Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

У квітні 2020 року Керівник Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради, Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Тернопільською місцевою прокуратурою з`ясовано, що 10.03.2018 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018210180000132 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Органом досудового розслідування встановлено, що 10 березня 2018 року близько 08 год. обвинувачений [PERSON] , як водій, керував технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 111730-110-34», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись з 2 пасажирами автодорогою сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» у напрямку від смт. Козова в бік м. Тернопіль, де під час керування не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.3 (б) ПДР України, де, проїжджаючи 135 км + 650 м вказаної автодороги, що неподалік с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області , обвинувачений [PERSON] як водій керував транспортним засобом в межах своєї смуги для руху, не врахувавши погодні умови та стан дорожнього покриття, із швидкістю 60 км/год, чим порушив п. 12.1 ПДР України, які зобов`язують водія в умовах слизького дорожнього покриття обрати в установлених умовах безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним. Унаслідок проявленої неуважності під час керування транспортним засобом обвинувачений [PERSON] , як водій, втратив контроль над керованістю транспортним засобом, допустив виникнення заносу автомобіля марки «ВАЗ 111730-110-34», д.н.з. [NUMBER] і виїхав спочатку на праве узбіччя, а потім поза межі проїзної частини дороги, де зіткнувся із стовбуром дерева лісосмуги, в результаті чого пасажир наведеного автомобіля [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудей у виді компресійних переломів тіл 4, 6 і 7 грудних хребців без ознак стенозу хребетного каналу чи ураження спинного мозку та підшкірну гематому в ділянці груднини. Порушення обвинуваченим [PERSON] , як водієм, вимог п. 2.3.6, 12.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної ДТП та спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 15.05.2019 звільнено від кримінальної відповідальності [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження № 12018210180000132 від 10.03.2018 закрито на підставі ст. 46 КК України. На вказану ухвалу апеляційна скарга не подавалася. Цивільний позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, під час судового розгляду кримінального провадження не заявлявся. Відповідачем кошти добровільно не сплачені. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1465/72 встановлено, що потерпіла у вказаному кримінальному провадженні [PERSON] з 10 по 21 березня 2018 року проходила стаціонарне лікування у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги». Вартість затрат на лікування та перебування становить 5429,13 грн (10 л/д х 504,02 = 5040,20 грн., обстеження 388,93 грн). Таким чином, кошти, витрачені на лікування потерпілої [PERSON] підлягають стягненню із [PERSON] на користь державного бюджету. З`ясовано, що з дати надіслання кримінального провадження № 12018210180000132 до суду з обвинувальним актом, по даний час, уповноважений орган не вжив жодних заходів щодо захисту інтересів держави. Саме бездіяльність Тернопільської міської ради, як органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, та КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», зі звернення до суду з позовом про стягнення коштів до місцевого бюджету, свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів територіальної громади (великого числа громадян), що підтверджує наявність «виключного випадку» для звернення прокурора з даним позовом до суду. З огляду на зазначене, керівник Тернопільської окружної прокуратури просила суд стягнути із [PERSON] на користь держави в особі Тернопільської міської ради кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] в лікувальному закладі КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» в сумі 5429,13 грн, які перерахувати в дохід міського бюджету. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.05.2020 передано вказану справу на розгляд Козівського районного суду Тернопільської області за підсудністю. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 30.07.2020 відкрито провадження у вказаній справі у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддя вказану справу 02.11.2021 передано на розгляд судді Братків І. І. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 05.11.2021 прийнято вказану справу до свого провадження. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 07.02.2022 заяву керівника Тернопільської окружної прокуратури про заміну сторони у справі задоволено. Залучено Тернопільську окружну прокуратуру як правонаступника сторони позивача у цивільній справі № 607/6997/20. Відповідач [PERSON] подав відзив, у якому з приводу заявлених позовних вимог зазначив, що вважає їх необґрунтованими у зв`язку з недотриманням позивачем норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зокрема вважає, що прокуратура позбавлена правових підстав звертатися із таким позовом. Також вважає, що відповідні стягнення можуть бути проведені з особи, щодо якої винесено вирок. Проте вироку у справі щодо нього винесено не було. Відтак просить у задоволенні позову відмовити. Прокурор Тернопільської окружної прокуратури Воловник М. В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Представник Тернопільської міської ради та комунального некомерційного підприємства «Тернопільська комунальна лікарня швидкої допомоги» в судове засідання повторно не з`явилися, про судові засідання були належним чином повідомлені, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому суд розглядає справу за відсутності таких учасників. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Бойко П. В. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив. Покликався на те, що Тернопільська окружна прокуратура не має права звертатися до суду із таким позовом. Також зазначав, що такий позов вже був предметом розгляду суду в ході кримінального провадження. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, які взяли участь у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до висновку про доцільність задоволення вимог, виходячи з наступного. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2019 року у справі № 607/7646/20 встановлено, що 10 березня 2018 року близько 08 год. обвинувачений [PERSON] , як водій, керував технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 111730-110-34», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись з 2 пасажирами автодорогою сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» у напрямку від смт. Козова в бік м. Тернопіль, де під час керування не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.3 (б) ПДР України, де, проїжджаючи 135 км + 650 м вказаної автодороги, що неподалік с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області , обвинувачений [PERSON] як водій керував транспортним засобом в межах своєї смуги для руху, не врахувавши погодні умови та стан дорожнього покриття, із швидкістю 60 км/год, чим порушив п. 12.1 ПДР України, які зобов`язують водія в умовах слизького дорожнього покриття обрати в установлених умовах безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним. Унаслідок проявленої неуважності під час керування транспортним засобом обвинувачений [PERSON] , як водій, втратив контроль над керованістю транспортним засобом, допустив виникнення заносу автомобіля марки «ВАЗ 111730-110-34», д.н.з. [NUMBER] і виїхав спочатку на праве узбіччя, а потім поза межі проїзної частини дороги, де зіткнувся із стовбуром дерева лісосмуги, в результаті чого пасажир наведеного автомобіля [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудей у виді компресійних переломів тіл 4, 6 і 7 грудних хребців без ознак стенозу хребетного каналу чи ураження спинного мозку та підшкірну гематому в ділянці груднини. Порушення обвинуваченим [PERSON] , як водієм, вимог п. 2.3.6, 12.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної ДТП та спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] . Допитаний обвинувачений [PERSON] під час судового розгляду повністю погодився із обставинами, які наведені в обвинувальному акті з приводу його обвинувачення у вчинені інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України Вказаною Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 15.05.2019 звільнено від кримінальної відповідальності [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження № 12018210180000132 від 10.03.2018 закрито на підставі ст. 46 КК України. Згідно ч. 6 ст.82ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] з 10 по 21 березня 2018 року проходила стаціонарне лікування у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги». Вартість затрат на лікування та перебування становить 5429,13 грн (10 л/д х 504,02 = 5040,20 грн., обстеження 388,93 грн). Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня звиклої допомоги» є юридичною особою комунальною організацією, що здійснює такі види діяльності: діяльність лікарняних закладів (основний); загальна медична практика. Рішенням Тернопільської міської ради від 25 жовтня 2019 року № 7/39/131 «Про внесення змін в рішення міської ради від 28 липня 2017 року №7/16/20 «Про реорганізацію міських комунальних лікувальних закладів» внесено зміни в додатки до рішення міської ради від 28 липня 2017 року №7/16/20 «Про реорганізацію міських комунальних лікувальних закладів» та викладено статути комунальних некомерційних підприємств у новій редакції. Статутом КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», затвердженого рішенням Тернопільської міської ради від 25 жовтня 2019 року № 7/39/131, визначено, що підприємство є об`єктом комунальної власності Тернопільської міської ради. Власником, засновником та органом управління Підприємством виступає Тернопільська міська рада. Статтею 1311 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3, п. 2 ч. 4 ст.23Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. В силу положень ч. 3, ч. 4 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Із листа Тернопільської міської ради №3140/04-ф від 06.03.2020 вбачається, що Тернопільська міська рада не зверталася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] витрат на лікування потерпілого від злочину та просить звернутися з таким позовом Тернопільську місцеву прокуратуру. Адміністрація КНП «ТМКЛШД» також не зверталася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] витрат на лікування потерпілого від злочину, оскільки дане питання не належить до їхньої компетенції. На запити керівника Тернопільської місцевої прокуратури листом № 190 від 10.02.2020 КНП «ТМКЛШД» надано інформацію про витрати на лікування потерпілої. Як убачається із матеріалів цивільної справи, Тернопільська місцева прокуратура звернулася із листами до директора КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» та до Тернопільського міського голови, у якому повідомила, що прокуратурою будуть вживатися заходи представницького характеру, шляхом подачі позовної заяви до Тернопільського міськрайонного суду про стягнення з [PERSON] витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] . Наведені обставини, дають право Тернопільській місцевій прокуратурі та її правонаступнику Тернопільській окружній прокуратурі вживати заходи представницького характеру на захист інтересів держави в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Вирішуючи заяву по суті суд вважає, що до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. За правилами ч. 1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2019 року у справі № 607/7646/18 встановлено, що порушення ПДР України водієм [PERSON] знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Згідно ч. 3 ст.1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я». Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Постановою Кабінету Міністрів України № 545від 16липня 1993року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я» передбачено, що на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжкоднів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжкодень проводиться виходячи з фактичної кількості ліжкоднів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. За вказаних обставин, враховуючи те, що потерпілій [PERSON] були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, внаслідок чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська комунальна лікарня швидкої допомоги» та, відповідно, закладом охорони здоров`я понесено витрати на лікування потерпілої [PERSON] у сумі 5429,13 грн., суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом стягнення із [PERSON] на користь держави в особі Тернопільської міської ради, кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] в лікувальному закладі КНП «Тернопільська комунальна лікарня швидкої допомоги» в сумі 5429,13 грн., які перерахувати в дохід міського бюджету. Щодо твердження у судовому засіданні представника відповідача про неможливість розгляду цієї справи у зв`язку із заявленням такого позову прокуратурою в ході розгляду судом кримінального провадження, то суд зазначає, що із ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2019 року такого не вбачається. Окрім того, суд бере до уваги, що, як випливає із норми ст. 129 КПК України та як роз`яснив 10 серпня 2021 року Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі\~№ 161/694/20 якщо особу звільнено від кримінальної відповідальності на підставі\~ст. 46\~КК України у зв`язку з примиренням його з потерпілим, а кримінальне провадження закрито на підставі\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~284 КПК України цивільний позов, поданий в цьому кримінальному провадженні залишається без розгляду. Разом з тим, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284\~КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Відповідні позови розглядаються в порядку цивільного судочинства. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved