Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання непрацездатної матері в розмірі ј частини з усіх видів його доходів, щомісячно з дня подання позовної заяви і до зміни матеріального стану сторін. В обґрунтування позовних вимог вказує, що їй 71 рік, вона не працює, пенсію за віком щомісячно отримує у сумі 4262,01 грн, доходів від господарської чи підприємницької діяльності не має, також не має домашнього господарства та худоби, огородництвом не займається. Пенсії їй не вистачає на оплату комунальних платежів та забезпечення харчування, придбання ліків. Мешкає одна, ніхто нею не опікується, фінансово не підгримує. Чоловіка не має та інших дітей, окрім відповідача у неї немає. Рішенням органів соціального забезпечення їй було припинено надання субсидії, тому її матеріальне становище є вкрай тяжким. Відповідач є її сином, працює машиністом на "Укрзалізниці", однак матеріальної допомоги у добровільному порядку не надає, тому вона просити стягнути на її користь аліменти на її утримання в розмірі ј частини всіх видів доходів щомісяця до зміни матеріального стану сторін. Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 16 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 02 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що [PERSON] дійсно є його матір`ю. У своїй заяві позивач стверджує, що не відповідає дійсності той факт, що позивачка не має інших джерел доходів від господарської чи підприємницької діяльності, домашнього господарства, огородництвом не займається, жодних доказів цим фактам не надає. Однак, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що позивач володіє квартирою за адресою: [ADDRESS] ; земельною ділянкою площею 0,0993 га; квартирою за адресою: [ADDRESS] , де має реєстрацію він-відповідач та двоє його неповнолітніх дітей; часткою житлового будинку загальною площею 53,6 кв.м., а також земельною ділянкою 438 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що їй не вистачає коштів для сплати комунальних платежів, харчування, придбання ліків (рахунки за комунальні послуги, квитанції про оплату, будь-які довідки від лікаря, що вона дійсно потребує лікування або рецепти на ліки). В свою чергу, він має ряд хронічних захворювань, таких як ревматоїдний артрит, гіпертонічна хвороба, що підтверджує висновком лікаря, внаслідок чого він вимушений регулярно приймати ліки за рецептом лікаря. Крім того, має на своєму забезпеченні двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] .. Зазначає, що причиною відмови у наданні позивачці субсидії для сплати комунальних послуг є наявність у [PERSON] кількох житлових приміщень та земельних ділянок. Зазначає, що допомагає позивачці сплачувати комунальні платежі за квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] і перебуває у власності позивача. Натомість він не має у своїй власності будь-якого нерухомого майна. У зв`язку з викладеним, просить відмовити у задоволенні позову. 04 січня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що наявність у її власності нерухомого майна не свідчить про відсутність підстав для позову, оскільки вказане нерухоме майно не використовується для здійснення підприємницької діяльності. Натомість у житловому будинку по [ADDRESS] проживає онук, син відповідача від першого шлюбу. Земельна ділянка, кадастровий номер 2310700000:01:004:0151 по [ADDRESS] придбана під забудову, наразі вона вільна, в оренду не здана, доходів не приносить. Квартира по [ADDRESS] належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири № 180 від 09.04.1999, право власності зареєстровано 14.04.1999 за № 616, в якій проживає відповідач [PERSON] та зареєстрований разом із своєю родиною, яка складається з дружини [PERSON] , дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, відповідач орендної плати не платить, хоча вона зверталася до нього з письмової вимогою сплачувати кошти за проживання. Відповідна письмова вимога про укладення договору найму житла з помісячною оплатою за користування квартирою була направлена відповідачу, однак залишилася без задоволення та відповіді, саме тому вона вимушена звернутися із позовом до суду з вимогою про стягнення аліментів. Відповідач отримує великий щомісячний стабільний дохід, відповідно до довідки про доходи за період з травня 2021 року по жовтень 2021 року складає 181 406,14 грн, тому він має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Аліменти він нікому не платить, стан здоров`я має задовільний, оскільки він працює машиністом і регулярно проходить медичні огляди та медичні комісії на предмет відповідності його стану здоров`я займаній посаді. Крім того, позивачка зазначає, що страждає на ряд захворювань, а саме дифузний кардіосклероз, СН 2 АФК 2, гіпертонічна хвороба 2 стадії, сколіоз легень, вузловий зоб, ЖКБ, хронічний холецистит, ДД всіх відділів хребта, ДОА колінних суглобів, НФС 2 стадії та витрачає кошти на придбання ліків, але, відповідно до закону, витрати, викликані хворобою, інвалідністю та немічністю є додатковими і стягуються окремо від аліментів. Крім того, зазначає, що підприємницьку діяльність вона припинила 28.10.2004. 11 січня 2022 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якій відповідач зазначає, що позивачкою не надано доказів того, що він зареєстрований та проживає разом зі своєю родиною в квартирі по [ADDRESS] , яка належить позивачці на праві власності па підставі договору купівлі-продажу №180 від 09.04.1999. Натомість він та його неповнолітні діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а його дружина [PERSON] взагалі зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта із зазначенням місця її реєстрації. Щодо питання про звернення до нього з письмовою вимогою сплачувати кошти за проживання, то згідно ст.13, п.1, п.2 та п.3 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Це питання взагалі не є предметом позовних вимог, тому не мас жодного відношення до судового спору. Ствердження позивачки про отримання ним великого щомісячного стабільного доходу, відповідно до звіту про здійснені ним відрахування та виплати, однак документ, доданий на підтвердження цього факту взагалі немає штампу підприємства із вихідним номером, печатки підприємства, підпису головного бухгалтера та керівника підприємства. Відповідно ст.83, п.2 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, тому позивач своєчасно не скористалась цім правом. Щодо ствердження позивачем, що відповідач може бути звільненим від обов`язку утримувати матір лише у випадку доведення ним, що мати ухилялась від виконання своїх батьківських обов`язків, не сплачувала аліменти на утримання дитини, та інше, зазначає, що воно йде всупереч ст.202, п.1 СК України: підставами виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків є факт непрацездатності батьків та факт того, що вони дійсно потребують матеріальної допомоги. Однак [PERSON] володіє чотирма видами нерухомого майна, що призвело до відмови органів соціального забезпечення у наданні субсидії для сплати комунальних послуг квартири, в якій мешкає позивач. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі за обставинами, викладеними в позовній заяві. Пояснила, що весною 2021 подала документи на продовження субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, однак отримала відмову, причина- наявність 2-х житлових приміщень, після цього вона вирішила квартиру, яка знаходиться у її власності та в якій проживає відповідач, подарувати сину. Однак, вже у нотаріуса з`ясувалося, що відповідач зареєстрував у цій квартирі місце проживання двох своїх неповнолітніх дітей, що унеможливило проведення угоди. В подальшому, при з`ясуванні відносин між сторонами, син образив її, тому на даний момент позивачка не хоче вживати заходів щодо переоформлення на відповідача квартири. Отже, наразі вона отримує пенсію у розмірі 4262,00 грн, субсидію з 01.05. 2021 не отримує, боргів по квартплаті не має, крім того, має рідкісне захворювання- саркоідоз легень, що потребує періодичного лікування на морі, тому їй не буде вистачати коштів. Вона також має депозитний рахунок, з якого щомісячно отримує 255 гривень відсотків. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що нерухоме майно, яке є у власності позивачки, не приносить їй прибутку. Позивачкою направлявся проект договору про оренду відповідачу, але відповідач не підписав його. Відповідач отримує хорошу заробітну плату, тому має змогу надавати допомогу своїй матері. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відповіді на відзив та запереченнях, та пояснив, що в договорі оренди, який був надісланий йому позивачкою, зазначена інша адреса, тому він його не отримував. В квартирі він мешкає з моменту придбання, взамін тієї частки квартири, котру вони отримували на двох з матір`ю. Квартиру, в якій мешкає позивачка, вони отримували на двох, однак він не є співвласником. Раніше він звертався до матері оформити договір дарування на квартиру, однак мати спочатку погодилась, а потім відмовила. Він має наразі двох дітей та дитину дружини від першого шлюбу, яких він зареєстрував в квартирі. Середня заробітна плата, яку він отримує, складає приблизно 20000,00 гривен, дружина працює викладачем, отримує близько 10000,00 гривень. Йому відомо, що позивачка страждає на ряд захворювань, однак нею не надано доказів на підтвердження цього. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка її сусідка. Їй відомо, що позивачка отримує пенсію, про інші доходи не знає. В розмові позивачка скаржилась на матеріальне становище, тому що субсидію не отримує, коштів на життя не вистачає. Субсидія значно економить витрати на комунальні послуги, оскільки вона сама отримує субсидію приблизно 1500 гривень. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з позивачкою вони колишні співробітниці. Їй відомо, що позивачка отримує дохід приблизно 4000 гривень, 2 000 гривень іде на оплату комунальних послуг. Одну квартиру вона віддала сину, він сплачує там комунальні послуги, в іншій мешкає онук. З близьких родичів у неї тільки син та онук, є ще рідна сестра. Позивачка скаржилась їй на матеріальне становище, крім того, вона страждає на хронічні захворювання. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] є сином позивачки по справі, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.12.1971, виданого ЗАГС Первомайського району м. Владивосток, актовий запис № 1648 /а.с.10/. Відповідно до довідки про доходи № 3772 4271 3556 9713 позивач [PERSON] перебуває на обліку в Мелітопольському УПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за віком в розмірі 4247,56 гривень щомісячно /а.с.9/, інших доходів з квітня 2021 не має/а.с.62/. Згідно повідомлення про призначення субсидії № 15860 [PERSON] відмовлено в призначенні субсидії з 01.05.2021 в зв`язку з наявністю 2-х житлових приміщень/а.с.8/. Як вбачається з довідки № 3674 від 14.09.2021, виданої уповноваженою по будинку та засвідченою директором ТОВ «ПБК «Акві-Буд», [PERSON] , 1950 р.н. мешкає за адресою [ADDRESS] , інші особи за цією адресою не мешкають/а.с.7/. Позивачкою було припинено підприємницьку діяльність 28.10.2004, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань/а.с.58/. Згідно довідки від 11.12.2021 в будинку [ADDRESS] , який належить позивачці на праві власності, мешкає її онук [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] )/а.с.63,64/. Позивачкою здійснюється оплата за комунальні платежі за адресою її мешкання по [ADDRESS] , що підтверджується відповідними квитанціями/а.с.65-83/ Крім того, позивачкою надано довідки від 29.12.2021 та 04.01.2022, відповідно до яких вона страждає на ряд захворювань, а саме: дифузний кардіосклероз, СН 2 АФК 2, гіпертонічна хвороба 2 стадії, саркоїдоз легень, вузловий зоб, ЖКБ, хронічний холецистит, ДД всіх відділів хребта, ДОА колінних суглобів, НФС 2 стадії/а.с.60/61/. Як встановлено в судовому засіданні, позивач батьківських прав у відношенні відповідача не позбавлялась. На цей час вона проживає одна, потребує сторонньої допомоги, інших джерел доходу, окрім пенсії та процентів від депозиту у розмірі 255 грн. на місяць вона не має. Як вбачається з документів, долучених відповідачем до відзиву, 16.03.2007 відповідач одружився з [PERSON] , на підтвердження чого надано копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.32/. Відповідно до копій свідоцтв про народження від шлюбу відповідач [PERSON] має доньку - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] /а.с.29, 30/. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.12.2021 № 287810622, за [PERSON] не зареєстровано будь-яке нерухоме майно/а.с.31/, натомість за позивачкою на праві власності зареєстровано наступне майно: квартира за адресою: [ADDRESS] , квартира за адресою: [ADDRESS] ; будинок за адресою [ADDRESS] , земельна ділянка, площею 0,0993 га /а.с.24,25/. Відповідно до консультативного висновку від 28.07.2021, [PERSON] страждає на ревматоїдний артрит/а.с.27/. На підтвердження здійснення витрат на комунальні послуги відповідачем надано квитанції про оплату комунальних послуг за адресою [ADDRESS] за жовтень-листопад 2021 року/а.с.40-53/. Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання непрацездатної матері. Відповідач заперечує проти задоволення позову. Відповідач має постійне місце роботи, де отримує стабільний заробіток, що підтверджується звітом про здійснені відрахування та виплати № 95 від 18.11.2021, виданим Службою локомотивного господарства/а.с.57/. Відповідно до ст. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Відповідно до ст. 47 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, та не ухилялися від виконання своїх обов`язків щодо дітей . Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі N 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Враховуючи, що наявність материнства (кровного споріднення) сторони не оспорювали, позивачка досягла пенсійного віку, отримує пенсію за віком, яка не забезпечує в повному обсязі її потреб, що пов`язано зі станом її здоров`я, необхідністю додаткових витрат на лікування, батьківських прав не позбавлялась, не ухилялася від виконання своїх обов`язків щодо сина, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати матір відповідно до положень частини першої статті 202 СК України. Судом встановлено, що підстави, передбачені ст.204 СК України, для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання матері - відсутні. При визначенні розміру аліментів, які слід стягнути із [PERSON] потрібно врахувати не тільки стан здоров`я та матеріальне становище позивача, а й матеріальний та сімейний стан відповідача, зокрема, наявність двох неповнолітніх дітей 2007 року народження. Відносно заперечень відповідача щодо звільнення його від обов`язку утримання матір, суд враховує наступне. Відповідно до частини першої статті 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки. Згідно частини другої статті 204 СК України, несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, підтверджується довідкою, виданою органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом. Аналізуючи матеріали справи суд приходить до переконання, що відповідачем не надано переконливих доказів для застосування положень статті 204 СК України, а тому підстави для відмови у позові в повному обсязі відсутні. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи, виходячи з принципів законності, об`єктивності, розумності та справедливості, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивачки, яка є його матір`ю, аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів щомісячно. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову і позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved