Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Перший заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури діючи в інтересах держави в особі Будищенської сільської ради, Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ у січні 2022 року, звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просив усунути перешкоди територіальній громаді с. Будище в особі Будищенської сільської ради та Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку за кадастровим номером 7124981500:01:001:2071, загальною площею 0,0996 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради, за межами населеного пункту с. Будище, з одночасним припиненням речового права на неї; усунути перешкоди територіальній громаді с. Будище в особі Будищенської сільської ради та Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду за кадастровим номером 7124981500:01:001:2071, загальною площею 0,0996 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради, за межами населеного пункту с. Будище, шляхом зобов`язання [PERSON] її повернення на користь територіальної громади с. Будище в особі Будищенської сільської ради та в користування Черкаського управляння захисних масивів дніпровських водосховищ. На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 28 січня 2014 року розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації (далі - Черкаська РДА) № 26 «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою» надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництва, які розташовані в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту, в тому числі [PERSON] та іншим особам. Розпорядженням Черкаської РДА від 13 лютого 2014 року № 28 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок, загальною площею 12, 5166 га, в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту. Зазначеним розпорядженням визначено вид угідь цих земель як «піски» та віднесено до земель загального користування. Розпорядженням Черкаської РДА від 21 березня 2014 року № 72 «Про затвердження проектів землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту та безоплатно передано у власність [PERSON] та іншим 23 громадянам земельні ділянки для ведення індивідуального дачного будівництва. Рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 7124981500:01:001:2071 прийнято реєстраційною службою Черкаського районного управління юстиції та видано свідоцтво про право власності від 09 квітня 2014 року, серії [NUMBER] . Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26 травня 2016 року у справі № 707/2176/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05 серпня 2016 року, задоволено позов керівника Черкаської місцевої прокуратури до Черкаської РДА, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання розпорядження незаконним, визнання недійсними свідоцтв, скасування рішень державного реєстратора. Зокрема, визнано незаконним та скасовано розпорядження Черкаської РДА від 21 березня 2014 року № 72 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» у частині передачі у власність земельної ділянки первісному набувачу [PERSON] , площею 0, 0996 га, у адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту, свідоцтво на право власності на земельну ділянку від 09 квітня 2014 року серії САК №928852, скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на землю від 11 квітня 2014 року № 12292490. За результатами моніторингу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7124981500:01:001:2071 на підставі договору купівлі-продажу від 17 лютого 2015 року № 1-144 перейшло від [PERSON] до [PERSON] , яка є власником спірної ділянки на цей час. Державним реєстратором Черкаської районної державної нотаріальної контори Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Чуй Н. В. 17 лютого 2015 року зареєстровано за [PERSON] речове право на земельну ділянку з кадастровим номером 7124981500:01:001:2071, про що зроблено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №8757279. Прокурор вважає, що внаслідок незаконної передачі у приватну власність земельної ділянки водного фонду відбулося порушення інтересів держави, права власності Українського народу на землю, закріпленого у статтях\~13,\~14 Конституції України. Правовідносини, пов`язані з протиправним вибуттям земель із державної власності, становлять суспільний, публічний інтерес. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11.01.2022 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, яким роз`яснено право подати заяви по суті справи і визначено відповідні процесуальні строки. 01.02.2022 року до Черкаського районного суду Черкаської області від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. В даному відзиві відповідач заперечила проти позову, зазначивши, що вона є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки і набула право власності на законних підставах. На момент придбання земельної ділянки з кадастровим номером 7124981500:01:001:2071 вона не знала та не могла знати, що її можливо надано з порушеннями попередньому власнику. 17.02.2015 року вказана земельга ділянка перевірялась державним нотаріусом і при перевірці було встановлено, що спірна земельна ділянка відносилася до земель рекреаційного призначення піски. На думку відповідача, спірна земельна ділянка на момент прийняття оспорюваного рішення не відносилася до земель водного фонду. Також зазначила, що прокурор пропустив строки позовної давності для звернення до суду, оскільки з 2015 року, як прокурору так і органів в інтересах яких він подав позов, відомо про перебування земельної ділянки в її власності, проте в необхідні строки ні прокурор, ні органи в інтересах яких він звертався до суду не звернулися з позовом до суду. Також, 01.02.2022 року від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду з тих підстав, що прокурором не вірно визначено орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не дотримано вимог ч.3 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», відсутність у прокурора повноважень на здійснення представництва. 11.02.2022 року до Черкаського районного суду Черкаської області від прокурора надійшла відповідь на відзив та заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду, в яких прокурор заперечувала та посилаючись на висновки Верховного Суду зазначила, що зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням вимог\~Водного кодексу України\~треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку потрібно по суті розглядати як негаторний позов, який може бути пред`явлений впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Також, 11.02.2022 року до Черкаського районного суду Черкаської області надійшла заява позивача про зміну порядку розгляду справи в розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.02.2022 р. заяву позивача, про зміну порядку розгляду залишено без задоволення. Ухвалою суду від 14.02.2022 р. клопотання відповідача, про залишення позову без розгляду залишено без задоволення. Інших заяв, клопотань, пояснень по суті справи від учасників справи до суду не надійшло. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26.05.2016 року позовні вимоги керівника Черкаської місцевої прокуратури задоволено, визнано незаконним та скасовано розпорядження першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 21.03.2014 року №72 "Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність" в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON] , площею по 0,0996 га, розташованої у адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту. Визнано недійсним свідоцтво серії [NUMBER] від 09.04.2014 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,0996 га, видане [PERSON] . Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції від 09.04.2014 року № 12292490 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] , за кадастровим номером 7124981500:01:001:2071, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту, площею 0,0996 га. Вказане судове рішення ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05.08.2016 року залишено без змін. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 293213185, яку сформовано 29.12.2021 року [PERSON] , підстава формування інформаційної довідки - у порядку\~ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру"\~власником земельної ділянки з кадастровим номером 7124981500:01:001:2071, площею 0,0996 га, розташованої в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.02.2015 року. Рішення про реєстрацію права власності внесено нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. 17.02.2015 року, номер рішення 19401051. Згідно з договором купівлі-продажу від 17.02.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В., [PERSON] передав у власність, а [PERSON] , купила та прийняла від продавця земельну ділянку площею 0,0996 га, яка розташована в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, продаж вчинено за 23000,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~- обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Частиною першою\~статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У\~статті 41 Конституції України,\~статті 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтями\~19,\~20 ЗК України\~землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із частиною другою\~статті 20 ЗК України\~проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Відповідно до\~статті 21 ЗК України\~порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. Згідно з частиною першою\~статті 58 ЗК України\~та\~статтею 4 Водного кодексу України\~(далі -\~ВК України) до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так,\~статтею 59 ЗК України\~передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої\~статті 84 ЗК України\~землі водного фонду не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта\~статті 59 ЗК України). Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм, не могли передаватися у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Судом встановлено, що згідно із рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26 травня 2016 року у справі № 707/2176/15-ц спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду. За змістом статей\~15\~і\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій\~статті 16 ЦК України.\~Глава 29 ЦК України\~передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга\~статті 152 ЗК України). Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій\~статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним зазначеною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Разом з цим, негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц висловила правовий висновок про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам\~Земельного кодексу України\~(перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у\~статті 59 цього Кодексу. Аналогічні висновки висвітлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22.05.2018 року у справі № 469/1203/15-ц, у пункті 70 постанови від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, у пункті 49 постанови від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц. Таким чином, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням\~Земельного кодексу України\~та\~Водного кодексу України\~треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. У такому разі позовну вимогу про витребування земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 80-81 постанови від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, окрім цього до аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в пункті 71 постанови від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, а також в пункті 96 постанови від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, у пункті 49 постанови від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц. За встановлених обставин суд вважає необґрунтованими посилання відповідача щодо пропуску строку звернення прокурора з позовом до суду, оскільки у наведених вище рішеннях зроблені висновки щодо правильного застосування норм матеріального права стосовно захисту прав власності на землі водного фонду, а тому в даній справі, встановлено, що позовна давність до спірних правовідносин не застосовується. Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав» застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Законний володілець земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права користування на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку. Цивільний оборот земельних ділянок водного фонду, є і був обмежений законодавчо з огляду зокрема на приписи статті\~59, підпункту «ґ» частини четвертої статті\~83 ЗК України. У даному випадку, вірним способом захисту порушеного права є пред`явлення до суду негаторного позову в порядку, визначеному\~ст. 391 Цивільного кодексу України\~до фізичних осіб з метою усунення перешкод, які ці фізичні особи створюють у користуванні та розпорядженні землями водного фонду. Окрім цього, метою негаторного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, яким він позбавлений можливості користуватись і розпоряджатись внаслідок державної реєстрації права власності за фізичною особою на спірну земельну ділянку. Так, у випадку позбавлення права користування та розпоряджання своїм майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю викладений у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, а також у постановах від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 та від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої\~статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про повернення нерухомого майна є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ст. 1 Першого протоколу до Конвенції гарантується захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Однак, стосовно землі водного фонду закон забороняє органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади передавати в приватну власність землю відповідного цільового призначення окремо від дозволеного для передачі об`єкта замкненої природної водойми загальною площею до 3 га. Відтак, юридичні чи фізичні особи, в тому числі й [PERSON] , не могла законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку. Натомість вона набула таке право власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим, оскільки спірна земельна ділянка була неправомірно відчужена Черкаською районною державною адміністрацією [PERSON] , що встановлено рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26 травня 2016 року. Крім того, відповідач не мала перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що земельна ділянка належить до земель водного фонду, є частиною гідроспоруди Вільшанської захисної дамби, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить її - відповідача, добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. Підсумовуючи наведене, суд вбачає підстави для задоволення позову прокурора щодо усунення перешкод територіальній громаді с. Будище в особі Будищенської сільської ради та Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку за кадастровим номером 7124981500:01:001:2071, загальною площею 0,0996 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради, за межами населеного пункту с. Будище, з одночасним припиненням речового права на неї та зобов`язання її повернення на користь територіальної громади с. Будище в особі Будищенської сільської ради та в користування Черкаського управляння захисних масивів дніпровських водосховищ. Щодо посилання відповідача на те, що прокурором неправомірно залучено в якості позивача Будищенську сільску раду, то суд керується\~тим, що спірна земельна ділянка розташована в адміністративних межах с.Будище, а отже право користуватись та розпоряджатись нею відповідно до вимог ст.122 ЗК України від імені та в інтересах територіальної громади належить до компетенції Будищенської сільської ради, у зв`язку з чим, прокурором правомірно визначено у даних правовідносинах статус органу місцевого самоврядування Будищенської сільської ради в статусі позивача, як фактичного представника теріторіальної громади с.Будище. Щодо повноважень прокурора на звернення з даним позовом, суд приходить до наступного висновку, прокурор встановивши, що відчуження земельної ділянки відбулося в порушення вимог законодавства і вказані дії призвели до порушення прав держави, а органи, які мали би контролювати вказані порушення фактично самоусунулися, має право звертатися з позовом, який спрямований на захист права власності держави і свідчить про наявність у прокурора повноважень для представництва інтересів держави у цій справі. Статтею 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №460564 [PERSON] є інвалідом 2 групи , а тому згідно з п. 9 ч.1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~звільнена від спати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Як вбачається з ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене суд вважає компенсувати понесені прокуратурою витрати, які складаються з судового збору в розмірі 4540 грн. за рахунок держави.

Outcome: approved