Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

24.06.2021 року позивач [PERSON] через свого представника звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона та відповідач [PERSON] в період часу з листопада 2015 року по вересень 2016 року проживали однією сім`єю та у них [INFO] народилася спільний син [PERSON] . Однак, на початку 2017 року через постійні конфлікти та суперечки їх спільне проживання було припинене. З того часу [PERSON] взагалі перестав здійснювати свої батьківські обов`язки з приводу виховання та утримання малолітньої дитини, а також цікавитися його життям, навчання та розвитком. Наразі, [PERSON] , [INFO] , відвідує ДНЗ «Капітошка», витрати на його утримання є значними та такі вона не здатна забезпечити самостійно. В свою чергу, [PERSON] є здоровим та працездатним, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Враховуючи наведене просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача свою на користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, позбавити [PERSON] , батьківських прав щодо його малолітнього сина, а також стягнути з останнього на свою користь судові витрати пов`язані з розглядом даної справи. 28.12.2021 року від відповідача [PERSON] надійшов на адресу суду відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що заявлені позовні вимоги він не визнає. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що він не являється біологічним батьком [PERSON] , [INFO] та як йому стало відомо, позивач бажає його позбавити батьківських прав відносно останнього з метою забезпечення безперешкодного перетину кордону разом з дитино. Крім того, як пояснила йому [PERSON] , звертати судове рішення в частині стягнення аліментів до примусового виконання вона наміру немає. У задоволенні позову просить відмовити (а.с. 63-67). Одночасно з цим, 28.12.2021 року [PERSON] була подана до суду зустрічна позовна заява в обґрунтування якої останній зазначив, що дійсно за час спільного проживання із [PERSON] остання [INFO] народила дитину - сина [PERSON] . Однак, їх спільне життя з позивачкою не склалося із-за різних поглядів на життя, у зв`язку з чим відбувалися суперечки з різних приводів. Під час чергової суперечки, [PERSON] повідомила його, що він не є біологічним батьком її сина [PERSON] , його справжнім батьком є інший чоловік, з яким вона мала періодичні стосунки, а його було записано батьком її дитини у свідоцтві про народження виключно через потребу, яка виникла при оформленні документів. У свою чергу, не зважаючи на малий вік дитини, [PERSON] , [INFO] зовсім не був схожий на нього, що додатково підтверджувало слова [PERSON] та давало йому підстави дійсно вважати, що він не є біологічним батьком дитини. Враховуючи наведене, просить суд виключити з актового запису про народження № 4 від 01.06.2016 року відомості про нього, як батька [PERSON] , [INFO] , який зроблено Виконавчим комітетом Веселівської сільської ради Луцького району Волинської області, а також стягнути з позивачки на свою користь судові витрати по справі (а.с. 71-75). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.02.2022 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про оспорювання батьківства було прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав (а.с. 88-89). До початку судового засідання від позивачки (за первісним позовом) надійшло до суду клопотання у якому остання розгляд справи просить проводити у її відсутності та відсутності її представника. У даному клопотанні [PERSON] зазначила, що зустрічні позовні вимоги вона визнає у повному обсязі, будь-яких заперечень щодо їх задоволення не має, а також вказала, що [PERSON] дійсно не є біологічним батьком народженої нею дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Від відповідача (за первісним позовом) до початку судового засідання також надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити без його участі, зустрічні позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, у зв`язку з чим у задоволенні первісного позову просить відмовити. Представником третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору (за первісним та зустрічним позовом) - Служби у справах дітей Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області до початку судового засідання також було подано до суду клопотання з проханням розгляд справи проводити за її відсутності, при вирішенні спору покладається на думку суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] про що Виконавчим комітетом Веселівської сільської ради Луцького району Волинської області 01.06.2016 року було складено відповідний актовий запис № 4 та видано відповідне свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Як вбачається із вищевказаного свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] вказано: батьком - [PERSON] ; матір`ю - [PERSON] . У своєму позові (первісному) [PERSON] ставить питання про позбавлення [PERSON] , батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнення з нього на свою користь аліментів на дитину. В свою чергу, [PERSON] у зустрічній позовній заяві ставить питання про виключення з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про нього, як батька дитини. Із наведеного слідує, що у даному конкретному випадку задоволення зустрічного позову повністю виключає задоволення первісного позову. Отже, встановлення або спростування факту кровного зв`язку [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , як батька та сина у розглядуваному випадку є визначальним фактором, який підлягає належній правовій оцінці. Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, - судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень, - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Калачова проти Російської Федерації» зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 07.05.2009 року). Як встановлено судом, у даному випадку відсутня необхідність у проведенні аналізу ДНК на батьківство [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] , оскільки позивачкою (за первісним позовом) особисто підтверджує ту обставину, що відповідач (за первісним позовом) не є біологічним батьком вказаної дитини. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у ст. 126 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про оспорювання батьківства є підставними та підлягають до задоволення у повному обсязі. Суд також враховує положення ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України та вважає, що визнання відповідачкою позову не порушує законні права та інтереси третіх осіб, в тому числі й її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У свою чергу, наведені вище обставини та факти виключають можливість задоволення первісного позову [PERSON] , до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, оскільки як було встановлено судом, [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , що свідчить про безпідставність пред`явлених до нього вимог. Згідно ч. 1, п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. У зв`язку із відмовою у задоволенні первісного позову, понесені [PERSON] , судові витрати по справі суд залишає за нею. Разом з тим, за наслідками задоволення зустрічного позову [PERSON] із [PERSON] на його користь необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908 грн., сплачений при зверненні до суду з таким позовом (а.с. 76). На підставі ст.ст. 134, 136, 180 СК України,

Outcome: approved