Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій просить суд розірвати шлюб між ним, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , 24 липня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 319. Позов обґрунтований тим, що через деякий час після укладення шлюбу виявилося, що сторони є людьми різних характерів та поглядів на життя, неспроможними знайти компроміс. Виявились людьми різних інтересів та з різним баченням щодо ведення спільного господарства. Із-за сварок та інших непорозумінь почуття любові пройшло, і наразі сторін нічого не тримає разом, що врешті призвело до того, що понад 1 рік проживають окремо. На даний момент хоч формально і знаходяться у шлюбі, однак реально шлюбносімейних відносин не підтримують. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, адже спільне життя не склалося, і шлюб носить суто формальний характер. Кожен має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Від шлюбу є двоє спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спору щодо місця проживання дітей немає, такі за спільною згодою у подальшому проживатимуть разом з відповідачкою. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.01.2022 розгляд справи відкладався. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи наявність усіх умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів та винести заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, 24.07.2004 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 319, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спору щодо місця проживання дітей немає, такі за спільною згодою у подальшому проживатимуть разом з відповідачкою. Відповідно до ч. 1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем має формальний характер, подружнє життя не склалося через несумісність характерів та розбіжність у поглядах на подружні відносини.Фактичні шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство вони не ведуть, шлюб став носити формальний характер, відтак суд дійшов висновку про недоцільність подальшого збереження шлюбу, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин малолітні діти проживають разом з матір`ю та будуть з нею проживати, про що у матеріалах справи відсутні докази заперечення відповідача. раховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved