Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до Маріупольської міської ради Донецької області, треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Сахова М.А., про надання додаткового строку для прийняття спадщини, у якій просить визначити їй додатковий строк три місяці з дня набрання законної сили судовим рішенням для подання нею заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона є спадкоємцем після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкова маса після смерті батька складається з житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя її батько [PERSON] склав на її ім`я заповіт від 20.09.1984 року, яким заповів їй житловий будинок, в якому вона проживає все життя до теперішнього часу, який розташований за адресою: [ADDRESS] . До нотаріальної контори вона не зверталась у встановлений законом строк, оскільки не знала про наявність заповіту на її ім`я. Будь-яких документів на будинок вона не мала. У жовтні її рідний брат [PERSON] повідомив її, що у нього зберігаються всі правовстановлюючі документи на будинок, ще за життя їх батька. Коли її брат приніс їй всі документи, що у нього зберігались весь цей час, то вона побачила серед них заповіт на її ім`я. У жовтні 2021 року вона звернулася до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але оскільки нею пропущено строк для прийняття спадщини, нотаріус видав їй письмову відмову №739/02-31 від 22.10.2021 року. На підставі чого, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді від 12.11.2021 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження, за правилами загального позовного провадження. 09.12.2021 року від третьої особи [PERSON] надійшла заява. 16.12.2021 року,25.01.2022 року, 15.02.2022 року від приватного нотаріусу Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Сахової М.А. надійшла до суду заява. 24.01.2022 року від представника відповідача до суду надійшла заява. Ухвалою суду від 24.01.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, надали до суду заяви в яких просили справу розглянути без їх участі, задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, при цьому від нього на адресу суду надійшла заява, в якій просив проводити розгляд справи за відсутністю представника Маріупольської міської ради, за наявними в матеріалах справи доказами та прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням вимог діючого законодавства. Третя особа [PERSON] в судове засідання також не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява, в якій підтримав позовні вимоги [PERSON] , просив їх задовольнити, а справу розглянути без його участі. Третя особа приватний нотаріус Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Сахова А.М. в судове засідання не з`явилась, при цьому від неї до суду надійшла заява, в якій просила справу розглянути за її відсутністю на розсуд суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правові відносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , народилась [INFO] в м. Жданів, її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . (а.с.19). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.08.1980 року, [PERSON] 08.08.1980 року уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка [PERSON] . (а.с.20). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 17.07.1997 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 17.07.1997 року, про що складено актовий запис, прізвище залишено [PERSON] . (а.с.22). 05.06.1998 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб в Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану м. Маріуполя Донецької області, після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . (а.с.23). З дозволу №770 на виробництво будівельних робіт , 25.12.1954 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво на ділянці [ADDRESS] . (а.с.15). Рішенням виконкому Жовтневого ради народних депутатів від 30.08.1962 року [PERSON] відведена земельна ділянка під індивідуальне будівництво житлового будинку по [ADDRESS] . (а.с.16). З реєстраційного посвідчення від 16.10.1962 року вбачається, що домоволодіння [ADDRESS] в цілому зареєстровано за [PERSON] (а.с.17). Відповідно до заповіту від 12.09.1984 року, посвідченого державним нотаріусом Понкрашкіною О.М., [PERSON] заповів належний йому житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] у власність дочці [PERSON] (а.с.18). [INFO] у м. Маріуполі Донецької області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 20.12.1989 року виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану (а.c.20). Постановою приватного нотаріуса Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Саховою М.А. від 22.10.2021 року, відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею пропущено шестимісячний строк та у зв`язку з \~відсутністю у спадкоємця документів, що підтверджують факт спільного проживання зі спадкодавцем. (а.с.30). За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів та про їх відхилення не заявлено клопотання жодної із сторін.\~ Згідно зі\~ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі\~ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно зі\~ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що перебіг строку, у межах якого спадкоємці мали право прийняти спадщину, розпочався з 19.12.1989 року й закінчився 19 червня 1990 року. У цей строк позивач не прийняв спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті батька [PERSON] . Згідно зі ст.1272\~ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272\~ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 681/203/17-ц, зазначив, що гарантоване\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного\~статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд мас враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Вирішуючи питання про\~визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій». З викладеного вбачається, що причиною несвоєчасного звернення до нотаріальної контори було те, що [PERSON] після смерті [PERSON] не знала про наявність заповіту складеного її батьком, тому не прийняла своєчасно спадщину, з причин, які не залежали від її волі. Стосовно того, чи є інші спадкоємці померлого [PERSON] , то з матеріалів цивільної справи не вбачається факту звернення інших осіб до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували доводи представника позивача та позивача, впливали на законність і обґрунтованість її вимог суду не представлено. За таких умов позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Витрати пов`язані, зі сплатою позивачем судового збору у розмірі 908 грн. за подання позовної заяви до суду, слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved