Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.07.2019 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання протиправним та зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в наслідок неправильного застосування банком норм Податкового кодексу України, а також безпідставного визначення та подання до органу Державної фіскальної служби України розрахунку форми № 1ДФ в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу за Договором про спрощення до податкового розрахунку за ознакою доходу «126», у позивача, як платника податків, виник обов`язок з обов`язкового подання в установлені строки податкової декларації та сплати податку з доходів, отриманих позивачем, як платником податкy, як додаткове благо. З метою недопущення порушення прав позивача та можливого безпідставного визначення Державною фіскальною службою України грошового зобов`язання та винесення податкового повідомлення-рішення, що буде суперечити податковому законодавству, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Згідно позовних вимог просить визнати неправомірними дії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо подання відносно [PERSON] до органу Державної фіскальної служби України розрахунку форми № 1ДФ за 3 квартал 2016 року в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу за Договором про припинення зобов`язань до податкового розрахунку за ознакою доходу «126» у сумі 1039768,10 грн. та зобов`язати ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подати відносно [PERSON] до органу Державної фіскальної служби України уточнюючий розрахунок форми № 1ДФ за 3 квартал 2016 року в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу у розмірі 1039768,10 грн. до податкового розрахунку за ознакою доходу «127» (Інші доходи). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2019 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2019 року вищевказану цивільну справу було передано за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.07.2021 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, якою просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі та розгляд справи провести за відсутності представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.09.2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/3181/152919/82, строком повернення коштів до 18.09.2018 року. В день укладення основного договору, тобто 17.09.2008 року, на забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 16425/3181/305653. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2013 року, задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/3181/152919/82 від 17.09.2008 року в розмірі заборгованості за тілом кредиту в сумі 334352,71 грн. заборгованості за відсотками у сумі 180825,96 грн., пені за прострочку сплати кредиту та відсотків в сумі 400000,00 грн. (а.с. 17-23). 19.07.2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором № 014/3181/152919/82 від 17.09.2008 року, відповідно до якого між сторонами була досягнута згода щодо порядку та умов погашення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої [PERSON] повинен був здійснити погашення заборгованості в розмірі 15000,00 доларів США та сплатити судові витрати по справі № 200/1102/13 у розмірі 3441,00 грн. (а.с. 13-16). На виконання вимог договору про припинення зобов`язань позивачем було сплачено на рахунок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 372781,40 грн. та 3441,00 грн. відповідно до квитанції від 12.07.2016 року (а.с. 24). З матеріалів справи вбачається, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки 06.10.2017 року № 14933/04-36-13-04/2888111718 Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було складено акт про порушення [PERSON] п. 176.1 ст. 176, абз. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, та п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 187034,24 грн. та донараховано військовий збір за 2016 рік в розмірі 15586,19 грн. (а.с. 7-9). Відповідно до Закону України від 09 квітня 2015 року № 321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань», який набрав чинності 07.05.2015 року, внесено зміни до Податкового кодексу України в частині звільнення від оподаткування операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті. Суд бере до уваги Відповідно до підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено п. 8 такого змісту: «Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності». Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 01.01.2014. Дія абзацу першого пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015. Прощена (анульована) позивачу як позичальнику сума, є меншою за максимальну можливу суму спрощення, а отже не вважається додатковим благом відповідно до норм податкового законодавства. Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом ІV Податкового кодексу України, згідно із п. 164.1 ст. 164 якого загальний оподатковуваний дохід платника податку - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Також відповідно до положень Податкового кодексу України, банк як кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Згідно з Довідником ознак доходів, наведених у додатку до порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, під ознакою доходу «126» відображається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, зокрема, у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Зважаючи на те, що сума яка була прощена позивачу банком на підставі договору від 19.07.2016 року про припинення зобов`язань за кредитним договором № 014/3181/152919/82 від 17.09.2008 року та була розрахована відповідно до п.п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України не вважається додатковим благом позивача як платника податку та не підлягає включенню до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. З огляду на те, що прощення (анулювання) частини кредиту було здійснено банком відповідно до положень Податкового кодексу України за його самостійним рішенням, не було пов`язане з процедурою банкрутства, а також до закінчення строку позовної давності, Банк, як податковий агент, повинен був визначити та відобразити в податковому розрахунку суму доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4, під ознакою доходу «127» (Інші доходи). Однак банк неправильно застосував норми Податкового кодексу України, а також безпідставно визначив та подав до органу Державної фіскальної служби України розрахунок форми № 1ДФ в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу за Договором про спрощення до податкового розрахунку за ознакою доходу «126». Також ДФСУ у листі від 07.09.2015 р. №8481/Б/99-99-17-03-03-14 зазначила: «не вважається додатковим благом сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в інвалюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Ці норми застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 01.01.2014. Також ця норма поширюється й на операції з прощення кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015.» Суд погоджується з доводами внаслідок неправильного застосування Банком норм Податкового кодексу України, а також безпідставного визначення та подання до органу Державної фіскальної служби України розрахунку форми №1ДФ в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу за Договором про спрощення до податкового розрахунку за ознакою доходу «126», у позивача, як платника податків, виник обов`язок з обов`язкового подання в установлені строки податкової декларації та сплати податку з доходів, отриманих позивачем, як платником податкy, як додаткове благо. Суд враховує твердженням позивача, яке не спростовано відповідачем, щодо того, що банк неправомірно об`єднав суми тіла кредиту та проценти по тілу кредиту, що привело до збільшення суми прощення тіла кредиту. Прощені (анульовані) відсотки, пені й штрафи за кредитом до закінчення строку позовної давності відповідно за підпунктом 165.1.55 пункту 165.1 ст. 165 ПК України не входить до складу доходу фізичної особи, й не підлягає оподаткуванню. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, на які посилається представник відповідача в своїх запереченнях, зазначені обставини повністю спростовуються матеріалами справи. Враховуючи, вищевикладене позовні вимоги підлягаю задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved