Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 19.03.1996 року Лісівщинською сільською радою Коростенського району Житомирської області. Після її смерті залишилась спадщина, в тому числі на право на земельну частку (пай), реформованого колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Чкалова» Лісівщинської сільської ради Коростенського району Житомирської області. Відповідно до довідки №260/02-26 від 13.04.2021 року, виданої Ушомирською сільською радою Коростенського району [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , одна. Відповідно до довідки №261/02-26 від 13.04.2021 року, виданої Ушомирською сільською радою Коростенського району, [PERSON] , [INFO] , після смерті матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном, займався обробітком присадибної ділянки, сплачував комунальні платежі, проводив поточний ремонт будинку. Листом відділу у Коростенському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області за вихідним №29-6-0.17-166/113-21 від 30.04.2021 року вказано, що згідно з документацією по паюванню земель, переданих у колективну власність КСП ім.Чкалова Лісівщинської сільської ради Коростенського району Житомирської області в уточнені списки громадян КСП ім.Чкалова, які мають право на земельну частку (пай), [PERSON] не включено. Водночас, разом з цим, відділом повідомляється, що згідно з документацією по паюванню земель, переданих у колективну власність КСП ім.Чкалова Лісівщинської сільської ради Коростенського району Житомирської області в уточнені списки громадян КСП ім.Чкалова, яка мають право на земельну частку (пай), включено [PERSON] . Сертифікат на право на земельну частку (пай) по реформованому КСП ім.Чкалова Лісівщинської сільської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався. Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року №899-ІV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. 01.07.2021 року він звернувся до Коростенської районної державної нотаріальної контори щодо надання роз`яснення по оформленню спадкових прав після смерті матері - [PERSON] на право на земельну частку (пай), колективного сільськогосподарського підприємства ім.Чкалова Лісівщинської сільської ради Коростенського району Житомирської області. На письмову заяву отримав відповідь за №603/01-16 від 01.07.2021 року про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з тим, що ним не надано оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно - на право на земельну частку (пай), КСП ім.Чкалова Лісівщинської ради Коростенського району Житомирської області, оскільки вищевказана довідка про включення [PERSON] в списки громадян згаданого вище КСП, які мають право на земельну частку (пай), не є правовстановлюючим документом, який посвідчує право спадкодавця. З огляду на викладене він втратив можливість оформлення спадкового майна, а саме права на земельну частку (пай) в органах нотаріату і вважає, що його право підлягає судовому захисту, оскільки інший спосіб реалізувати спадкове право у нього відсутній. Просить визнати за [PERSON] , в порядку спадкування, право на земельну частку (пай), в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на території реформованого колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Чкалова» Лісівщинської сільської ради Коростенського району Житомирської області, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] . Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності, в зв`язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] у віці 71 років в с.Лісівщина, Коростенського району, Житомирської області померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 19.03.1996 року Лісівщинською сільською радою Коростенського району Житомирської області. Ступінь родинного зв`язку [PERSON] з [PERSON] , померлою [INFO] , стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 25.05.1970 року. З довідки виданої виконкомом Ушомирською сільською радою Коростенського району Житомирської області №260/02-26 від 13.04.2021 року слідує, що [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала одна та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Підстава: запис погосподарської книги №5 Ушомирської сільської ради за 1996-2000 роки, особовий рахунок № [NUMBER] . Статтями 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З довідки старости с.Лісівщина Ушомирської сільської ради Коростенського району №261/02-26 від 13.04.2021 року слідує, що [PERSON] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , вступив в фактичне володіння та управління спадковим майном, займався обробітком присадибної ділянки, сплачував комунальні платежі, проводив поточний ремонт будинку. Отже, наявні в справі документи містять інформацію про прийняття позивачем спадщини після смерті матері на підставі ст.549 ЦК УРСР (в ред.1963 року). З листа відділу у Коростенському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №29-6-0.17-166/113-21 від 30.04.2021 року слідує, що згідно з документацією по паюванню земель, переданих у колективну власність КСП ім.Чкалова Лісівщинської сільської ради в уточнені списки громадян КСП ім.Чкалова, які мають право на земельну частку (пай) [PERSON] не включено. Сертифікат на право на земельну частку (пай) по реформованому КСП ім.Чкалова Лісівщинської сільської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] не видавався. Додатково поінформовано, що згідно з документацією по паюванню земель, переданих у колективну власність КСП ім.Чкалова Лісівщинської сільської ради в уточнені списки громадян КСП ім.Чкалова, які мають право на земельну частку (пай) включено [PERSON] . Сертифікат на право на земельну частку (пай) по реформованому КСП ім.Чкалова Лісівщинської сільської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] не видавався. Отже, право на земельну частку (пай) спадкодавцем позивача за життя не було оформлено та не зареєстровано (відповідний сертифікат та в подальшому державний акт не отримано). Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року ) визначалось, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акту. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Для набуття права на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства особа повинна бути членом такого підприємства та мати необхідний обсяг правоздатності на день видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акту на право колективної власності на землю і, відповідно, для спадкування такого права воно має існувати у спадкодавця на день відкриття спадщини. У постанові від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку». У постанові Верховного Суду від 10 січня 2020 року в справі № 394/328/17 (провадження № 61-37965св18) зроблено висновок, що «член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай)». З матеріалів справи слідує, що спадкодавець позивача була включена до уточнюючого списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) КСП «ім.Чкалова Лісівщинської сільської ради". Разом з тим, позивачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, які мають значення для справ: а саме: коли КСП «ім.Чкалова Лісівщинської сільської ради» був виданий державний акт на право колективної власності на землю, а також про те, що спадкодавець була жива на момент видачі вказаного державного акту та була членом КСП і включена до списку членів, що мають право на земельну частку (пай), тобто доказів набуття [PERSON] права на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч.2 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З викладених норм права слідує, що кожна сторона сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлений сторонами вимог та наданих ними доказів. З урахуванням наведеного відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed