Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 квітня 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір №32/21 на виконання робіт, відповідно до умов якого позивач зобов`язалась виготовити деталі пам`ятника, а відповідач своєчасно прийняти товар та оплатити вартість виконаних робіт. На виконання умов договору між сторонами було укладено додаток до договору замовлення № 32/21 від 05 квітня 2021 року. У відповідності до вказаного замовлення сторони погодили виготовлення деталей пам`ятнику 80/40/ скала, тумби 40*20*15, квітник 50*10*5 на загальну суму 5\~000 гривень. На виконання умов договору відповідачем сплачено: 2 200 грн. - 16 квітня 2021 року, 1 500 грн. - 19 квітня 2021 року. Проте, свій обов`язок з оплати вартості робіт, що залишився у сумі 1 300 грн. відповідачка не виконала. У день укладання договору між сторонами було погоджено і прейскурант (послуги, додаткові роботи, не включені до кошторису). У цей же день - 05 квітня 2021 року відповідач вирішив збільшити об`єм художніх робіт та замовити транспорті послуги, через що між відповідачем та позивачем було укладено додаткову угоду до договору № 32/21 від 05 квітня 2021 року, відповідно до якої відповідач замовив роботи не включені в первинний кошторис замовлення, а саме: збільшений портрет вартістю 3 000 грн., транспортні послуги, перенесення (за рахунком, що повинен був виставлений окремо) на загальну суму 3 000 грн. 12 травня 2021 року відповідачем за актом прийому-передачі робіт було прийнято замовлення: виготовлення деталей пам`ятнику 80/40/ скала, тумби 40*20*15, квітник 50*10*5 та додаткові художні роботи: збільшений портрет на загальну суму 8 000 грн. Проте, свій обов`язок з оплати додаткових художніх робіт у сумі 3 000 грн. відповідачка не виконала. Таким чином, у порушення умов п. 4.4.1. договору відповідач свій обов`язок з оплати вартості робіт, що залишилось у сумі 1 300 грн. та за погоджені додаткові роботи у сумі 3 000 грн. не здійснила по сьогоднішній день, внаслідок чого станом на 22 червня 2021 року за відповідачем - [PERSON] нараховується заборгованість в розмірі 4 300 грн. Окрім іншого, 05 квітня 2021 року між сторонами було укладено Угоду-ознайомлення про зберігання матеріалів виробів, конструкцій. Після прийняття замовлення актом прийому-передачі робіт від 12 травня 2021 року відповідач замовлення не забрала, та з 13 травня 2021 року виготовлений пам`ятник знаходиться на зберіганні. 12.05.2021 року вона нагадала відповідачу про передачу готового замовлення з 13.05.2021 року на зберігання у разі якщо вона не забере таке замовлення. Таким чином, відповідач на виконання умов договору № 32/21 на виконання робіт від 05.04.2021 року повинна заплатити їй 7 440 грн. за зберігання матеріалів, 72,45 грн. пеню та 2 150 грн. штраф. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 13\~962,45 грн., яка складається з: суми основного боргу у розмірі 4 300 грн., 7 440 грн. відсотки за зберігання замовлення, 72,45 грн. пеня, 2 150 грн. штраф, а також судові витрати у справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03 листопада 2021 року відповідач засобами поштового зв`язку Укрпошта надіслала відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 08 листопада 2021 року, в якому зазначила, що вимоги ФОП [PERSON] є необґрунтованим і такими, що не підлягають задоволенню з підстав, що вона дійсно 05 квітня 2021 року звернулась до ФОП [PERSON] з метою виготовлення і придбання пам`ятника з граніту на загальну суму у розмірі 5\~000 гривень. Однак, після укладення додаткової угоди, без її відома, власноруч ФОП [PERSON] здійснила напис, в якому вказала, що вартість послуги становить 3000 грн., а також інші додаткові витрати. Таким чином, фактично за договором сума готового замовлення складає 5\~000 грн., а сума боргу складає 1\~300 грн. При цьому, 12 травня 2021 року нею була написана розписка, про те ще вона приймає художні роботи, яку підписала власноруч. Після цього, [PERSON] надала пустий документ акту прийому-передачі робіт, в якому попросила поставити підпис, пояснивши, що цей документ буде додано до власноруч написаної розписки. Знову ж таки, як виявилось, без її відома, власноруч ФОП [PERSON] здійснила напис, в якому вказала, що загальна вартість послуг становить 8 000 грн., про що вона не була повідомлена в момент підписання, у зв`язку із чим вона звернулася до відділення поліції щодо відкриття кримінального провадження за фактом шахрайства, про що їй було роз`яснено щодо звернення до суду щодо відшкодування завданої шкоди. Крім того, достовірна інформація про розмір товару не була їй надана позивачем. Також відповідно до розрахунків визначених у позовній заяві, кількість днів зберігання готового матеріалу визначаються з 13 травня 2021 року по 22 червня 2021 року, однак починаючи з 22 травня 2021 року вона знаходилась на лікуванні, у зв`язку з лівосторонньою пневмонією, що підтверджується відповідними медичними висновками, а тому не могла забрати готовий матеріал у зв`язку зі стаціонарним лікуванням. Отже, фактичним періодом зберігання готового матеріалу вважає строк з 13 травня 2021 року по 22 травня 2021 року, а тому просить частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з неї суму боргу на загальну суму у розмірі 3\~372,45 грн., яка складається з: суми основного боргу у розмірі 1 300 грн., 1 350 грн. відсотки за зберігання замовлення, 72,45 грн. пеня, 650 грн. штраф, а також відмовити у стягненні судового збору та інших судових витрат у справі. 15 листопада 2021 року представник позивача [PERSON] надав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що твердження відповідача спростовуються нормами матеріального права та є нічим іншим ніж спробою ухилення від свого обов`язку з оплати за виконання та прийняте відповідачем замовлення. Вказує на те, що починаючи з 22.05.2021 року знаходилась на лікуванні, у зв`язку з лівосторонньою пневмонією, однак, у період з 13.05.2021 року по 22.05.2021 року у неї не було жодних перешкод для того, щоб розрахуватись та забрати замовлення. Проте, і в цей період вона таким своїм обов`язком знехтувала через що у позивача і виникли додаткові витрати понесені для зберігання готового замовлення відповідача. Таким чином, у разі не визнання вказаного договору недійсним, то відповідач повинна виконати свої обов`язки за укладеним договором. Посилання відповідача на те, що позивачем самостійно здійснено напис у додатковій угоді, в якому вказала, що вартість послуги становить 3\~000 гривень, не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються матеріалами справи. Крім того, відповідачем визнано факт укладання додаткової угоди до договору на виконання робіт від 05 квітня 2021 року, яким передбачено збільшення художніх робіт збільшений портрету, та мала можливість утриматися від укладання додаткової угоди договору та хрестик. Вважає, що відповідач неправомірно ухиляється від виконання свого зобов`язання, а тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 4\~120 гривень, які підтверджуються наданими документами до суду. Представник позивача письмово підтримав вимоги позовної заяви, просив позов задовольнити у повному обсязі та розглядати справу за його відсутності, також просив долучити до матеріалів справи докази понесених витрат позивачем на правову допомогу. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомила, лише подала відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 05 квітня 2021 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 32/21 на виконання робіт (а. с. 12-13). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Частинами 1, 3 статті 837 ЦК України передбачено, що договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 вказаного договору на умовах, передбачених цим договором, підрядник бере на себе зобов`язання на свій ризик виконати роботи, які зазначені у Замовленні та Кошторисі (далі - Конструкції), які є невід`ємними частинами цього договору, якщо це обумовлено сторонами, транспортування і установку Конструкції за завданням замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Роботи кожного разу оговорюються сторонами у Замовленні та Кошторисі, які є невід`ємними частинами цього договору. Замовлення містить вартість робіт та матеріалів, строк виконання робіт, відомості про додаткові роботи, зокрема, про доставку та монтаж Конструкції на території замовника, адресу такої території, строк гарантії, застереження. Кошторис містить повну інформацію про матеріали, які будуть використані підрядником, їх характеристики, асортимент відповідно номенклатури, довідників виробника підрядника. Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами було погоджено додатки до вищезазначеного договору, а саме: замовлення з виготовлення деталей пам`ятника з граніту 80/40 скала, тумба 40х20х15, квітник 80/10х5 на загальну вартість 5\~000 гривень та узгоджено прейскурант (а. с. 13-14). Згідно із п. п. 2.2 2.5 вищезазначеного договору вартість робіт та матеріалів встановлюється сторонами за кожним завданням окремо в Замовленні. Загальна ціна договору визначається сумою вартості робіт по всіх Замовленнях. Вартість робіт включає вартість витрат підрядника та плату за виконану роботу відповідного Замовлення. Зміна Замовлення визначеного договором призводить до зміни вартості робіт, яка розраховується підрядником і узгоджується сторонами в специфікації. Також судом встановлено, що у відповідності до вказаного замовлення сторони погодили виготовлення деталей пам`ятнику 80/40/ скала, тумби 40*20*15, квітник 80*10*5 на загальну суму 5 000 грн. (а. с. 13), що також не заперечувалось відповідачем у відзиві на позовну заяву. Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника на який спрямована узгоджена воля сторін. Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт. Ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення. За статтею 843 ЦК України у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невід`ємною частиною. Пунктами 5.1. вищевказаного договору передбачено, що оплата вартості робіт за кожним завданням проводиться окремо двома платежами: 70 % вартості робіт та матеріалів оплачується замовником виконавцю з моменту узгодження Замовлення та Кошторису. Вартість робіт та матеріалів, що залишилась оплачується замовником підряднику від моменту повідомлення про готовність роботи, але не пізніше дати отримання результатів робіт. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] сплачено: 2 200 грн. - 16.04.2021 року і 1 500 грн. - 19.04.2021 року, та залишився залишок у розмірі 1\~300 грн. (а. с. 13), про що також не заперечувала відповідачка у відзиві на позовну заяву та просила його стягнути з неї на користь позивача. Крім того, судом встановлено, що також 05 квітня 2021 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору № 32/21, відповідно до якої відповідач замовив роботи не включені в первинний кошторис замовлення, а саме: збільшений портрет вартістю 3 000 грн., що підтверджується заявою [PERSON] від 05 квітня 2021 року про вимогу виготовити збільшений портрет (а. с. 14, 15). Згідно із п. 7.2. договору право власності на роботи переходить від підрядника до замовника після повної оплати робіт та підписання акту прийому-передачі робіт. Статтею 846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Матеріалами справи підтверджено, що 12 травня 2021 року відповідачем за актом прийому-передачі робіт було прийнято замовлення: виготовлення деталей пам`ятнику 80/40/ скала, тумби 40*20*15, квітник 80*10*5 та додаткові художні роботи: збільшений портрет, на загальну суму 8 000 грн., що також підтверджується заявою [PERSON] від 12 травня 2021 року про прийняття виготовлених художніх робіт - збільшений портрет та прохання здійснити установку замовлення з 17 травня 2021 року (а. с. 15-16). Таким чином, в матеріалах справи міститься достатній обсяг доказів, надаючи якісну оцінку яким суд беззаперечно доходе висновку щодо їх належності, допустимості, достовірності, а у своєму взаємозв`язку достатності, щоб стверджувати про те, що у правовідносинах, які виникли між сторонами у відповідності до вимог цивільного законодавства, позивач виконав взяте на себе зобов`язання щодо виконання певної роботи. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] замовлення не забрала та з 13 травня 2021 року замовлення перебуває на зберіганні у замовника, оскільки відповідачем цього факту не було спростовано, лише зазначено про перебування її на лікарняному з 22 травня 2021 року, а тому не могла забрати виготовлений заказ у зв`язку зі стаціонарним лікуванням. Однак, відповідно до наданої [PERSON] виписки із медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , захворіла 23 травня 2021 року, а на стаціонарному лікуванні перебувала з 03 червня 2021 року по 14 червня 2021 року, при цьому здійснити установку замовлення просила з 17 травня 2021 року, тобто у відповідача був час як до хвороби забрати замовлення, так і після одужання, також можливо було попередити підрядника про непередбачені обставини. Також [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на спростування додаткової угоди до договору № 32/21 від 05 квітня 2021 року та акту прийому-передачі робіт від 12 травня 2021 року щодо того, що вона не здійснювала напис, в якому вказано, що вартість послуг збільшується на 3 000 грн., не спростовано визначений розмір вартості робіт на загальну суму 8\~000 гривень, а також те, що вона підписувала пусті бланки ФОП [PERSON] . Крім того, [PERSON] не скористалася своїм правом заявити клопотання про призначення судових експертиз з метою визначення, чи було дописано іншою особою збільшення вартості послуг та розмір вартості робіт на загальну суму 8\~000 гривень у додатковій угоді до договору № 32/21 від 05 квітня 2021 року та акті прийому-передачі робіт від 12 травня 2021 року, чи здійснено це після підписання вказаних документів. Також відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб спростовували позовні вимоги, заявлені позивачем. Пунктом 7.4. договору визначено, що якщо замовник не прийняв роботи, або не забрав результат прийнятих робот у підрядника, підрядник здійснює зберігання результату таких робіт протягом місяця із вартістю зберігання еквівалентному 3 % вартості робіт та матеріалів, по завершенню місячного терміну Підрядник має право розпорядитись результатом робіт на власний розсуд. Судом встановлено, що зобов`язання зі сплати грошових коштів за укладеною між сторонами додатковою угодою до договору виникли ще 12 травня 2021 року, а тому в силу п. 11.3 договору на виконання робіт № 32/21 від 05 квітня 2021 року за неналежне виконання стороною зобов`язань за цим договором, сторона, яка допустила неналежне виконання виплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми порушеного зобов`язання. Крім того, зважаючи на те, що таке зобов`язання замовника зі сплати грошових коштів перед підрядником виникло ще 12 травня 2021 року, а тому в силу п. 11.4 договору на виконання робіт № 32/21 від 05 квітня 2021 року вже 13 травня 2021 року на замовника покладено зобов`язання, крім пені, також сплатити штраф в розмірі 50% неналежним чином виконаного зобов`язання. Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума основного боргу складає 4 300 грн., то підлягає стягненню з відповідача на користь позивача вартість зберігання готового замовлення за період з 13 травня 2021 року по 13 червня 2021 року у розмірі 7 440 гривень, пеня за період з 13 травня 2021 року по 13 червня 2021 року у розмірі 72,45 грн., та штраф за період з 13 травня 2021 року по 13 червня 2021 року у розмірі 2150 гривень. В свою чергу відповідач у відзиві зазначила свою позицію щодо предмету позову, однак доказів на спростування наданих позивачем доказів не долучила, лише надала відзив на позовну заяву. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази, а також те, що відповідачем порушено умови договору № 32/21 від 05 квітня 2021 року, суд дійшов висновку, що заборгованість за договором підрядом становить 13\~962,45 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Частиною 1\~статті 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 1\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано\~ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ФОП [PERSON] у зазначеній справі на підставі угоди про надання юридичних послуг від 18 липня 2016 року, укладеної з Товариством з обмеженою відповідальністю «Юристи безпроблем», та нотаріально посвідченою довіреністю від 15 серпня 2019 року, надавав адвокат Дрозд Р.Ю. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №4418 від 05 серпня 2019 року) (а. с. 18-21). Верховний Суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України). Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Також Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. На підтвердження виконання умов вказаного договору адвокатом надано суду документи щодо обсягу наданих ним послуг та виконаних робіт у справі № 205/5309/21 із зазначенням часу, витраченого адвокатом на виконання наданих послуг, а також рахунки на оплату із меморіальними ордерами. Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу [PERSON] надано рахунки на оплату із зазначенням послуг: № 2021/852 від 16 червня 2021 року (підготовка позовної заяви у цивільній справі, яку віднесено до малозначної справи 980 гривень); № 2021/1187 від 17 вересня 2021 року (судове засідання за участю адвоката не більше двох годин 700 гривень); № 2021/1358 від 05 листопада 2021 року (відправка документів/доказів учасникам справи до двох адресатів 200 гривень); № 2021/1378 від 10 листопада 2021 року (підготовка відповіді на відзив у малозначній цивільній справі 630 гривень, відправка документів/доказів учасникам справи до двох адресатів 140 гривень, подача документів до суду 210 гривень); № 179 від 13 грудня 2021 року (прибуття адвоката на засідання, що не відбулось 420 гривень); №495 від 28 січня 2022 року (прибуття адвоката на засідання, що не відбулось 420 гривень), шо на загальну суму складає у розмірі 4\~120 гривень. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Отже, суд звертає увагу, що частина із наданих послуг не може бути віднесена саме до правничої допомоги. Так, відповідно до вимог п. 4 ч. 1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги\~домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно із п. 9 ч. 1\~ст.\~1\~вказаного Закону представництво\~- вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Приписами п. 6 ч. 1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Відповідно до вимог ст. 19 вказаного Закону\~видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Отже, подання позовної заяви до суду, направлення відповіді на відзив відповідачу та до суду; подання до суду документів; відправка документів учасникам справи не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями\~1,\~19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а відтак, витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу, що відповідно до рахунків на оплату складає на загальну суму у розмірі 970 гривень. З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та заперечення відповідача щодо стягнення з неї судових витрат на правову допомогу, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу лише у розмірі 3 150 грн., а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в цій частині підлягають частковому задоволенню. Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908 грн., який був сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду.

Outcome: approved