Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просить визнати за нею майнові права забудовника земельної ділянки, площею 0,060 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] на якій знаходиться об`єкт завершеного будівництва житловий будинок А-1 з прибудовою а-1, фактично загальна площа становить 37,4 кв. м, жило площа 20,5 кв.м., в порядку спадкування. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 28.02.1972 року [PERSON] залишила на ім`я [PERSON] заповіт на все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не було і не має. В 2019 році при зверненні до нотаріальної контори, [PERSON] отримала письмове роз`яснення, відповідно до якого, для подальшого вирішення питання з приводу оформлення спадщини за заповітом, їй необхідно звернутися до КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» для отримання технічної документації на житловий будинок, а саме: технічного паспорту, інформації щодо право установчих документів на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Управління зберігання інвентаризаційних справ від 05.05.2021 р., станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] - не зареєстровано. Обстеженням від 18.03.2021 року встановлено, що за зазначеною адресою розташовані: житловий будинок А-1 загальною площею - 37,4 кв.м, житловою площею 20,5 кв.м., відповідно до Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна; убиральня У. Зміни, які потребують отримання дозвільної документації відсутні. Згідно рішень виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 21.10.1965 р. № 21 та від 31.07.2001 р. № 89/4 «Про упорядкування нумерації домобудівництва та найменування [ADDRESS] ; До інвентарної справи залучено планувальне завдання від 04.05.1961 року, видане головним архітектором м. Мелітополь. Будівництво будинку за вказаною адресою було здійснену на підставі планувального завдання та типового проекту № 105/1, який додається. Тобто, даний будинок було побудовано на підставі дозвільних документів, проте в експлуатацію його здано не було. Самовільно побудовані будівлі або перепланування на вищевказаній земельній ділянці відсутні, що підтверджується технічним паспортом на житлових будинок. 18.03.2021 року на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт, який отримала [PERSON] . Згідно рішення Мелітопольської міської ради №16/1 від 28.12.2020 року затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано [PERSON] у власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 0,0600 га, кадастровий номер 2310700000:02:036:0319 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Дана інформація занесена до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Після смерті [PERSON] у встановлений законом строк [PERSON] не звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Але в силу ст.549 ЦК УРСР фактично прийняла спадщину. Після смерті [PERSON] , [PERSON] продовжувала проживати за адресою: [ADDRESS] , користувалася усім майном, яке належало померлій, робила поточні та капітальні ремонти, сплаччувала комунальні послуги. Згідно довідки зі спадкового реєстру інформація у спадковому реєстрі відсутня, заповіт є чинним. Враховуючи той факт, що [PERSON] за життя не встигла зареєструвати право власності на вказаний вище будинок, а наявні лише перелічені вище документи, [PERSON] не мала можливості в позасудовому порядку вирішити питання про прийняття спадщини після її смерті. Після смерті [PERSON] , [PERSON] не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки фактично вступила в управління та володіння належним їй майном, а тому є такою, що прийняла спадщину. Після звернення до суду [INFO] позивач [PERSON] померла. Після її смерті [PERSON] звернулась з заявою про прийняття спадщини за законом, і тому просить визнати за нею майнових прав забудовника в порядку спадкування. 19 травня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 05 липня 2021 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника [PERSON] , померлої [INFO] . 13 січня 2022 року ухвалою суду було залучено [PERSON] , [INFO] у якості правонаступника позивача [PERSON] , закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явилася, але від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть /а.с.14/. За життя [PERSON] був складений заповіт, посвідчений 28 лютого 1972 року реєстровий № 768, відповідно до якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] /а.с. 18/. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20 жовтня 1973 року, після чого прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON] /а.с.13/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Відділу зберігання та по роботі з архівом управління зберігання інвентаризаційних справ та обліку житла Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області від 05.05.2021 року, станом на 01.01.2013 право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Обстеженням від 18.03.2021 року, відповідно до матеріалів технічної інвентаризації, встановлено, що за зазначеною адресою розташовані: житловий будинок А-1 загальною площею 37,4 м2, житловою 20,5 м2, відповідно до Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна»; убиральня У. Зміни, які потребують отримання дозвільної документації відсутні. Згідно рішень виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 21.10.1965 р. № 21 та від 31.07.2001 р. № 89/4 «Про упорядкування нумерації домобудівництва та найменування [ADDRESS] (а.с. 15). [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини за заповітом, однак їй було відмовлено. Відповідно до письмових роз`яснень державного нотаріуса Мелітопольської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 2155/01-16 від 04.10.2019 року, для подальшого вирішення питання з приводу оформлення спадщини за заповітом, запропоновано звернутися до КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» для отримання технічної документації на житловий будинок, а саме: технічного паспорту, інформації щодо право установчих документів на житловий будинок в [ADDRESS] (а.с. 23). Будівництво будинку за вказаною адресою було здійснену на підставі планувального завдання та типового проекту № 105/1 (а.с. 19). Тобто, даний будинок було побудовано на підставі дозвільних документів, проте в експлуатацію його здано не було. Самовільно побудованих будівель або перепланувань на вищевказаній земельній ділянці немає, що підтверджується технічним паспортом на житлових будинок (а.с. 10-12). Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. На час завершення будівництва спірного домоволодіння (1961 рік) державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими, як Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків (надалі за текстом Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Відповідно до ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадян права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства, які не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29 липня 1959 року «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», що втратила чинність на підставі наступної Інструкції, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, вбачається, що будівництво житлового будинку [ADDRESS] здійснювалося згідно із законом, тому права та обов`язки спадкоємця [PERSON] як забудовника вказаного будинку до завершення будівництва в законному порядку (прийняття нерухомого майна до експлуатації та подальшої державної реєстрації), входять до складу спадщини. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.39). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , народилась [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 47). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08 січня 1993 року, після чого прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON] /а.с. 46/. Відповідно до копії спадкової справи 86/2021 року з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась [PERSON] (а.с. 55-70). Отже, судом встановлено, що позивачка не може вільно користуватися належною їй спадщиною у виді майнових прав забудовника на об`єкт завершеного будівництва, але не зданого в експлуатацію, житловий будинок [ADDRESS] , розташований на виділеній для будівництва цього будинку земельній ділянці, оскільки вона, як законний спадкоємець, має всі законні права на зазначену спадщину, але не може оформити своє право на неї, в зв`язку з тим, що за життя [PERSON] належним чином не оформила право на об`єкт завершеного будівництва, а [PERSON] не здійснила введення житлового будинку в експлуатацію та не зареєстрував право власності на житловий будинок.

Outcome: approved