Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов вмотивований тим, що 25.11.2017 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу народився син [PERSON] [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що вони втратили почуття любові і довіри один до одного, що призводить до виникнення сварок та непорозумінь. На даний час шлюб існує лише формально і його збереження є неможливим. В позовній заяві позивач просить суд шлюб, який укладений з відповідачем у відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції у Закарпатській області за а/з №254 - розірвати. Неповнолітнього сина [PERSON] залишити проживати з нею. Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подавши клопотання про розгляд справи без її участі. В судове засідання відповідач [PERSON] , подавши клопотання у якому не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути його без його участі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 25.11.2017 року у Хустському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за а/з №254 (а.с.4). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти його розірвання не надав, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Щодо вимог про визначення місця проживання неповнолітнього сина, слід зазначити, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування даних позовних вимог, зокрема не надано відповідного свідоцтва про народження сина та висновку органу опіки та піклування з цього приводу, складеному згідно ст. 19 СК України. Відтак у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 908 грн., сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: partial