Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання за нею права власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] , вартістю 73 655 грн. В позовній заяві позивачка пояснила, що вона у жовтні 2006 року вселилася у житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований в [ADDRESS] . У подальшому назва вулиці Щорса була змінена на « вулиця Лугова ». Попередній користувач будинку [PERSON] , з волі якої вона вселилася до будинку, не була його власницею. Вона повідомила їй, що власниця будинку померла, спадкоємців немає і що будинок практично є безхозним. Вказані обставини не викликали у неї сумніву, оскільки будинок потребував капітального ремонту - протікав дах, відійшла стіна (та, що від городу), світло до будинку не було підключено, були розібрані топки у будинку та в літній кухні, в літній кухні були вибиті шибки. Вона мала нагальну потребу у житлі, а тому відкрито, добросовісно вселилася у нього, приступила до ремонту та відновлення цього житла. Також вона сподівалася у майбутньому встановити чи були у власниці будинку спадкоємці та вирішити питання по оформленню свого права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями. Навесні 2021 року вона знайшла у будинку правовстановлюючі документи - свідоцтво про право власності від 21 листопада 1991 року на ім`я [PERSON] на 1\\2 частку домоволодіння, свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 листопада 1991 року на ім`я [PERSON] на 1\\2 частку домоволодіння, довідку-характеристику Компаніївської дільниці БТІ від 26.09.1991 року, довідку БТІ від 03.12.1991 року, технічний паспорт домоволодіння по [ADDRESS] та Домову книгу для прописки громадян у будинку [ADDRESS] . З цих правовстановлюючих документів їй стало відомо, що титульною власницею домоволодіння була [PERSON] , яка давно померла. У домовій книзі значилися зареєстрованими за місцем проживання її сини - відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] , які знялися з реєстраційного обліку до її вселення у домоволодіння - у 1990 році та у 2000 році. На час її вселення до домоволодіння у ньому не було зареєстровано нікого, оскільки всі особи, які в певний час були зареєстровані у домоволодінні, були в свій час зняті з реєстраційного обліку. Тривалий час пошуки спадкоємців колишньої власниці домоволодіння, якими вона займалася, не давали результатів. Вона звернулася до приватного йотаріуса Скрипнік О.В. та отримала Витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) 30.03.2021 року 15:11, згідно якого за параметрами пошуку « [PERSON] » не було інформації про те, що колишня титульна власниця будинку [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті складала заповіт чи була стороною спадкового договору. Зі слів колишньої дружини відповідача [PERSON] - [PERSON] їй відомо, що [PERSON] померла у травні 1996 року. Спадкова справа після її смерті також не відкривалася, що підтверджує Витяг зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 64153394 від 30.03.2021, 15:13. Отже, станом на сьогодні, немає власника домоволодіння по [ADDRESS] , спадщина після смерті титульного власника не приймалася фактично, оскільки на час смерті матері [PERSON] її сини [PERSON] та [PERSON] не проживали з нею однією сім`єю і не були зареєстровані у її будинку, спадкових прав не оформляли і не подавали до органу влади чи до реєстратора заяв про відмову від свого права власності на домоволодіння. Також дане домоволодіння не визнавалося до 01.01.2004 року безхозним майном, а після 01.01.2004 року не визнавалося відумерлою спадщиною і не передавалося у власність Компаніївській селищній раді чи її територіальної громади. Таким чином, вона твердо переконана у тому, що дане домоволодіння нікому не належить після смерті його титульного власника [PERSON] . Вона відкрито, добросовісно, безперешкодно живе у домоволодінні з жовтня 2006 року, тобто вже понад 15 років, і хоче визнати за собою право власності на нього за набувальною давністю, оскільки вона не має жодного правовстановлюючого документу за яким вона була би визнана титульним володільцем (власником) домоволодіння - житлового будинку з господарсько- побутовими будівлями по [ADDRESS] . Вартість домоволодіння, право власності на яке вона бажає визнати за судовим рішенням, визначено Звітом про оцінку майна від 07.04.2021 року та становить 73655 грн. На виконання вимог п. п.2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 22.11.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с. 59-60). Позивачка в судове засідання з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обзязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, на їх адресу рекомендованими листами направлялися судові повістки. Згідно довідок Укрпошти адресати за вказаною адресою відсутні. З довідок Компаніївського сектору управління державної міграційної служби в Кіровоградській області від 02.12.2021 року та 03.12.2021 року [PERSON] знятий з реєстрації 28.10.2020 року в м. Кропивницький, [PERSON] за обліками адресно-довідкової картотеки не значиться. Згідно довідки Кропивницької міської ради № 6947/260514 від 24.12.2021 року [PERSON] на території Кропивницької міської територіальної громади не зареєстрований. Крім того, відповідачів викликано в судове засідання шляхом розміщення 26.01.2022 року оголошення на офіційному веб сайті судової влади. Про причини неявки суд не повідомили, відзиву, заперечення, клопотань про перенесення справи не надавали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно паспорта серії [NUMBER] від 31.08.2007 року та акту від 19.11.2021 року позивачка зареєстрована за адресою [ADDRESS] . (а.с. 9-10, 28). Як вбачається з свідоцтва про право власності від 21.11.1991 року, свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] від 21.11.1991 року, довідки - характеристики, виданої бюро технічної інвентаризації від 26.09.1995 року та архівної довідки обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 29.03.2021 року [PERSON] належало домоволодіння по [ADDRESS] . (а.с. 15-17, 29). Вартість домоволодіння, по [ADDRESS] , згідно звіту про оцінку, станом на 07.04.2021 року становить 73 655 грн. (а.с. 30-56). Відповідно до довідки від 03.12.1991 року та домової книги, встановлено, що [PERSON] була зареєстрована в домоволодінні по [ADDRESS] . (а.с. 18-26). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті № 00034853159 від 02.02.2022 року, виданого Компаніївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) [PERSON] , померла [INFO] в смт. Компаніївка Кіровоградської області. (а.с. 95). Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 64153321 від 30.03.2021 року та витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані наїх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 64153394 від 30.03.2021 року заповіти [PERSON] не складалися та спадкоємці з заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини після смерті [PERSON] не зверталися. (а.с. 12, 27). Згідно Акту обстеження будинку від 05.04.2021 року, право власності на житловий будинок по [ADDRESS] належало [PERSON] , яка померла. Інформація про переоформлення права власності після смерті [PERSON] не встановлена. Часто мінялися господарі, через відключення електроенергії, будинок купила позивачка у жовтні 2006 року у [PERSON] . Будинок потребує капітального ремонту. Документи на домоволодіння передані позивачці, для подальшого його оформлення. (а.с. 13-14). Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статті 12 та 81 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення,. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінує належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність її взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном». У постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 924/925/17 та від 22 травня 2018 року в справі № 922/1574/17 зазначено, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК України. Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення судового рішення. Відповідно до статті 1223 ЦК України та статті 524 ЦК Української PCP право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (статтях 529-532 ЦК Української PCP). Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналогічне за змістом правило передбачено статтею 548 ЦК Української PCP. Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 469/716/17, провадження № 61-3979св19 у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що належними відповідачами у таких спорах повинні бути спадкоємці померлого титульного власника . Таким чином, судом, на підставі оцінки зібраних по справі доказів в цілому, так і кожного доказу окремо, встановлено, що оскільки позивачка відкрито, добросовісно та безперешкодно проживає в будинку по [ADDRESS] з жовтня 2006 року, тобто понад 15 років, то вона має підстави для набуття право власності на вищевказане домоволодіння за набувальною давністю. В зв`язку з тим, що позивачем не заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідачів судових витрат по справі, суд відносить їх за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved