Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

У серпні 2017 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укршляхбудресурси», в особі представника [PERSON], звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 16.02.2005 приблизно о 17 год. 30 хв. по автодорозі Гельмязів-Софіївка на перехресті з автодорогою Бориспіль-Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода. Водій автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , під час проїзду нерівнозначного перехрестя не надав переваги автомобілю «Opel Vectra» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів та отримання тілесних ушкоджень водiєм автомобіля «Opel Vectra д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] . Так, [PERSON] було порушено п. 16.11 ПДР України, за що передбачена вiдповiдальнiсть ст. 124 КУпАП. 29.04.2015 постановою старшого прокурора Золотоніської міжрайонної прокуратури Черненко Т.Ю. кримінальне провадження №12014250150000524 вiдносно [PERSON] закрито за відсутності в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із відсутністю кваліфікуючої ознаки - отримання потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості. 23.05.2016 постановою Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким чином, своїми одноосібними винними діями, що полягали в порушенні п. 16.11 ПДР України, відповідач [PERSON] завдав значних матеріальних збитків позивачу. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 16.02.2005 в сумі 218984,98 грн.; витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 493,53 грн.; витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 4290,00 грн.; витрати пов`язані із орендою автомобіля в сумі 51600,00 грн.; витрати на пальне в сумі 32505,52 грн.; витрати за надання довідки про стан погоди в день дорожньо-транспортної пригоди 16.02.2005 в сумі 84,00 грн.; витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн. та судові витрати в сумі 4649,37 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Мирошниченко О.В. від 29.09.2017 відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 09.11.2017 від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Мирошниченко О.В. від 14.11.2017 призначено судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження до отримання висновку експерта. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Мирошниченко О.В. від 06.06.2018 поновлено провадження та призначено судовий розгляд справи. Згідно розпорядження керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва № 1437 від 02.07.2018 призначено автоматизований розподіл судової справи. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04.07.2018 задоволено заяву про самовідвід головуючого в справі судді - Чередніченко Н.П. від розгляду даної справи. У липні 2018 року цивільна справа надійшла в провадження судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірая М.І. 05.09.2018 до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, так як позивачем пропущений встановлений законом трирічний строк звернення з позовом до суду та не надано доказів понесення позивачем вказаних збитків. 02.04.2019 позивач подав до суду клопотання про поновлення строку позовної давності щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП від 16.02.2005 у зв`язку з визнанням відповідача [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, лише 23.05.2016. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2020 вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Мазура Ю.Ю. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання з`явилися представники позивача ТОВ «Укршляхбудресурси» - [PERSON]., [PERSON]., просили долучити до матеріалів справи клопотання про поновлення строку позовної давності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 16.02.2005 близько 17 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи власним автомобілем ЗАЗ-1102 д.н.з [NUMBER] та рухаючись по автодорозі Гельмязів-Софіївка на перехресті з автодорогою Бориспіль-Запоріжжя допустив зіткнення з автомобілем «Opel Vectra» д.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. 29.04.2015 постановою старшого прокурора Золотоніської міжрайонної прокуратури Черненко Т.Ю. кримінальне провадження №12014250150000524 відносно [PERSON] закрито за відсутності в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із відсутністю кваліфікуючої ознаки - отримання потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості. 23.05.2016 постановою Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. З огляду на викладене, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди в даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. Вказане також не спростовано сторонами в розрізі положень ст.ст. 76-81 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач замовив проведення автотоварознавчої експертизи та сплатив за її проведення грошові кошти у сумі 493,54 грн., про що свідчить наданий звіт №106 від 21.03.2005. Згідно Висновку експертів КНДІСЕ за результатами проведення комісійної судової автотоврознавчої експертизи від 18.05.2018 №28/18-54 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Opel Vectra» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 16.02.2005, станом на час проведення дослідження складає 218984,98 грн. Відповідно до супровідного листа КНДІСЕ від 18.05.2018 № 28/18-54 вартість вказаної проведеної автотоврознавчої експертизи складає 4290,00 грн. Так, у зв`язку з тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Opel Vectra» д.н.з. [NUMBER] став непридатним до експлуатації, позивач ТОВ «Укршляхбудресурси» було змушено здійснювати оренду автомобіля для вирішення питань, пов`язаних з господарською діяльністю товариства. Про вказане свідчать: протокол Загальних зборів учасників ТОВ «Укршляхбудресурси» № 10 від 24.02.2005 щодо прийняття рішення про оренду автомобіля «Audi 100 D» д.н.з. [NUMBER] ; Договір оренди автомобіля «Audi 100 D» д.н.з. [NUMBER] від 25.02.2005; Договір оренди автомобіля «Audi 100 D» д.н.з. [NUMBER] від 01.01.2016; протокол Загальних зборів учасників ТОВ «Укршляхбудресурси» № 20 від 13.01.2007 щодо прийняття рішення про оренду автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] ; Договір оренди автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] від 13.01.2007; Договір оренди автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] від 01.01.2008; Договір оренди автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] від 01.01.2009; Договір оренди автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] від 01.01.2010; Договір оренди автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] від 01.01.2011; Договір оренди автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] від 01.01.2012; Договір оренди автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] від 01.01.2012; Договір оренди автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] від 01.01.2013; Договір оренди автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] від 01.01.2014; Договір оренди автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] від 01.0.2015; Договір оренди автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] від 01.01.2016. Згідно видаткових касових ордерів від 07.11.2005, від 09.12.2005, від 27.12.2005, від 01.01.2006, від 03.03.2006, від 04.04.2006, від 11.05.2006, від 10.07.2006, від 06.09.2006, від 09.10.2006, від 22.12.2006, від 07.03.2007, від 24.04.2007, від 04.05.2007, від 06.06.2007, від 04.07.2007, від 06.08.2007, від 05.09.2007, від 04.10.2007, від 29.11.2007, від 11.11.2007, від 29.12.2007, від 13.02.2008, від 01.04.2008, від 10.06.2008, від 18.06.2008, від 01.09.2008, від 22.09.2008, від 20.10.2008, від 25.12.2008, від 12.01.2009, від 04.02.2009, від 06.03.2009, від 04.04.2009, від 08.05.2009, від 03.06.2009, від 05.09.2009, від 02.12.2009, від 05.05.2010, від 12.03.2010, від 11.07.2010, від 14.09.2010, від 14.12.2010, від 04.04.2011, від 10.06.2011, від 14.09.2011, від 27.12.2011, від 09.03.2012, від 16.06.2012, від 16.09.2012, від 25.12.2012, від 25.12.2012, від 05.03.2013, від 26.06.2013, від 27.09.2013, від 26.12.2013, від 12.03.2014, від 06.06.2014, від 05.09.2014, від 25.12.2014, від 02.12.2015, від 28.12.2015, від 14.01.2016, від 29.01.2016, 03.03.2016, від 23.03.2016 позивачем на виконання вищевказаних договорів оренди транспортних засобів було сплачено грошові кошти у сумі 51600,00 грн. Разом з тим, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка відбулась 16.02.2005 по автодорозі Гельмязів-Софіївка на перехресті з автодорогою Бориспіль-Запоріжжя, позивач змушений був з`являтися до суду та інших органів державної влади для відновлення своїх порушених прав, що в свою чергу призвело до додаткових збитків, а саме витрат на пальне на загальну суму 32505,52 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Окрім цього, позивачем сплачено грошові кошти у сумі 84,00 грн. на рахунок Українського гідрометеорологічного центру за надання довідки про стан погоди в день дорожньо-транспортної пригоди 16.02.2005, про що свідчить надане платіжне доручення № 12 від 17.01.2007. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). У ст. 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особи, винними діями яких завдано шкоди майну, яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо таким особам не було завдано шкоди цим джерелом, відповідають за завдану шкоду на підставі ст. 1166 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У ході розгляду справи доводи та обґрунтування позову відповідачем спростовано не було, будь-яких належних та допустимих доказів у розрізі положень ст.ст. 76-81 ЦПК України щодо спростування суми завданих збитків суду надано не було. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Положеннями ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Суд не погоджується з доводами відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, так як вбачається із досліджених доказів, а саме постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 23.05.2016 у справі № 752/6592/16-ц, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, лише 23.05.2016. Суд приходить висновку, що 23.05.2019 - кінцевий строк позовної давності для звернення до суду з позовом. Оскільки позивач звернувся до суду 08.08.2017, то ним не пропущено строк звернення до суду. Враховуючи викладене, а також проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Укршляхбудресурси» до [PERSON] про відшкодування матеріального збитку завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 16.02.2005 в сумі 218984,98 грн.; витрат за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 493,53 грн.; витрат за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 4290,00 грн.; витрат, пов`язаних із орендою автомобіля в сумі 51600,00 грн.; витрат на пальне в сумі 32505,52 грн.; витрат за надання довідки про стан погоди в день дорожньо-транспортної пригоди 16.02.2005 в сумі 84,00 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., суд приходить до наступного. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем ТОВ «Укршляхбудресурси» та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги № 60/17 від 09.06.2017. Відповідно до акту приймання-передачі послуг № б/н від 07.08.2017 згідно з договором про надання правової допомоги № 60/17 від 09.06.2017 [PERSON] надав позивачу послуги з підготовки позовної заяви загальною вартістю 2000,00 грн. Відповідно до наданого рахунка-фактури № 9/06 від 09.06.2017 та квитанції №23924558 від 15.06.2017 позивач сплатив на рахунок [PERSON] грошові кошти у сумі 2000,00 грн. Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення судових витрат по сплаті витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню. У порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 4649,37 грн.

Outcome: approved