Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Комплекс» (далі відповідач, ТОВ «Агро Комплекс»), у якому просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітні платі за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року у розмірі 24200 грн та завдану моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В обґрунтування вимог позивач вказав, що працював в ТОВ «Агро Комплекс» з 11.10.2013 до 02.06.2015 на посаді вагара, з 01.11.2018 до 23.11.2020 на посаді вагара-обліковця, з 24.11.2020 до 01.04.2021 на посаді вагара-обліковця. Щомісячно відповідачем здійснювалось нарахування сум заробітної плати позивачу, а виплата проводилась за наявності коштів. Однак, за період з серпня 2019 року по листопад 2019 року фактична виплата заробітної плати позивачу не здійснювалась, за грудень 2019 року заробітна плата була виплачена частково. На даний час заборгованість по заробітній платі не виплачена. У зв`язку із затримкою виплати заробітної плати позивач був змушений економити на продуктах харчування, внаслідок чого він втратив звичний спосіб життя, нормальні життєві зв`язки, ігнорування відповідачем законного права позивача на отримання заробітної плати завдало [PERSON] моральних страждань. Завдану моральну шкоду оцінює у 5000 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30.07.2021 відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Ухвалою суду від 08.12.2021 задоволено клопотання позивача та витребувано з ТОВ «Агро Комплекс» докази. У зв`язку із тим, що відповідачем вимоги ухвали суду від 08.12.2021 виконано не було, ухвалою суду від 24.01.2022 задоволено клопотання позивача та повторно витребувано докази у ТОВ «Агро Комплекс». У встановлений судом строк ухвалу суду від 24.01.2022 виконано не було. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позову наполягав та не заперечував проти постановлення заочного рішення у справі. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття представника в судове засідання суд не повідомив. Тому суд у відповідності до статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, у спірний період 2019 року працював на посаді вагаря-обліковця, 23.11.2020 звільнений за угодою сторін на підставі статті 36 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача (а.с. 4). Як вбачається із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, наданих ГУ ДПС у Тернопільській області 21.10.2021 №20916, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період 3 та 4 квартал 2019 року отримував доходи із заробітної плати з таких джерел: 3 квартал 2019 року, заробітна плата (нараховано 12519,00 грн, сума нарахованого податку 2253,42 грн, перераховано податку 0 грн.), код ЄДРПОУ 37692302 та назва підприємства ТОВ «Агро Комплекс»; 4 квартал 2019 року, заробітна плата (нараховано 12519,00 грн, сума нарахованого податку 2253,42 грн, перераховано податку 0 грн.), код ЄДРПОУ 37692302 та назва підприємства ТОВ «Агро Комплекс» (а.с. 28). Як вбачається з інформації, наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області [PERSON] у спірний період з серпня 2019 року по грудень 2019 року перебував в трудових відносинах з відповідачем (код ЄДРПОУ 37692302), йому була нарахована заробітна плата у розмірі по 4173 грн щомісячно, при цьому єдиний соціальний внесок за жовтень, листопад та грудень 2019 року не сплачено (а.с. 29). При вирішенні даного спору суд застосовує наступні правові норми. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У позові позивач вказує на наявність нарахованої, але не виплаченої йому відповідачем заробітної плати за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року. На підтвердження наявності заборгованості та її сум до позовної заяви додано довідку, згідно якої щодо виплати заробітної плати [PERSON] за 2019 рік наявний борг: серпень - нараховано 5000, виплачено - , заборгованість 5000, вересень - нараховано 5000, виплачено -, заборгованість 5000, жовтень - нараховано 6000, виплачено -, заборгованість 6000, листопад - нараховано 6000, виплачено -, заборгованість 6000, грудень - нараховано 4200, виплачено 2000, заборгованість 2200, загальна заборгованість 24200. Також міститься запис: «Із відомостями нарахування і виплатою з/плати звірено в присутності бухгалтера Агрокомплекс Дружба п. [PERSON] » (а.с.5). Суд зазначає, що жодних підписів, дати складення, штампів, печаток вказана довідка не містить, а тому не підтверджує факту наявності у відповідача заборгованості по виплаті нарахованої заробітної плати позивачу та її сум. Разом з тим, відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У матеріалах справи міститься копія адвокатського запиту, адресованого ТОВ «Агро Комплекс», щодо надання інформації та копії документів про місячний розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати [PERSON] з 01.01.2019 по 01.04.2021. Відповідь на вказаний запит у матеріалах справи відсутня. Крім того, ухвалою суду від 08.12.2021 задоволено клопотання позивача та витребувано з ТОВ «Агро Комплекс» (88017, Закарпатська обл., місто Ужгород, вулиця І.Франка, 1Б, код ЄДРПОУ 37692302): - довідку про нараховану, але невиплачену [PERSON] заробітну плату за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року; - належним чином завірені копії відомостей про нарахування та виплату заробітної плати [PERSON] за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року. Витребувані докази постановлено направити на адресу Теребовлянського районного суду Тернопільської області в строк до 21.01.2022 та роз`яснено наслідки невиконання ухвали суду. У зв`язку із тим, що відповідачем вимоги ухвали суду від 08.12.2021 виконано не було, витребувані докази до суду не надано та не повідомлено про неможливість їх подання ухвалою суду від 24.01.2022 задоволено клопотання позивача та повторно витребувано вказані документи у ТОВ «Агро Комплекс», постановлено витребувані докази направити на адресу Теребовлянського районного суду Тернопільської області в строк до 13.02.2022, роз`яснено наслідки невиконання ухвали суду. У встановлений судом строк ухвалу суду від 24.01.2022 виконано не було. Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» саме роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Суд враховує, що ТОВ «Агро Комплекс» згідно відомостей Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на даний час не перебуває у процесі припинення, є діючим (а.с. 30). Ухвали суду від 08.12.2021 та 24.01.2022 було надіслано за адресою місцезнаходження юридичної особи та отримано відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, ухвали суду про витребування документів, що безпосередньо стосуються предмету спору - заробітної плати позивача, відповідачем не виконано, витребувані докази до суду не надано та не повідомлено про неможливість їх подання. Отже, поведінка відповідача свідчить про те, що він приховує наявні у нього докази, що стосуються предмету спору, чим перешкоджає своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню судом обставин справи. Відповідно до частин шостої, сьомої статті 84 ЦПК України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. Проте в матеріалах справи відомості про виконання ухвали суду про витребування доказів відсутні, як відсутнє і офіційне на адресу суду повідомлення відповідача про неможливість подати витребувані докази з зазначенням причин. Відповідно до частини десятої статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним відповідно до частини десятої статті 84 ЦПК України визнати обставину, що позивачу ТОВ «Агро Комплекс» не виплачено нараховану заробітну плату за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року. На підтвердження вказаного свідчить також встановлена судом відсутність відрахувань до державного бюджету відповідних сум податків із заробітної плати позивача та єдиного соціального внеску. Проте, суд вважає розрахунок позивача щодо невиплаченої йому заробітної плати у загальній сумі 24200 грн необґрунтованим та непідтвердженим належними доказами. При цьому, при визначенні невиплаченої позивачу суми нарахованої заробітної плати суд враховує відомості із Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків та інформацію з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо [PERSON] , згідно яких містяться дані про нарахування відповідачем позивачу заробітної плати у спірний період з серпня 2019 року по грудень 2019 року у розмірі по 4173 грн. щомісячно. Отже, враховуючи те, що позивач вказує на часткову виплату йому заробітної плати за грудень 2019 року у сумі 2000 грн, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає невиплачена заробітна плата у розмірі 18865 грн (по 4173 грн за серпень, вересень, жовтень, листопад 2019 року + 2173 грн за грудень 2019 року). Зазначена заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до положень Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Згідно пункту 2 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною другою статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім того, у частині першій статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Стаття 23 ЦК України та стаття 237-1 КЗпП України передбачають можливість відшкодування моральної шкоди завданої працівнику власником або уповноваженим ним органом внаслідок порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено, що ТОВ «Агро Комплекс» було порушено право позивача [PERSON] на своєчасне отримання заробітної плати за виконану ним роботу. Отже, суд вважає, що позивач, як працівник, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у порушенні його права на отримання заробітної плати за виконану роботу, що призвело до порушення права на працю, та як наслідок до моральних страждань. При цьому суд зазначає, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, їх тривалості, а також інших негативних наслідків. Як зазначено у пункті 9 Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги характер порушення прав, їх тривалість у часі, тяжкість та істотність вимушених змін у житті після невиплати коштів та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, виходячи із вимог розумності та справедливості, а тому вважає, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 1500 грн. Питання розподілу судових витрат суд вирішує в порядку статті 141 ЦПК України. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» як позивач у справі про стягнення заробітної плати, а відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за даним позовом, то судовий збір у розмірі 908 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial