив, ніколи ніде не працював, за ним треба було наглядати, готувати йому їсти. Останні 10 років вони чоловіка [PERSON] [PERSON] бачили рідко, він приходив лише на ті дні, коли [PERSON] була вдома між рейсами, як тільки вона відїзджала, він одразу уходив з квартири, він боявся [PERSON] . Її чоловік [PERSON] останні 10 років в цій квартирі постійно не жив, іноді лише приходив. [PERSON] оплачувала і лікування [PERSON] ,, і лікування [PERSON] , за свої кошти робиа їй операцію, коли та захворіла на онкологію. [PERSON] часто влаштовува бійки, бив і [PERSON] і свою рідну мати, [PERSON] ( [PERSON] ) навіть забирала [PERSON] до себе, коли її бив [PERSON] , перебуваючи в запої. [PERSON] був невеликим чоловіком, а [PERSON] здоровий двометровий, [PERSON] не міг йому протистояти, не міг захищати [PERSON] , [PERSON] міг його і зі сходів спустити, отже вони не могли разом сім`єю проживати. Отже [PERSON] вимушена була там знаходитися, щоб захищати [PERSON] від сина. Похорон і [PERSON] , і [PERSON] організовувала [PERSON] , чоловік наддав незначні кошти, ще трохи зібрали сусуіди. Взагалі [PERSON] всі гроші віддівала [PERSON] , вони разом вирішували, що купити, свідок [PERSON] взагал пояснила, що жили вони на гроші [PERSON] , яка отримувала і пенсію, і працювала в сусідньому ЖЕКу. [PERSON] мала дуже велику надмірну вагу, не могла сама поратися по квартирі, [PERSON] ( [PERSON] ) приходила до неї по декілька разів на тиждень прибирати, готувати їжу, прати, іноді і залишалася ночувати. Чоловік [PERSON] попросив її проживати у сестри, бо дуже любив її, а [PERSON] ( [PERSON] ) фактично жила на два дома, бігала і до чоловіка, і до [PERSON] , поралася і там, і там. У неї був свій будинок десь на вул.Воєнній , ось вони і бігала то до [PERSON] , то до чоловіка. [PERSON] , перестала їздити як провідниця десь за чотири роки до смерті, за той час після роботи [PERSON] бігла до неї , прибирала, потім бігла до чоловіка в свій будинок, потім інколи і назад проверталася до квартири [PERSON] ночувати. Також пояснили, що квартира є двокімнатною, [PERSON] спала на кроваті в спальні ( маленька кімната) . [PERSON] , спав на дивані в залі (велика прохідна кімната), а далі свідки пояснили, що [PERSON] то спала на розкладному креслі в одній кімнаті зі [PERSON] , то на одній кроваті разом з [PERSON] . Коли [PERSON] померла, [PERSON] в її квартиру і не заходив, була його племінніиця з чоловіком, вивозили речі, там залишилася проживати зі [PERSON] [PERSON] , а одного разу не змогла попасти в квариу, бо [PERSON] щось підсунув під двері. Всі думали, що він спить п`яний, але через два дні викликали поліцію, проникли до квартири через вікно та знайшли [PERSON] мертвим. Свідок [PERSON] пояснила, що дійсно [PERSON] проживала постійно з чоловіком [PERSON] , але ще за 10 років до своєї смерті, потім він приходив періодично , його бачили рідко, він боявся [PERSON] , не міг з ним жити в одній квартирі. До [PERSON] постійно приходила [PERSON] 2-3 раза на тиждень допомогти по господарству, оскільки [PERSON] важила приблизно 150 кг та не могал самостійно нахилятися та прибирати, квартира маленька, не було де і розвернутися, можливо раз на тиждень і залишалася ночувати. Знає, що операцію [PERSON] оплачувала [PERSON] за свої кошти. За чотири місяці до смерті [PERSON] вже була "лежача", до неї приходила [PERSON] , приносила їй їсти, здійснювала гігієнічні процедури. В спірній квартирі постійно проживала [PERSON] з сином, [PERSON] багато часу проводила з ними, але уходила і до себе додому, але вона сприймала [PERSON] та [PERSON] як сім`ю. Зазначила, що [PERSON] проводила у [PERSON] 3-4 дні на тиждень, адже вона була і у чоловіка, і у неї було своє житло , після смерті чоловіка і 5 днів на тиждень жила у [PERSON] . Зазначила, що коли [PERSON] сильно напивався, то і [PERSON] вимушена була уходити додому до себе. [PERSON] та [PERSON] , допитані в якості свідків, які є родичками [PERSON] , суду пояснили, що [PERSON] , прожив разом з дружиною до самої її смерті, допмогав їй і працювати прибиральнецею в банку останні роки вже на пенсії. був спільтний бюджет, вони проживали всі роки як одна сім`я з нею та її сином [PERSON] . Вже останнім часом [PERSON] сильно випивав, влаштовува бійки, сканадали, і коли [PERSON] перебувала у рейсі, вона працювала провідником на залізниці, він уходив до неї, оскільки боявся залишатися в квартирі з [PERSON] наодинці. [PERSON] знають, вона дійсно приходила допомогати як жінка, останнім часом вже як та хворіла, дійсно частіше, бо необхідно була допомога саме жінки ( помити наприклад), але ніколи в квартирі не проживала. Після смерті дружини дядько [PERSON] дійсно пішов проживати до племінниці, оскільки залишатися зі [PERSON] він не міг, він сам вже хворів, був старий, не міг повноцінно сам себе обходити. з 1995 року він ніколи не переставав проживати з доужиною та її сином як одна сім`я. [PERSON] ніде не працював, мати утримувала його за свої кошти. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Як неодноразово зауважував Верховний Суд, стандарт доказування залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі, тому доводи сторін суд оцінює з урахуванням предмета доказування у цій справі, встановлених судами обставин та їх правової оцінки відповідно до наданих сторонами доказів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Щодо вимог зустрічного позову про усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] . Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України). Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі № 759/18917/17, у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України, суд має встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, провадження № 61-3197св19, від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17, провадження № 61-37615св18, від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц, провадження № 61-34600св18, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц, провадження № 61-1302св 18, від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, провадження № 61-15926св18, на які посилається заявник у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження постанови апеляційного суду у справі. У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, провадження № 61-15926св18, зазначено, що підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. У постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц, провадження № 61-1302св 18, від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, провадження № 61-15926св18, зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини. Досліджуючи обставини, які входять до предмета доказування, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не довела винної поведінки [PERSON] та обставин свідомого його ухилення від надання допомоги померлій дружині та її сину. Оцінюючи матеріальну змогу відповідача надавати допомогу спадкодавцю, судом встановлено, що [PERSON] був пенсіонером, позивачем за зустрічним позовом не доведено, чи мав він можливості надавати матеріальну допомогу спадкодавцю [PERSON] , яка також отримувала пенсію, та [PERSON] ,, який був працезданою особою та свідомо не працював. Позивачем за зустрічним позово не надано жодного доказу того, що спадкодавці взагалі потребували матеріальної допомоги, і що саме вона їм таку допомогу надавала. Покази свідків, що "померлі жили на гроші [PERSON] , і що остання оплачувала їх лікування за свої кошти" не є належними та допустими доказами того, оскільки знають вони про це з слів самої [PERSON] та опмерлої [PERSON] ( що неможливо перевірити), а жодних доказів про придбання ліків, оплату операції позивачка суду не надала. Позивачкою також не надано суду взагалі жодних медичних документів про потребу померлих у медичному ліеуванні та про проходження такого лікування. Не заявлено і таких клопотань про витребування таких доказів судом. В матеріалах справи відсутні також будь-які докази на підтвердження безпораднього стану спадкодавців, і що вони взагалі потребували сторонньої допомоги, як фізичної, так і матеріальної . Отже, суд доходить висновку про те, що позивач за зустрічним позовом не надав належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, що є його процесуальним обов`язком, тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення відповідача від права на спадкування після смерті його дружини та її сина . Враховуючи наведене, вимоги зустрічного позову про усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] - задволенню не підлягають за їх необгрунтованістю та недоведеністю. Щодо вимог зустрічного позову про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з 01.01.2017 року і до моменту відкриття спадщини разом зі спадкодавцем [PERSON] , суд зауважує наступне. Верховний Суд України у п.21 постанови Пленуму №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», зазначає, що при вирішенні спору про право на спадщину четвертої черги спадкоємців за законом, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини. Конституційний суд України у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї`визначає, що членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (абз.5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 ррку). Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 року у справі №686/8440/16-ц, провадження №61-15699св19).Обов`язковою умовою для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18). Таким чином, для набуття права власності на майно померлої особи у випадку проживання однією сім`єю, доказуванню підлягає факт проживання разом з померлим однією сім`єю, їх пов`язаність спільним побутом, взаємними правами та обов`язками. Наприклад, про наявність сімейних відносин може свідчити реєстрація місця проживання та (або) фактичне проживання за однією адресою з спадкодавцем. Разом з тим, відсутність такої реєстрації за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем (постанова Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц, провадження № 61-15926св18). До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 05.02.2020 року у справі № 712/7830/16-ц, провадження № 61-28377св18, вказавши, що факт реєстрації (проживання) осіб за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичної сім`ї. Встановленню судом підлягає і те, чи перебували особи під час проживання однією сім`єю в зареєстрованих шлюбах з іншими особами. У разі встановлення факту перебування померлого чи позивача у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, у задоволені позову про встановлення факту спільного проживання належить відмовляти. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. 3 СК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Аналіз наведених норм дає змогу зробити висновок, що для застосування положень вказаної статті необхідною умовою є встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. Судом встановлено, що померла [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1995 року по день своєї смерті, а [PERSON] , - до листопада 2013 року, що виключає можливість встановлення факту її спілльного проживання з [PERSON] , взагалі, а зі [PERSON] - з 01.07.2010 року до листопада 2013 року , отже такий період в будь-якому разі є меншим, ніж п`ять років до дня смерті останнього. Крім того, наданими [PERSON] доказами, а також показами свідків не підтверджується факту її постійного проживання саме однією сім`єю ( за всіма необхідними ознаками сім`ї, наведеними вище) зі спадкодавцями, адже приходити декілька разів на тиждень, в тому числі і з періодичною ночівлею, та здійснювати допомогу по господарству не є спільним постійним проживанням однією сім`єю. Суд критично ставиться до показів свідків з сторони відповідача за первісним позовом, адже при наданні своїх пояснень вони завжди вживали щодо [PERSON] слово " приходила постійно, залишалася", і лише на уточнюючі питання суду чи адвокатів виправляли себе та зазначали, що вона всеж таки проживала там постійно. Не змогли свідки чітко пояснити, і де саме проживала в квартирі [PERSON] , і про ведення ними спільного бюджету вони знали лише зі слів самої [PERSON] . За такого, вказані позовні вимоги зустрічного позову до задоволення не підлягають за їх недоведеністю та безпідставністю. Суд відхиляє аргументи [PERSON] про те, що померла припинила фактичні шлюбні правовідносини з чоловіком ще 2010 року і це є підставою для задоволення заяви про встановлення юридичного факту. Вказана обставина не підтверджена взагалі наявними у справі доказами, до того ж не має правового значення для вирішення питання щодо наявності спадкових прав. Аналогічні за змістом висновки викладені у Постанові Верховного суду від 17 червня 2020 року у справі N 755/18012/16-ц (провадження N 61-40658св18) Як наслідок не підлягають задоволенню вимоги зустрічного позову про визнання за [PERSON] права власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги після смерті [PERSON] та [PERSON] . Щодо вимог первісного позову про визання за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири після смерті [PERSON] . За змістом ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення часток спадкодавця та інших співвласників (сторін по справі) у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку з метою реалізації права позивача на спадкування за законом. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статтею 1218 ЦК України). Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Так, вказана квартира належала спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1, 2 ст.355, ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України - у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Оскільки іншого судом не встановлено, суд вважає встановленим, що частки у праві спільної власності на спірну квартиру співвласників [PERSON] та [PERSON] були рівними, тобто по 1/2 частині квартири за кожним. Відповідно до ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. За такого, суд вважає встановленим, що [PERSON] , як спадкоємець першої черги після смерті своєї дружини [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийнятя спадщини, а за такого вважається таким, що прийняв спадщину у вигляді 1/4 частки спірної квартири, яка складається з половини належної на праві власності спадкодавиці квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] усього його майна є [PERSON] , яка в установлений законом шестимісячний строку звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після його смерті. З матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що до ПН ММНО Матвєєвої І.М. зверталася лише [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. За такого, вимоги первісного позову в цій частині підлягають до задоволення. Щодо вимог первісного позову про встановлення факту проживання [PERSON] зі [PERSON] однією сім`єю у квартирі [ADDRESS] з 1993 року по час смерті спадкодавця [PERSON] - [INFO] та визнання за позивачем право власності в порядку спадкування за законом четвертої черги на 3/4 часток квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Так, судом встановлено, що частка померлого [PERSON] у праві спільної власності на вказану квартиру складала 1/2 частини. Іншу 1/4 частку квартири прийняв у спадщину за законом спадкоємець першої черги - син померлої спадкодавиці [PERSON] , оскільки проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавицею на день її смерті відповідно до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Так, спадкоємці першої-третьої черг після смерті [PERSON] відсутні. З матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що до ПН ММНО Матвєєвої І.М. зверталися лише [PERSON] та [PERSON] з заявами про прийняття спадщини. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем. Як передбачено ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення часток спадкодавця та інших співвласників (сторін по справі) у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку з метою реалізації права позивача на спадкування за законом. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті сина своєї дружини - [PERSON] , оскільки встановленими судом обставинами підтверджується, що він фактично проживав до самої смерті своєї дружини з нею однією сім`єю за адресою спірної квартири, а з ними проживав однією сім`єю і її син [PERSON] . Так, показами усіх свідків, допитаних в судовому засіданні, підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] завжди проживали однією сім`єю, син був на її утриманні, вони вели спільне господарство. За такого, суд вважає встановленим факт спільного проживання і [PERSON] з померлим однією сім`єю не менш як п`ять років до дня його смерті. Той факт, що [PERSON] тимчасово не проживав в квартирі зі [PERSON] на час, коли його дружина бувала у відрядженнях, не спростовує того, що вони всі разом проживали однією сім`єю. Так, зловживання [PERSON] спиртними напоями, що підтвердили також усі допитані в судовому засіданні свідки, унеможливлювало їх спільне перебування в квартирі за відсутності матері через агресивне ставлення [PERSON] до вітчима, побиття останнього - що свідчить про вимушене тимчасове непроживання [PERSON] за місцем свого постійного проживання у спірній квартирі . З врахуванням вищевиклдаених висновків суду щодо права спадкування [PERSON] після смерті [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані , підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню. Європейський суд стверджує, що верховенство права означає, що усі люди рівні перед законом як у своїх правах, так і в своїх обов`язках. Тим не менше, законодавство має враховувати різницю між людьми та ситуаціями за умови, що така різниця має об`єктивну і розумну підставу, переслідує правомірну мету, узгоджується з вимогами, яких дотримуються демократичні суспільства, та пропорційні цим принципам (рішення у справі "Партія добробуту (Refah Partisi), Ербакан, Казан та Текдаль проти Туреччини", від 31 липня 2001 року). Європейський суд з прав людини досить часто посилається на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях, при тому, що засади рівності і змагальності у судовому процесі виведені ним із принципу верховенства права, якому підпорядкована вся Конвенція, та є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справах Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands, заява N 14448/88, від 27 жовтня 1993 року, Ankerl v. Switzerlan, заява N 17748/91, від 23 жовтня 1996 року та Kaya v. Austria, заява N 54698/00, від 08 червня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем за первісним позовом при подачі позову до суду підлягає стягненню на його користь з [PERSON] . Судові витарти, сплачені при подачі зустрічного позову в зв`язку з відмовою у його задоволенні відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved