Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про скасування судового наказу, стягнення безпідставно сплачених коштів, аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 04.09.2017 року Красноармійським міськрайонним судом видано судовий наказ № 235/4273/17 від 31.08.2017 року про стягнення з нього, [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 31.08.2017 року. Дане рішення виконується ним належним чином. Згідно рішення Селидівського міського суду від 14.09.2021 року, яке набуло законної сили 15.10.2021 року, визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З червня 2020 року відповідачка по справі [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . З 26.07.2020 року їх син [PERSON] проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , навчається в КЗ « Авдіївська опорна загальноосвітня школа 1-111 ступенів № 2 в 5 класі. В період проживання разом з сином [PERSON] з 01 серпня 2020 року по вересень 2021 рік ним на користь відповідачки були сплачені аліменти у розмірі 45413 грн. Вважає, що ці гроші були стягнуті безпідставно і підлягають поверненню. Оскільки відповідачка не приймає участі в утриманні їх дитини, позивач вважає за необхідним стягнути з неї на свою користь аліменти. Позивач просить скасувати судовий наказ № 235/4273/17 від 31.08.2017 року про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від усіх видів доходу щомісячно; стягнути із [PERSON] на його користь безпідставно сплачені кошти в розмірі 45413 грн., стягнути аліменти із [PERSON] на свою користь на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В уточненій позовній заяві позивач просить стягнути сплачений судовий збір в сумі 908 грн. та 113,50 грн.( а.с. 36). Відповідачка надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивач до позовної заяви надав копію рішення Селидівського міського суду про визначення місця проживання сина з позивачем за адресою: [ADDRESS] , але він значиться зареєстрованим за іншою адресою: [ADDRESS] . Малолітній син взятий на облік як особа, що переміщена з тимчасово окупованій території за адресою: [ADDRESS] , де вона раніше мешкала з ним. Правомірність отримання нею аліментів за спірний період підтверджується рішенням суду, яке не скасовано в апеляційному, касаційному порядку або за нововиявленими обставинами. Законодавством передбачені підстави та порядок повороту виконання рішення, закріплені в ст. ст. 444-445 ЦПК України, при цьому статтею 445 ЦПК України не допускається поворот виконання в справах про стягнення аліментів. З моменту проживання сина з батьком, нею перераховувались кошти на його утримання, у тому числі отримані від позивача аліменти, придбались необхідні речі, та подано відповідну заяву до ВДВС про повернення судового наказу № 235/4273/17 від 09.10.2017 року , у зв`язку з чим припинено стягнення з позивача на її користь аліментів, виконавче провадження закрито. Позивачка просить в задоволенні позовних вимог відмовити. ( а. с. 42-45). Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що доводи позивачки про те, що їх син фактично не проживає з ним за адресою : [ADDRESS] , не підтверджені жодним доказом, навпаки ним додається до суду докази на спростовування зазначеного факту. Доводи відповідачки про утримання нею сина також не підтверджені жодним доказом. В період з 01.08.2020 р. по вересень 2021 р. ним були сплачені аліменти у розмірі 45413 грн. На підставі заяви відповідачки виконавче провадження з приводу виконання виконавчого листа про стягнення аліментів зупинено, але не закрито. ( а. с. 66-68). Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, уточнив, що просить саме скасувати судовий наказ про стягнення аліментів. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала в частині скасування судового наказу та стягнення з неї аліментів на користь позивача, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в частині повернення безпідставно набутих коштів. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачки, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ( а.с. 19). Судовим наказом № 235/4273/17 від 04.09.2017 року стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/ 4 частини всіх видів доходу, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 31.08.2017 року ( а.с. 60). Постановою державного виконавця від 04.07.2019 року відкрито виконавче провадження з приводу виконання судового наказу № 235/4273/17 від 09.10.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 31.08.2017 року ( а. с. 7). Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 14.09.2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Авдіївської військово-цивільної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 9-15). Згідно довідки ПрАТ « Авдіївський коксохімічний завод» за № 218 від 16.09.2020 року [PERSON] працює у ПрАТ « Авдіївський коксохімічний завод» на посаді інженеру з комплектації устаткування, його середньомісячний заробіток становить 12543,16 грн. ( а.с. 17) Згідно довідки ПрАТ « АКХЗ» від 20.10.2021 року за № 289 [PERSON] сплачує аліменти на користь [PERSON] , загальна сума аліментів за період з 01.10.2020 р. по 30.09.2021 р. становить 43187,20 грн. ( а. с. 18). Згідно постанови державного виконавця від 19.11.2021 року на підставі заяви стягувача від 15.11.2021 року повернуто виконавчий документ судовий наказ № 235/4273/17 стягувачу, заборгованість за виконавчим документом станом на 01.12.2021 року відсутня. ( а.с. 46). Згідно акту, складеного КП «СЄЗ Авдіївської міської ради» від 07.02.2022 року [PERSON] разом з сином [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 69). Листами органу опіки та піклування Покровської міської ради від 02.10.2020 р. та від 06.04.2021 р. позивача повідомлено про те, що органом опіки розглянуто заяви щодо цільового витрачання аліментів [PERSON] , яка в ході перевірки пояснила, що отримані нею аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в період з серпня 2020 р. по теперішній час нею перераховуються на особистий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України. ( а.с. 70). Згідно довідки КЗ « Авдіївська опорна загальноосвітня школа 1-111 ст. № 2» авдіївської міської ради Донецької області за № 14 від 07.02.2022 р. [PERSON] дійсно навчається в 5А класі в КЗ «Авдіївська опорна загальноосвітня школа 1-111 ступенів № 2» Авдіївської міської ради Донецької області ( а. с. 71). Позивач є власником трикімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджено договором дарування від 17.06.2021 р. ( а. с. 71-72). Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2\~ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до вимог\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом ( ст. 160 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, ч. 7 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4,5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення. ( Постанові від 10 липня 2017 року по справі №6-1сно17.). Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України , розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених ним Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. В сімейному законодавстві відсутня імперативна заборона на припинення виплати аліментів, стягнутих за рішенням суду. За аналогією права для врегулювання правовідносин щодо припинення стягнення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, можуть бути застосовані норми ч. 4 ст. 273 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Так,\~за правилами\~ч.\~4\~ст.\~273\~ЦПК України,\~якщо після\~набрання рішенням\~суду законної\~сили,\~яким з\~відповідача присуджені\~періодичні платежі,\~зміняться обставини,\~що впливають\~на визначені\~розміри платежів,\~їх тривалість\~чи припинення,\~кожна сторона\~має право\~шляхом пред`явлення\~нового позову\~вимагати зміни\~розміру,\~строків \~ платежів\~або звільнення\~від них.\~ \~ \~ \~ \~ За своєю суттю норма ч. 4 ст. 273 ЦПК України є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду за умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі сутті цієї норми не змінює. Згідно зі ст. 3 Закону України « про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом. Відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому ст. ст. 432,435 цього Кодексу. Положення ч. 2 ст. 432 ЦПК України передбачають, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, зокрема, зазначено про відсутність обов`язку повністю або частково у зв`язку з припиненням такого обов`язку. Отже за змістом цієї норми права, особа, з якої за рішенням суду, у тому числі судовим наказом, стягнуто періодичні платежі, то у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів або припинення , має право пред`явити позов саме про припинення стягнення аліментів. Разом з тим, пред`явивши позов про скасування судового наказу замість позовних вимог про припинення стягнення аліментів, позивачем не правильно обраний спосіб захисту порушених прав. В судовому засіданні позивач наполягав саме на скасування судового наказу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Крдексом випадках. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17 саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/ або обраного позивачем способу захисту. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, суд може обрати спосіб захисту, який не суперечить закону, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права, проте не може самостійно обрати спосіб захисту, який визначений законом, але не обраний позивачем. Враховуючи той факт, що позивач просить саме скасувати судовий наказ, а не заявляє вимоги про припинення стягнення аліментів і визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту свого порушеного права. Разом з тим, суд не може самостійно застосувати ч. 2 ст. 5 ЦПК України, оскільки ,по-перше розглядає справу в межах заявлених вимог , що відповідає ч. 1 ст. 13 ЦПК України, по-друге, припинення стягнення аліментів в разі зміни істотних обставин передбачено вищезазначеними нормами права, якими позивач не скористався. \~ \~ \~ \~ \~ \~За таких\~підстав вимога\~про скасуванню\~судового наказу\~задоволенню не\~підлягає. Щодо вирішення питання позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньо правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з п. 1 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведеної норми права свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс14. Нормами Сімейного Кодексу України жодним чином не передбачено повернення аліментів, сплачених на утримання дитини і витрачених за цільовим призначенням. Зважаючи на те, що грошові кошти у розмірі 45413 грн. були набуті відповідачкою як аліменти на утримання сина [PERSON] на виконання судового наказу № 235/4273/17 від 31.08.2017 р. та за відсутності доказів недобросовісного набуття їх відповідачкою, враховуючи той факт, що позивачем не спростовано факт перерахування відповідачкою коштів , у тому числі отриманих аліментів від позивача, на банківську картку, яка знаходиться у дитині, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Окрім того, суд зауважує, що при розгляді цивільної справи про визначення місця проживання дитини позивач не був позбавлений права разом з заявленими позовними вимогами про визначення місця проживання дитини одночасно ставити питання про припинення стягнення аліментів, проте таким правом не скористався. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів, то суду зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу зазначених норм\~Сімейного кодексу України\~вбачається, що той з батьків, з ким саме проживає дитина, має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з другого з батьків. Аліменти стягуються з того з батьків, хто проживає окремо від дитини, на користь другого з батьків, із ким дитина проживає на відповідній правові підставі ( за домовленістю між самими батьками, рішенням органу опіки та піклування, рішенням суду). Як встановлено в судовому засіданні, з липня 2020 року дитина проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . ( а. с. 9-15,84). Аліменти з батька дитини, позивача по справі, стягувались на користь відповідачки на утримання сина за період з липня 2020 р. по вересень 2021 р. в загальній сумі 45413 грн. ( а. с. 17,18). На час розляду справи судовий наказ повернуто відповідачці на підставі поданої заяви від 15.11.2021 р., тобто аліменти з позивача на користь відповідачки не стягуються. Відповідачкою визнані позовні вимоги про стягнення з неї на користь позивача на утримання сина. аліментів в розмірі ј частини від усіх видів доходу щомісячно , але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позву. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно роз`яснень п. 24 Постанови Пленума Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову,\~яке має бути безумовним,\~і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права,\~свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача),\~суд ухвалює рішення про задоволення позову,\~обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Як вбачається з матералів справи, спір про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] дійсно виник між одними й тими ж сторонами. Однак з даними позовними вимогами позивач звернувся з інших підстав, саме у зв`язку з тим, що син перейшов проживати до нього. Оскільки змінились підстави для вирішення питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] внаслідок зміни останнім місця свого проживання ( перейшов проживати до позивача), відповідачкою визнані позовні вимоги про стягнення з неї аліментів на користь позивача, у якого , в свою чергу, на момент розгляду справи відсутній обов`язок щодо сплати аліментів на утримання сина, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду , тобто з 25.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд при цьому зауважує, що позивач не позбавлений свого права звернутися у відповідності до вищезазначених норм права з вимогами про припинення стягнення аліментів, стягнутих за судовим наказом і визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial