Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Володарського районного суду Київської області із вищезазначеним позовом. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 18.02.2021 відкрито провадження у цивільній справі № 364/95/21, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 20.04.2021 цивільна справа № 364/95/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та стягнення грошових коштів, передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Подільського районного суду міста Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17.05.2021 вищевказану справу надіслано за підсудністю до Володарського районного суду Київської області. Постановою Київського апеляційного суду від 02.08.2021 апеляційна скарга [PERSON] задоволена, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17.05.2021 скасовано, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду. Відповідно до протоколу розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі від 09.08.2021 дана цивільна справа передана головуючому судді Петрову Д.В. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.08.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 02.09.2020 між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір №52 на розробку дизайн-проекту інтер`єру, за умовами якого виконавець ФОП [PERSON] зобов`язується по затвердженому технічному завданню розробити дизайн-проект інтер`єру квартири площею 200 м2. Строк виконання - 50 робочих днів з моменту отримання попередньої оплати. Вартість робіт - 7000 доларів США. [PERSON] сплатила на користь ФОП [PERSON] аванс: 06.09.2020 - 3 500 доларів США, 10.09.2020 - 3 500 доларів США. Відповідач виконувала роботу за договором настільки повільно, що її виконання в обумовлений договором строк стало неможливим. У зв`язку з цим позивач відмовилася від договору та вимагала повернення авансу. 27.11.2020 ФОП [PERSON] повернула [PERSON] 3 500 доларів США, решту авансу у розмірі 3 500 доларів США повертати відмовляється. Позивач вважає, що відповідач допустила істотне порушення договору, оскільки позивач значною мірою позбавилася того, на що розраховувала при укладанні договору, тому договір може бути розірвано за рішенням суду. У позовній заяві просить на підставі ч. 2 ст. 849 ЦК України розірвати укладений між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] договір №52 на розробку дизайн-проекту інтер`єру від 02.09.2020, стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 98 675,15 грн та судовий збір в розмірі 1 894,75 грн. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву та заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Відповідач стверджує, що не допустила порушення строків, оскільки строк виконання не може початися раніше передачі замовником необхідних вихідних даних. Крім того, перший етап робіт нею виконаний та прийнятий позивачем, тому підстав для повернення авансу за перший етап робіт немає. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив та додаткові пояснення. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у задоволені позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. 02.09.2020 між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір №52. За умовами вказаного договору відповідач зобов`язалася по затвердженому технічному завданню розробити дизайн-проект інтер`єру квартири площею 200 кв. м. Договором передбачено виконання робіт поетапно: 1 етап - розробка планування, концепції дизайну і ескізів приміщень, 2 етап - візуалізація приміщень в 3D, побудова робочих креслень. Вартість кожного етапу виконання робіт становить 3500 доларів США, за кожний етап замовник здійснює передоплату (п.п.2.4, 3.2 Договору). Згідно п. 2.2 договору, строк виконання дизайн-проекту - 50 робочих днів. Позивачем було внесено передоплату за виконання першого етапу робіт у сумі 3 500 доларів США 06.09.2020 року та за виконання другого етапу робіт у сумі 3500 США 10.09.2020 року. Посилаючись на порушення відповідачем строків виконання за договором, позивач відмовилася від договору та вимагала повернення авансу. 27.11.2020 відповідач повернула позивачу 3 500 доларів США, сплачених раніше як аванс. Позивач вважає, що аванс, який був сплачений позивачем та не повернутий відповідачем, в розмірі 98 675,15 грн, що є еквівалентом 3 500 доларів США на дату подання позову, є збитком і просить суд стягнути його з відповідача. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно із частиною п`ятою статті 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Договір №52 від 02.09.2020, укладений [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , є договором підряду. Згідно із ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконані певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язуються прийняти та оплатити виконану роботу. Права замовника під час виконання роботи підрядником передбачені статтею 849 ЦК України, відповідно до якої: - замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника (частина перша статті); - якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (частина друга статті); - якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (частина третя статті); - замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (частина четверта статті). Положення статті 849 ЦК України встановлюють підстави для відмови замовника від договору підряду та відповідні правові наслідки такої відмови. При цьому, положення частин другої та четвертої статті 849 ЦК України містять дві самостійні підстави відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки таких дій. Так, у випадку відмови замовника від договору на підставі частини другої вказаної статті, у зв`язку з порушенням підрядником строків виконання робіт, замовник має право на відшкодування збитків, частина третя цієї статті надає можливість замовнику відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, у зв`язку з неналежними виконанням робіт за договором. Разом з цим, частина 4 вказаної статті передбачає самостійну підставу для відмови замовника від договору, з можливістю виплати замовником підряднику плати за виконану роботу з відшкодуванням збитків підряднику, у зв`язку з розірванням договору. З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що позивачем заявлено вимогу про відшкодування збитків (у розмірі попередньої оплати за договором підряду), у зв`язку з відмовою замовника від договору підряду, необхідно достовірно з`ясовувати обставини, щодо підстав такої відмови з урахуванням положень статті 849 ЦК України. Слід також враховувати, що право замовника відмовитись від договору підряду на підставі ч.2 ст. 849 не є безумовним (на відміну від ч.4 ст.849), і у випадку недоведеності порушень умов договору підряду зі сторони підрядника підстави для застосування ч.2 ст.849 ЦК України відсутні. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно п.2.1 договору №52, виконавець приступає до виконання робіт з дати оплати грошової суми, вказаної у п.3.2 Договору та надання виконавцю вихідних даних, передбачених п.1.2 договору. Відповідно до п.1.2 договору направлення робіт, концепції та стильові і кольорові рішення, визначаються анкетою та замірами приміщення, які надає замовник та висилає на електронну пошту виконавця. Таким чином, перебіг строку виконання починається лише з дати, коли позивач не тільки здійснив оплату авансу, але і надав відповідачу вихідні дані, без яких відповідач не може розпочати роботу. Позивачем не надано доказів, за якими можна встановити факт та дату надсилання позивачем на електронну пошту замовника всіх вихідних даних, передбачених п.1.2. договору. Відповідно до матеріалів справи, спілкування між сторонами щодо виконання договору відбувалося переважно через додаток «Вайбер». Як видно з переписки сторін у додатку «Вайбер», інформація, яка зазначена в п.1.2. Договору надавалася позивачем частинами та поступово, щодо окремих приміщень квартири. У зв`язку з цим відповідач здійснював виконання робіт на основі наявних у нього даних. Крім того, в процесі виконання позивачем неодноразово вносилися корективи до вже створених відповідачем ескізів, що також збільшувало строки виконання робіт. Відповідно до ч. 4 ст.612 Цивільного кодексу України, прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до ст. 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Отже, порушення строків виконання є наслідком порушення позивачем строків вчинення дій, що випливають із суті зобов`язання, до вчинення яких відповідач не міг виконати свого обов`язку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх доказів того, що з вини відповідача відбулося порушення строків виконання за договором або істотне порушення умов договору, а тому відсутні підстави для застосування ч.2 ст.849 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, доходи, які особа могла б яо одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Для стягнення збитків позивач має довести, а суд встановити наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками і вини). При цьому обов`язок доведення в суді факту протиправної поведінки відповідача, розміру завданої шкоди, а також прямого причинного зв`язку між ними покладається на позивача з документальним підтвердженням обґрунтованого розрахунку суми, що стягується на відшкодування заподіяної шкоди. Судом встановлено наступне. Відповідно до п.п. 3.1-3.2 договору №52 загальна вартість робіт за договором становить 7 000 доларів США. Перший етап - замовник виплачує виконавцю передоплату в розмірі 50% (3 500 доларів США), що відповідає 50% робіт (розробка планування, концепції дизайну та ескізів приміщень). Другий етап - замовник виплачує виконавцю інші 50% (3 500 доларів США), що відповідає 50% робіт (візуалізація приміщень в 3Д, створення робочих креслень). Кожен етап оплачується на умовах повної передоплати. Позивачем було внесено передоплату за виконання першого етапу робіт у сумі 3 500 доларів США 06.09.2020 року та за виконання другого етапу робіт у сумі 3500 США 10.09.2020 року. 27.11.2020 відповідач повернула позивачу 3 500 доларів США, сплачених раніше як аванс. Таким чином, позивачем фактично позивачем оплачений перший етап робіт за договором. Відповідно до п.5.1 договору №52 від 02.09.2020 проектна документація по кожному етапу робіт надсилається виконавцем на електронну пошту замовника. Відповідно до п.5.2 договору, замовник зобов`язаний протягом 10-календарних днів після отримання від виконавця проектної документації по поточному етапу робіт, прийняти (затвердити). або внести коригування в письмовому вигляді. П. 5.3 Договору, зокрема, передбачено, що після закінчення 10 календарних днів, передбачених п.5.2) для прийняття виконаних робіт по першому або другому етапу, за відсутності письмових тверджень або вмотивованої відмови або затвердження, роботи вважаються виконаними та прийнятими Замовником. Під час спілкування у додатку «Вайбер» позивачем було схвалено та прийнято ескізи дизайн-проекту окремих приміщень та об`єктів квартири: студії, спальні, їдальні, туалетної кімнати, сходів. Крім того, відповідно до витягів з листування сторін за допомогою електронної пошти, які надані відповідачем, під час виконання робіт за договором відповідач направляв на електронну пошту позивача ескізи дизайн проекту та проектну документацію. Останній допрацьований з урахуванням правок позивача варіант дизайн проекту та проектної документації було направлено позивачу 11.11.2020. Позивачем не було надіслано відповідачу протягом 10 днів засобами електронної пошти затвердження або відмова від проектної документації. Даний факт підтверджує і позивач у своїй відповіді на відзив. Таким чином, у розумінні п. 5.3 Договору роботи за першим етапом виконані та прийняті відповідачем. Отже, суд приходить до висновку, позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, якими позивачу завдано збитків. Крі того, відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи у справі № 918/631/19 у постанові від 22.09.2020 року, виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17). Таким чином, оскільки у судовому засіданні встановлено факт виконання відповідачем першого етапу робіт за договором, відсутні докази на підтвердження того, що понесені позивачем втрати були результатом порушення відповідачем зобов`язання, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі сплаченого авансового платежу. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання договору та стягнення грошових коштів не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, а відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed