Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

[PERSON] через свого представника-адвоката Блищика І.І. звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження громадянина України [PERSON] , яка народилась [INFO] у м. Луганськ, Луганської області, Україна, батьками якої є: Батько [PERSON] , громадянин України, [INFO] ; Мати [PERSON] , громадянка України, [INFO] . В обґрунтування вимог заявник зазначила, що вона [PERSON] [INFO] народила дитину жіночої статті у м. Луганськ, Луганської області, Україна, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження № 269 від 07.11.2019. Батьки дитини знаходяться у зареєстрованому шлюбі, згідно свідоцтва про шлюб від 16.07.2019, серії [NUMBER] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично-Луганському районах ГТУЮ у Луганській області, актовий запис № 126. Батько [PERSON] , громадянин України, [INFO] . Мати [PERSON] громадянка України, [INFO] . Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження, відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту народження [PERSON] необхідно для отримання свідоцтво про народження Українського зразку. Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились. Суд, вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, дослідивши письмові документальні докази, представлені в обґрунтування заяви, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних\~підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦПК України, з заявами про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Судом встановлено, що заявник [PERSON] громадянка України, [INFO] . Батько дитини [PERSON] громадянин України, [INFO] . Батьки дитини\~знаходяться у\~зареєстрованому шлюбі\~згідно свідоцтва\~про шлюб\~від 16.07.2019,\~серії [NUMBER] ,\~зареєстрований Відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану по\~Перевальському та\~Станично-Луганському\~районах Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Луганській області,\~актовий запис\~№ 126. Після укладення шлюбу у дружини прізвище « [PERSON] », у чоловіка « [PERSON] ». На підтвердження факту народження дитини заявником додано до заяви копію медичного свідоцтва про народження № 269 від 07.11.2019, відповідно до якого [INFO] о 05-17 год. у громадянки [PERSON] , народилася дитина жіночої статі, вагою 3000,0 грамів. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 7 ч. 1ст.\~315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст.13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. За приписами ч. 1\~ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на наведену норму закону, надана заявником копія медичного свідоцтва про народження № 269 від 07.11.2019, відповідно до якого [INFO] у громадянки [PERSON] народилася дитина жіночої статі є недійсним та не створює правових наслідків, оскільки видане на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Крім цього, форма даного медичного документу не відповідає\~формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті» від 08.08.2006 №545. Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до\~ст.\~17\~Закону України\~від 23.02.2006\~року №\~3477-IV\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров`я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315\~ЦПК України. Згідно ч.3\~ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. З урахуванням викладеного, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт народження, приймаючи до уваги наявність об`єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту народження та з метою захисту прав і свобод заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб отримати свідоцтво про народження виданого державним органом України. Відповідно до\~ст. 7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч. 1\~ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою\~постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ч. 3\~ст. 317 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Суд враховує\~й те,\~що [PERSON] \~та [PERSON] \~перебувають у\~зареєстрованому шлюбі\~з 16.07.2019,\~серії [NUMBER] ,\~зареєстрований Відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану по\~Перевальському та\~Станично-Луганському\~районах Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Луганській області,\~актовий запис\~№ 126. Після укладення шлюбу у дружини прізвище [PERSON] , у чоловіка [PERSON] . Ст. 133 Сімейного кодексу України\~передбачено, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Таким чином, слід встановити факт народження громадянина України [PERSON] , яка народилась [INFO] , у м. Луганськ, Луганської області, Україна, батьками якої є: батько [PERSON] , громадянин України, [INFO] , мати [PERSON] , громадянка України, [INFO] . При цьому суд звертає увагу заявника на позицію Верховного суду України, викладену в п. 18Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року, згідно якої рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. У порядку ст.\~430\~ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved