Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

ПАТ «Український бізнес банк» звернулося в Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивувало тим, що 21 лютого 2013 року ПАТ «Український бізнес банк» та відповідач уклали кредитний договір № КЗИПФ/1009273.1, згідно якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у кредит у сумі 200000 гривень строком до 20 лютого 2018 року зі сплатою 18,20 процентів річних. При цьому зі сплатою щомісячної комісії на рівні 0,40 процентів від суми кредиту. Позивач не має змоги надати копію кредитного договору з додатковими угодами до нього, оскільки зазначені документи фактично знаходяться в приміщенні головного офісу банку за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 125, де здійснюється антитерористична операція. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань відповідачем за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 06 серпня 2015 року становить 236776 гривень 03 копійки, з яких: 172788 гривень 82 копійки - заборгованість по кредиту, 50387 гривень 21 копійка - заборгованість за процентами, 13600 гривень - заборгованість по сплаті щомісячної комісії. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 236776 гривень 03 копійки за кредитним договором № КЗИПФ/1009273.1 від 21 лютого 2013 року. Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2015 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про залучення третьої особи. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2016 року зупинено провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року скасовано ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2016 року про зупинення провадження у справі та справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду. Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 січня 2017 року справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду. Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2018 року справа прийнята до провадження. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2019 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року справу повернуто до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу до набрання ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2019 року законної сили. Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04 лютого 2021 року матеріали заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони позивача правонаступником направлено за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02 вересня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача ПАТ «Український бізнес банк». Представник позивача у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. У матеріалах справи містяться письмові заперечення представника відповідача, з яких вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що позивачем не додано до матеріалів справи копію кредитного договору та додаткових угод до нього. Жодних підтверджень наявності у договорі саме вказаних позивачем умов останнім не надано. Зазначає, що між сторонами дійсно у 2013 році було укладено договір банківського кредиту. Кредит оформлювався у відділенні банку у м. Сімферополі, де і проводилось погашення кредиту. Відповідач повністю виконав умови договору з повернення кредитних коштів, проте квитанції не збереглися та їх копії отримати не можливо, оскільки виписки зберігалися на окупованій території Криму, а будинок відповідача під час окупації було розграбовано. Позивач посилається лише на виписку з особового рахунку про рух коштів, але виписка датована лише до 12 березня 2014 року. Крім того, виписка з рахунку не є розрахунком заборгованості за кредитним договором. Проте, за відсутності кредитного договору не можливо перевірити достовірність виписки та інших доводів, викладених у позові (т. 1, а.с. 122-123). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено та не заперечується стороною відповідача, що 21 лютого 2013 року ПАТ «Український бізнес банк» та відповідач уклали кредитний договір № КЗИПФ/1009273.1. З позову вбачається, що банк не має змоги надати копію кредитного договору з додатковими угодами до нього, оскільки зазначені документи фактично знаходяться в приміщенні головного офісу банку за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 125, де здійснюється антитерористична операція. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань відповідачем за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 06 серпня 2015 року становить 236776 гривень 03 копійки, з яких: 172788 гривень 82 копійки - заборгованість по кредиту, 50387 гривень 21 копійка - заборгованість за процентами, 13600 гривень - заборгованість по сплаті щомісячної комісії. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). На підтвердження заявлених вимог позивачем надана суду довідка про заборгованість, виписка з рахунків обліку кредитних зобов`язань позичальника та роздруківка з автоматизованої банківської системи «SCROOGE-3». Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем, а саме не надано суду копії кредитного договору. Сторона відповідача у запереченнях зазначає про те, що [PERSON] повністю виконав умови договору з повернення кредитних коштів. Позивачем будь-яких доказів на спростування доводів сторони відповідача суду не надано. За таких обставин, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Надані позивачем документи, а саме: довідка про заборгованість, виписка з рахунків обліку кредитних зобов`язань позичальника та роздруківка з автоматизованої банківської системи «SCROOGE-3» не є безспірними доказами існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Законом обов`язок доказування покладений на учасників справи. За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed