Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно», яке діє в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. В обґрунтування позову вказує, що на позивач, підставі відповідної ліцензії і рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000 року та № 1480 від 31.10.2007 року, забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в буд. [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ». Оскільки в будинку [ADDRESS] встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. п. 40-49 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії, споживач оплачує послуги пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища. Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] відсутній, тому, згідно з п. 21 вказаних вище правил, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 212556789 від 15.06.2020 року, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 1800, виданого 03.07.2014 року ПН [PERSON] . Однак, відповідач із січня 2013 року своєчасно та у повному обсязі не вносив плату за отримані послуги, внаслідок чого станом на 01.04.2020 року, утворилась заборгованість в сумі 71 867 грн. 35 коп. Крім того, згідно із частиною 2 ст. 625 ЦК України відповідачу було нараховано 3% річних від простроченої суми 4 852 грн. 55 коп. та інфляційну складову боргу, яка становить 19 508 грн. 05 коп. А тому, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 71 867 грн. 35 коп., а також 3% річних в сумі 4 852 грн. 55 коп. та інфляційну складову боргу в сумі 19 508 грн. 05 коп., що разом складає 96 227 грн. 95 коп., а також судовий збір в розмірі 2 102 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 27.01.2021 року відповідачем [PERSON] був поданий до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В наданому відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що 17.06.2014 року він придбав квартиру [ADDRESS] з прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, про що було складено протокол № 2414080 від 17.06.2014 року і на підставі чого було отримано свідоцтво про право на власність 03.07.2014 року серія [NUMBER] . Однак, з часу придбання квартири і по теперішній час, він (відповідач) там не має можливості проживати, оскільки наразі не вирішено питання про усунення йому перешкод у користуванні вказаною квартирою зі сторони її колишньої власниці [PERSON] . Крім того, відповідач зазначає, що він не лише не отримував від позивача послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , але і взагалі не укладав з ТЕЦ жодних договорів на отримання вказаних послуг, оскільки дійсним їх споживачем по теперішній час являється [PERSON] , яка і має бути відповідачем у даній справі. Разом з тим, відповідач у поданому ним відзиві просить суд врахувати, що розрахунки позивача з січня 2013 року по грудень 2019 року виходять за межі позовної давності і є такими, що суперечать Закону. Тому, просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. 01.02.2021 року представником позивача Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», - [PERSON] подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказує, що відповідач [PERSON] , як власник квартири [ADDRESS] , за якою рахується борг перед позивачем, є споживачем послуг по опаленню та гарячому водопостачанню в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та зобов`язаний здійснювати оплату за надання вказаних послуг до вказаної квартири. Крім того, представник позивача у наданій відповіді зазначив, що позивач надав відповідачеві житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, вчасно та у повному обсязі, в тому числі і у спірний період з січня 2013 року по березень 2020 року включно, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Щодо заяви відповідача (його представника) про застосування строків позовної давності представник позивача зазначив, що в даному випадку була часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Відтак, оскільки у 2016 та у 2019 році відповідачем були здійснені часткові сплати заборгованості, вказане свідчить про визнання відповідачем боргу в розумінні ст. 264 ЦПК України та, відповідно, про переривання строку позовної давності. 10.02.2021 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Шаповал О.В. подано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. 26.05.2021 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси в задоволенні клопотання [PERSON] про передачу справи № 711/6967/20 за позовом ПрАТ «Черкаське хімволокно», в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до [PERSON] про стягнення боргу за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси відмовлено. В судовому засіданні представники позивача за довіреністю: Лекіашвілі В.В. та Марцішевський Б.Р. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити на підставі наданих письмових доказів, а також на підставі доводів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] адвокат Шаповал О.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову позивача з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, а також дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 5\~ч.\~1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» встановлено,\~що житлово-комунальні\~послуги -\~це результат\~господарської діяльності,\~спрямованої на\~забезпечення умов\~проживання та/або\~перебування осіб\~у житлових\~і нежитлових\~приміщеннях,\~будинках і\~спорудах,\~комплексах будинків\~і споруд\~відповідно до\~нормативів,\~норм,\~стандартів,\~порядків і\~правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга (послуга з управління багатоквартирним будинком) та комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами). Статтями 7, 8 вказаного вище Закону визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача - є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. За змістом ст. ст. 67-68, 162 ЖК України, наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. В судовому засіданні встановлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі відповідної ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 374 від 30.11.2012 року (переоформленої рішенням від 29.12.2016 року №2444), забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси. Оскільки в будинку [ADDRESS] з 01.10.2018 року встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, оплата послуг з централізованого опалення з цього періоду здійснюється згідно з показниками будинкових засобів обліку теплової енергії пропорційно до опалювальної площі (об`єму) квартири. У період до встановлення будинкового лічильника обліку теплопостачання в будинку [ADDRESS] нарахування за послугу здійснювалися згідно з п.п. 40-49 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, - у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії, споживач оплачує послуги пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища. Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] відсутній, тому, згідно з п. 21 вказаних вище правил, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом позбавлення осіб права користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, свідоцтва про право власності від 03.07.2014 року йому належить квартира [ADDRESS] . Однак, у цій квартирі зареєстровані та проживають попередня власниця квартири [PERSON] та її повнолітній син [PERSON] , які письмові вимоги позивача про виселення зі спірної квартири, зняття з реєстрації місця проживання та оплату комунальних платежів не виконують. Постановою Верховного Суду від 11.04.2018 року у задоволенні позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом позбавлення осіб права користування жилим приміщенням, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, оскільки з матеріалів справи вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , за якою рахується заборгованість за спожиту теплову енергію, зареєстровані та фактично проживають інші особи, а саме [PERSON] та її повнолітній син [PERSON] , які, являються фактичними споживами послуг з гарячого водопостачання, плата за які нараховується згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу, а також, враховуючи, що в ході розгляду справи, представник позивача [PERSON] відмовився заявляти клопотання про залучення до участі в розгляді справи в якості співвідповідачів вказаних осіб, відтак, відповідач [PERSON] , не маючи можливості користуватись належним йому житлом, а відповідно і послугами з гарячого водопостачання, не повинен сплачувати заборгованість за вказані послуги, якими він фактично не користувався, і тому, з урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення із [PERSON] боргу за гаряче водопостачання до задоволення не підлягає. Що стосується позову з частині стягнення боргу за спожиту теплову енергію (опалення) з урахуванням інфляційних збитків та трьох відсотків річних, слід зазначити наступне. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 212556789 від 15.06.2020 року, відповідач [PERSON] є одноособовим власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 1800, виданого ПН [PERSON] 03.07.2014 року, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21195571 від 08.05.2015 року. Разом з тим, як вбачається із відповіді відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 22.10.2020 року, що надійшла на адресу суду 27.10.2020 року, відповідач [PERSON] , 22.07.1986 року з 23.12.1994 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (тобто за іншою адресою), однак, він як власник квартири [ADDRESS] з 2014 року і по теперішній час має нести тягар утримання майна та оплачувати послуги із забезпечення квартири [ADDRESS] тепловою енергією, які надає позивач, плата за які нараховується пропорційно до опалювальної площі (об`єму) квартири. Таким чином, саме на відповідача [PERSON] , як на власника майна, покладено обов`язок по його утриманню та оплаті житлово-комунальних послуг, в тому числі і послуг з централізованого опалення, які надаються до квартири [ADDRESS] , позивачем ВП «Черкаська ТЕЦ» Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно». Як вбачається із матеріалів справи, вказані послуги оплачувались несвоєчасно та не у повному обсязі, в зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.01.2013 року по 01.04.2020 року в загальній сумі 47 690 грн. 55 коп., що підтверджується листом-розрахунком заборгованості за адресою: [ADDRESS] (о/р 10982039). Не проживання відповідача [PERSON] у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє останнього, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані ВП «Черкаська ТЕЦ» Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно».\~ Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.04.2020 року у справі № 757/29813/17-ц. Також, в судовому засіданні встановлено, що договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами (ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» та відповідачем [PERSON] ) не укладався, однак, не укладення договору не виключає можливість стягнення з відповідача на користь позивача вартості фактично отриманих послуг і не може бути підставою для звільнення споживача (відповідача [PERSON] ) від оплати цих послуг. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15.03.2018 року у справі № 401/710/15-ц. Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення. Щодо періоду за який підлягає до стягнення заборгованість за послуги з централізованого опалення, суд зазначає наступне. Позивач при зверненні до суду просив стягнути таку заборгованість за період з 01.01.2013 року по 01.04.2020 року в загальній сумі 47 690 грн. 55 коп. Однак, відповідачем [PERSON] та його представником адвокатом Шаповал О.В. в ході розгляду справи було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257\~ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України).\~А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки в\~судовому засіданні\~встановлено що\~плату за\~надані йому\~послуги з\~централізованого опалення\~відповідач [PERSON] \~мав здійснювати\~щомісячно за\~виставленими йому\~позивачем рахунками\~з часу\~придбання ним\~квартири,\~за якою\~рахується борг,\~то право\~позивача на\~отримання такої\~плати вважається\~порушеним з\~моменту недотримання\~відповідачем строку\~погашення кожного\~чергового (щомісячного)\~платежу,\~а тому,\~й початок\~перебігу позовної\~давності за\~кожний черговий\~платіж по\~оплаті послуг\~з централізованого\~опалення та\~гарячого водопостачання\~починається з\~моменту порушення\~строку його\~погашення. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем [PERSON] кожного чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Як вбачається із розрахунку заборгованості по о/р № 10982039 оплата за надані послуги централізованого опалення здійснювалась несвоєчасно та не у повному обсязі, тому виникла заборгованість за вказані послуги за період з 01.01.2013 року по 01.04.2020 року в загальній сумі 47690 грн. 55 коп. Також, з вищевказаного особового рахунку вбачається, що липні, серпні, жовтні та листопаді 2021 року були здійснені платежі за вказані послуги, а саме було сплачено 257 грн. 25 коп., 200 грн., 400грн. та 477 грн. 29 коп. Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ці послуги оплачув саме відповідач [PERSON] , а не особами, які у вказаній квартирі проживають та є фактичними споживачами житлово-комунальних послуг, які надавались позивачем. Відтак, в даному випадку, судом не можуть бути застосовані наслідки переривання строку позовної давності частковими платежами, оскільки доказів того, що такі проплати робив саме відповідач [PERSON] немає. Тому, відповідно, враховуючи, що даний позов пред`явлено до суду 05.10.2020 року, заборгованість за послуги з централізованого опалення підлягає до стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача з урахуванням трирічного строку позовної давності лише за період з 05.10.2017 року по 01.04.2020 року, тобто в сумі заявленій позивачем, але за виключенням нарахувань до оплати за період з 01.01.2013 року по 05.10.2017 року. Таким чином, до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає лише заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 05.10.2017 року по 01.04.2020 року в загальній сумі 17 122 грн. 59 коп., виходячи із наступного розрахунку: 47 690 грн. 55 коп. /заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2013 року по 01.04.2020 року/ - 30567 грн. 96 коп. /заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2013 року по 05.10.2017 року, що виходить за межі строку позовної даності/ = 17 122 грн. 59 коп. Крім того, суд приходить до висновку і про часткове задоволення позовних вимог позивача і в частині стягнення з відповідача [PERSON] інфляційних збитків та 3% річних, виходячи із наступного. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки суд до основного зобов`язання застосував вимоги ст. 267 ЦК України (наслідки спливу строку позовної давності), відповідно вказані вимоги підлягають до застосування і до нарахування інфляційних та трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно, до стягнення з відповідача [PERSON] підлягають інфляційні та три проценти річних за період з 05.10.2017 року по 01.04.2020 року (строк до якого пред`явлені такі вимоги). За розрахунками, проведеним судом, 3% річних за вказаний вище період складають 659 грн. 12коп., а інфляційна складова боргу складає 948 грн. 50 коп. Таким чином, з урахуванням викладеного вище та із застосуванням строку позовної давності, всього до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає заборгованість в загальній сумі 18 730 грн. 21 коп., з яких: заборгованість за послуги з централізованого опалення 17 122 грн. 59коп., 3% річних 659 грн. 12 коп. та інфляційна складова 948 грн. 50 коп. Щодо стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача судових витрат, а саме судового збору в розмірі 2 102 грн., то суд зазначає наступне. В силу ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 2 102 грн., що стверджується платіжним дорученням № 85 від 25.09.2020 року. При цьому, позовні вимоги пред`явлені позивачем на суму 96 227 грн. 95 коп. Враховуючи, що даний позов судом задоволений частково, а саме на суму 18 730 грн. 21 коп., тому, відповідно, судовий збір, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, складає 409 грн. 14коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial