Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди у користуванні нею Ѕ частини будинком [ADDRESS] , які чинять відповідачі по справі, шляхом ухвалення рішення про вселення її до будинку, зняття з реєстрації за даною адресою відповідачів та їх виселення з будинку, також просить стягнути з відповідачів судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником Ѕ частини будинку [ADDRESS] , право власності зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності від 17.07.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1223. Право власності виникло за наслідками виконавчого провадження ВП № 57303765, в межах якого було проведено електронні торги щодо продажу Ѕ частини вищезазначеного житлового будинку, та на підставі ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» в рахунок погашення боргу, майно було передано стягувачу [PERSON] . Згідно довідки Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.08.2020 року № 1384 за адресою: будинком [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , їх реєстрація не дає позивачці можливості реалізувати своє право власності. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилась та від них наявна заява про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають, (а.с. 107, 116). Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання неодноразово повідомлялись шляхом надіслання ухвали та повісток на зареєстроване місце проживання (перебування), однак конверти повертались до суду не врученими (а.с. 64, 65, 66, 98-100), що не дало змоги впевнитись у належному сповіщенні відповідачів про дату судового засідання, судом також було здійснено виклик відповідачів до суду, шляхом створення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади (а.с. 71-74, 93-96, 106-103, 111-114). Відповідач [PERSON] повідомлений про розгляд справи про що свідчить особистий підпис відповідача у почтовому повідомленні (а.с. 62, ). Загалом по справі призначалось 6 судових засідань з досить тривалими перервами, тому судом було виконано усі вимоги щодо належного сповіщення відповідачів. В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки відповідачі не подали до суду відзив на позовну заяву. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідачі повідомлені належним чином про час та місце слухання справи, відповідачі не з`явились в судове засідання без повідомлення причин, відповідачі не подали відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] згідно свідоцтва від 17.07.2020 року на праві власності належить Ѕ житлового будинку [ADDRESS] , що зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с.15-17), та згідно свідоцтва від 17.07.2020 року також належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-23). Згідно довідки Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.08.2020 року № 1384 за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 24), що і стало підставою звернення до суду. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло, і держава створює умови, на підставі яких кожен має можливість побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусового позбавлений житла не інакше як за рішенням суду. Окрім того, слід звернути увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Реалізуючи свої майнові права, [PERSON] просить усунути перешкоди у користуванні належному їй нерухомого майна шляхом зняття з реєстрації та виселення відповідачів з домоволодіння та їі вселення. Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. При цьому особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Так, відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право власності позивачки на Ѕ житлового будинку [ADDRESS] встановлено належними доказами, за таких обставин, враховуючи вищевказані положення закону, слід задовольнити позов в частині усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, при цьому зазначити, що це рішення є підставою для зняття з реєстрації за вказаною адресою - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 17.09.2020 року на адресу суду надійшла відповідь з відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області, відповідно до якої, відповідач [PERSON] , [INFO] , де зазначено, що його адреса реєстрації: [ADDRESS] (а.с. 34), за таких обставин в частині зняття з реєстрації відповідача [PERSON] , слід відмовити. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до статі 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вищевказаного, позивачем не надано доказів того, що відповідачі дійсно чинять перешкоди у вселенні [PERSON] до її частини будинку, чи будь-яким чином перешкоджають їй у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, фізично перебуваючи в житловому будинку (ст. 317 ЦК України). Не надано суду доказів щодо направлення відповідачам певних вимог про усунення перешкод, або звернень до органів національної поліції з відповідями з яких вбачалось би, що існує спір про право. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2\~ст. 43 ЦПК\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом. Як зазначив у своїх постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.05.2020 року (провадження № 61-38207ск18) «матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною». Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Щодо позовних вимог про виселення відповідачів з будинку за адресою: [ADDRESS] , та вселення її. Відповідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд прийшов до висновку, оскільки позивач не надала доказів того, що відповідачі чинять дії, які перешкоджають у реалізації наданих їй прав щодо володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317, 319 ЦК України), в судовому засіданні не було встановлено обставин (фактів), які мають значення для ухвалення рішення про задоволення вимог щодо виселення відповідачів з домоволодіння або вселення позивачки в будинок, оскільки нею не надано доказів на підтвердження фізичного знаходження відповідачів в належному їй житлі.

Outcome: partial