Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Банк Кредит Дніпро» про захист\~прав споживачів\~та визнання\~недійсним кредитного\~договору №22035000245826\~від 11\~грудня 2019\~року.\~Позивач зазначає,\~що при\~укладенні кредитного\~договору відповідачем\~не були\~дотримані вимоги\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»,\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування»,\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність»,\~Закону України\~«Про страхування».\~Вважає,\~що скориставшись\~його необізнаністю,\~відповідач навмисно\~не дотримав\~і грубо\~порушив вимоги\~законодавства,\~що є\~істотними і\~необхідними для\~даного виду\~договорів,\~а саме\~-\~банк не\~надав йому,\~як позичальнику,\~повної,\~всебічної,\~об`єктивної\~та достовірної\~інформації про\~умови кредиту\~перед укладенням\~та під\~час укладення\~договору про\~надання споживчого\~кредиту. Вважає,\~що недотримання\~та невиконання\~банком вимог\~ст.11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~є підставою\~визнання кредитного\~договору недійсним\~на підставі\~ст.215\~ЦК України. Окрім того, умовами договору передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості, що є супутньою послугою, що є порушенням ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також, як зазначає позивач, банк нав`язав йому ще одну послугу страхування від нещасних випадків і хвороб держателів банківських платіжних карток. При цьому, банк обмежив його право у виборі страховика та нав`язав таку умову, як обов`язкову, що суперечить положенням ст.6 Закону України «Про страхування» та ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2021 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. 27 жовтня 2021 року від представника відповідача (позивач за зустрічним позовом) надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями на позов. Вказав, що обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору з підстав, передбачених ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Проте, [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування та на підтвердження того, що оспорені умови є несправедливими, а отже вважає всі доводи [PERSON] , що викладені в позовній заяві безпідставними та просить відмовити у задоволенні позову. 27\~жовтня 2021\~року від\~представника відповідача\~(позивач\~за зустрічним\~позовом)\~ надійшла\~ зустрічна\~позовна заява\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором №22035000245826\~від 11\~грудня 2019\~року,\~яка,\~станом на\~19\~жовтня 2021\~року,\~становить 54\~139\~грн.\~54\~коп.,\~яка складається\~з: суми залишку строкового кредиту 7784,15 грн.; суми залишку простроченого кредиту 26849,01 грн.; суми прострочених відсотків 0,38 грн.; суми прострочених комісій 22506,00 грн., а також сплачений при подачі зустрічної позовної заяви судовий збір у розмірі - 2\~270,00 грн. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 15 листопада 2021 року прийнято зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ АСКА ЖИТТЯ, про стягнення заборгованості, до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ АСКА ЖИТТЯ», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, об`єднавши їх в одне провадження. 08 грудня 2021 року позивачем [PERSON] (відповідачем\~за зустрічним\~позовом) подано відповідь на відзив на зустрічну позову заяву в якому останній просить повністю відмовити представнику АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (позивач за зустрічним позовом) у задоволенні його позовних вимог. Крім того, заявив клопотання про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення залишку простроченого кредиту в сумі 26\~849,01 грн., залишку прострочених відсотків в сумі 0,38 грн., та залишку прострочених комісій в сумі 22\~506,00 грн. 13 грудня 2021 року від представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) надійшло заперечення на відзив позивача (відповідача за зустрічним позовом) на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив, що кредитний договір за яким Банк стягує заборгованість з [PERSON] був укладений сторонами 11 грудня 2019 року, прострочена заборгованість виникла виникла в липні 2019 року, тому строк виконання договірних зобов`язани спливає 11 грудня 2019 року. Враховуючи, що Банк звернувся до суду суду з позовом про стягнення заборгованості в 2021 року, тому строк позовної давності не пропущено, та доводи [PERSON] , які викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву Банку є безпідставними, необґрунтованими та такими, що невідповідають дійсним обставинам справи, в зв`язку з чим просять зустрічний позов Банку до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 54\~139, 54 грн. задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 24 січня 2022 року закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач (відповідач за зустрічним позовом) в судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою заявив клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі. Представник відповідача (позивач за зустрічним позовом) в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, в задоволенні позовних вимог позивача (відповідача за зустрічним позовом) за первісним позовом просив відмовити, а зустрічний позов просив задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, до суду також не з`явився, надали заяву про розгляд справи без участі представника. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 грудня 2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» було укладено кредитний договір № 22035000245826 (а. с. 8), договір добровільного страхування життя за програмою «Страхування життя позичальника кредиту НВ» №NS-22035000245826 від 11 грудня 2019 року (а. с. 9). Відповідно до умов пункту 1.2 кредитного договору № 22035000245826 від 11 грудня 2019 року, банк надає клієнту грошові кошти на споживчі потреби у сумі 37200,00 гривень, строком на 24 місяці, із кінцевою датою повернення кредиту 11 грудня 2021 року; сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту з 11.12.2019 по 10.07.2020 - 7 % , з 11.07.2020 по 10.01.2021 - 5,5 %; з 11.07.2021 по 11.12.2021 - 2,5 %; від суми кредиту; процентною ставкою за користування кредитом за строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001 % річних та прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 56 % річних (а. с. 8). Розділом 4 вказаного кредитного договору, у графіку платежів щомісячної комісії, з-поміж іншого, передбачено комісію за розрахунково-касове обслуговування із 11 грудня 2019 року по 11 грудня 2021 року у загальному розмірі 79050 гривні 48 копійки (а. с. 8). Відповідно до вимог ст.\~4\~ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст. 13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Приписами ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. За загальним правилом, що передбачене статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. азом із тим, приписами ч. 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Так, Верховний Суд України у своїй постанові від 19 грудня 2012 року у справі № 6-87цс12 зробив висновок про те, що правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності. У рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що положення пунктів 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що умовами кредитного договору № 22035000245826 від 11 грудня 2019 року, який укладено сторонами у справі (а. с. 8) передбачено, що банк надає позивачу кредит, цільове призначення якого - на споживчі потреби, у зв`язку із чим особливості регулювання відносин сторін в даному випадку визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до вимог ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 703/1518/18. Приписами ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Нормою ч. 4 ст. 42 Конституції України гарантовано те, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з вимогами ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Так, позивач (відповідач за зустрічним позовом) у позовній заяві посилається на порушення відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) норм встановлених ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно п.1.2 кредитного договору щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 11.12.2019 по 10.07.2020 7% від суми кредиту, з 11.07.2020 по 10.01.2021 5,5 % від суми кредиту, з 11.01.2021 по 10.07.2021 4 % від суми кредиту, з 11.07.2021 по 11.12.2021- 2,25 % суми кредиту. Тому, пункти кредитного договору в частині встановлення комісії за надання кредиту та щомісячної комісії просив визнати недійсними. Приписами ч. 3 ст. 13 ЦК України передбачено те, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до вимог ст. 3 ЦК України, принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредиту (пункт 1.2) та розрахунково-касове обслуговування кредиту (розділ 4) не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, то така операція як обслуговування кредиту та розрахунково-касове обслуговування кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. У рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 вказано на те, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Верховний Суд України у своїй постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зробив висновок про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Такий висновок також узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, що викладені у постановах\~від 20 лютого 2020 у справі № 666/4957/15-ц та\~від 12 грудня 2018 року у справі\~№ 444/484/15-ц. Суд звертає увагу на те, що відповідач (позивач за зустрічним позовом) встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, як в самому кредитному договорі, так і в судовому засіданні, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу (відповідачу за зустрічним позовом). Крім того, будь-яких доказів на підтвердження того, що такі послуги надаються позивачу, відповідачем суду не надано. Отже, виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Посилання відповідача (позивача за зустрічним позовом) на те, що підписавши кредитний договір, позивач (відповідач за зустрічним позовом) погодився на всі його умови, в тому числі щодо сплати щомісячної комісії, є неспроможними, оскільки, як зазначено вище, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. З огляду на викладене, з урахуванням того, що відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) не зазначено в кредитному договорі, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, та не надано підтвердження того, що такі послуги ним взагалі було надано останньому, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання вказаних пунктів правочинів недійсними. Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що відповідач (позивач за зустрічним позовом) повідомив позивача (відповідача за зустрічним позовом) у письмовій формі про усі умови кредитування, про що свідчать підписана позивачем [PERSON] заява-згода про укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб №1145372 від 11 грудня 2019 року та Графік платежів та розрахунок вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутних послуг, в якому наявна уся інформація стосовно: суми кредиту, строку кредитування; процентної ставки, відсотків річних; плати за обслуговування кредитної заборгованості; орієнтовної загальної вартості кредиту; реальної річної процентної ставки, відсотків річних та інша інформація передбачена Законом України «Про споживче кредитування» Із загальних умов укладеної заяв -згоди про укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб №1145372 від 11 грудня 2019року убачається, що сторонами досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов кредитного договору, зокрема, суми кредиту, дати видачі кредиту, річної відсоткової ставки, сплати усіх платежів за кредитним договором, умов повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядку їх сплати, порядку зміни та припинення дії договору, відповідальності сторін за невиконання чи неналежне виконання умов договору, умов забезпечення кредиту. Банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо, [PERSON] особистими підписами засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними, Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено право споживача протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. [PERSON] , підписавши кредитний договір та ознайомившись з його умовами, перевагами і недоліками, мав реальну можливість не укладати цей кредитний договір, тобто відмовитися від його укладення, однак на момент його підписання додаткових вимог щодо умов спірного договору не заявляв, у подальшому виконував його умови та покладені на нього договірні зобов`язання, сплачуючи кредит, що свідчить про свідоме визнання позивачем умов оспорюваного договору. Тому в іншій частині визнання кредитного договору недійсним, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) по зустрічному позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, яка складається: залишку строкового кредиту; з залишку простроченого кредиту; залишок прострочених відсотків та залишку прострочених комісій, суд приходить до наступного. З матеріалів справи убачається, що згідно наданих представником відповідача (позивача за зустрічним позовом) розрахунків, позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) порушено умови Кредитного договору № 22035000245826 від 11 грудня 2019 року в частині своєчасного повернення кредиту, у зв`язку з чим станом на 19.10.2021 заборгованість позивача (відповідача за зустрічним позовом) перед відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) становить 54139,54 грн. залишку строкового кредиту 4784,15 грн., залишку простроченого кредиту 26849,01 грн., залишок прострочених відсотків 0,38 грн., що підтверджено наявними в матеріалах справи розрахунками заборгованості, та підлягають стягненню з позивача (відповідача за зустрічним позовом) на користь відповідача (позивача за зустрічним позовом), тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до предмету позовних вимог, АТ «Банк Кредит Дніпро» окремо пред`явлено вимоги про стягнення з [PERSON] 22506,00 грн. заборгованості по комісії. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 11 грудня 2019 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини\~п`ятої статті\~11,\~частин першої,\~другої,\~п`ятої,\~сьомої статті\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~до договорів\~зі споживачами\~про надання\~споживчого кредиту\~застосовуються положення\~цього Закону\~про несправедливі\~умови в договорах, зокрема положення,\~згідно з\~якими передбачаються\~зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того,\~відповідно до\~статті 55 Закону\~України «Про\~банки і\~банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями\~частини четвертої\~статті 42\~Конституції України\~треба розуміти\~так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем)\~за договором\~про надання\~споживчого кредиту,\~що виникають\~як під\~час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до\~пункту 3.6\~Правил надання\~банками України\~інформації споживачу\~про умови\~кредитування та\~сукупну вартість\~кредиту,\~затверджених Постановою\~правління Національного\~банку України\~від 10\~травня 2007\~року №\~168,\~банки не\~мають права\~встановлювати платежі,\~які споживач\~має сплатити\~на користь\~банку за\~дії,\~які банк\~здійснює на\~власну користь\~(ведення\~справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). З огляду на викладене, оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, позивач (відповідач за первісним позовом), встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу (позивачу за первісним позовом), що є незаконним. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину, або окремих положень Договору не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, враховуючи порушення позичальником умов договору, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача (відповідача за первісним позовом) по отриманню від відповідача (позивача за первісним позовом) кредитної заборгованості, підлягає судовому захисту, тому зустрічний позов Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення, суд присуджує до стягнення з відповідача (позивача за первісним позовом) на користь позивача (відповідача за первісним позовом) заборгованість за кредитним договором у розмірі 4784,15 грн. залишку строкового кредиту, 26849,01 грн. залишку простроченого кредиту та 0,38 грн.- залишку прострочених відсотків, в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо клопотання позивача (відповідача за зустрічним позовом), про застосування позовної давності до зустрічних позовних вимог АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», суд зазначає наступне. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що відповідає положенням ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що представник відповідача (позивач за зустрічним позовом) за захистом своїх майнових прав звернувся 27 жовтня 2021 року, що відповідає даті здачі у відділення поштового зв`язку кореспонденції для суду представником відповідача (позивач за зустрічним позовом). З урахуванням того, що грошові кошти були надані [PERSON] терміном до 11 грудня 2021 року, строк позовної давності, про застосування якого просять позивач (відповідач за зустрічним позовом) не сплив. А отже, вимога позивача (відповідач за зустрічним позовом) про застосування наслідків спливу строку позовної давності задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням зустрічних позовних вимог, згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно платіжного доручення відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) при пред`явленні зустрічного позову до суду було сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн.(а. с. 48). Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням зустрічних позовних вимо (58,43%), з позивача (відповідача за зустрічним позовом) підлягає стягненню на користь відповідача (позивача за зустрічним позовом) судовий збір пропорційно розміру задоволених зустрічних позовних вимог у розмірі 1326,36 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial