Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним заповіту від 23.05.2007р., складений від імені [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Бобровицького районного нотаріального округу Чернігівської області Янчук В.О. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Після його смерті Першою київською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа.Після звернення до державного нотаріуса позивачу стало відомо, що спадкодавець [PERSON] за життя склав 23.05.2007р. заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Бобровицького районного нотаріального округу Чернігівської області Янчук В.О. Відповідно до вказаного заповіту [PERSON] заповідав все своє майно в рівних частках кожному [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач є спадкоємцем п`ятої черги. Вважає, що заповіт було складено приватним нотаріусом Янчук В.О. з порушенням порядку складання заповіту, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми, а саме не вірно вказані у заповіті прізвища спадкоємців, а саме замість прізвища « [PERSON] » вказано прізвище « [PERSON] », тобто достовірно визначити коло спадкоємців неможливо; не вказані родинні відносини осіб, які приймають спадщину по відношенню до померлого; у заповіті невірно зазначена адреса реєстрації спадкодавця. У разі визнання заповіту недійсним позивач буде мати право в подальшому прийняти спадщину за законом. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.11.2020р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20.09.2021р. закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. Надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що у позовній заяві взагалі не викладено обставини та аргументи, які б підтверджували доводи щодо порушення вимог відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України. Посилання на допущення помилок у заповіті не є доказом порушення форми заповіту та порядку його посвідчення, так як заповіт складено особою, яка мала на це право. Представник відповідачів [PERSON] проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у його задоволенні, оскільки позов є необгрунтованим. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду відзив в якому пояснив, що прізвище спадкоємця [PERSON] приватним нотаріусом зазначено вірно, згідно його паспорту та свідоцтва про народження. Вважає позов необгрунтованим та безпідставним. Треті особи явку своїх представників у судове засідання не забезпечили про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши думку сторін, з`ясувавши всі обставини, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] /а.с.8/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина та була заведена спадкова справа. Відповідно до заповіту від 23.05.2007р. [PERSON] заповідав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] все своє майно, де б воно не було і на що він за законом матиме право кожному в рівних частках/а.с.7/. 20.01.2016р. [PERSON] за життя склав заповіт яким заповідав сину [PERSON] та внуку [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та присадибною земельною ділянкою, який розташований в [ADDRESS] в рівних частинах кожному/а.с.97/. У подальшому заповіт було змінено та [PERSON] 08.03.2018р. заповідав [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та присадибною земельною ділянкою, який розташований в [ADDRESS] /а.с.94, 95/. З Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі вбачається, що вказаний заповіт було скасовано/а.с.96/. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт - розпорядження особи (заповідача) відносно належного їй майна, майнових прав та обов?язків на випадок своєї смерті, складений у встановленому законом порядку. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином. Як правочин він має відповідати всім вимогам, що звичайно пред?являються до правочинів відповідно до ЦК. Його значення полягає в тому, щоб визначити порядок переходу всього майна, майнових прав та обов?язків до певних осіб, який буде існувати після смерті заповідача. Заповідач має право за своїм розсудом заповідати майно будь-яким особам, будь-яким чином визначити частки спадкоємців в спадщині, позбавити спадщини одного, кількох чи всіх спадкоємців за законом, не зазначаючи причин такого позбавлення, а також включити до заповіту інші розпорядження, передбачені правилами ЦК про спадкування, скасувати чи змінити складений заповіт. Відповідно до ч.1,2 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Позивач просить визнати заповіт від 23.05.2007р. недійсним, оскільки у ньому є помилки у прізвищах спадкоємців та не вказанні родинні відносини осіб, які приймають спадщину та не вірно зазначено адресу реєстрації спадкодавця. Однак суд не приймає вказане до уваги, оскільки в розумінні ЦК України це не є підставою для визнання заповіту недійсним. Як вбачається із матеріалів справи, а саме копії паспорта [PERSON] його місце реєстрації зазначено [ADDRESS] (11.12.1962р.)/а.с.28/. Відповідно до паспортних даних прізвище відповідача [PERSON] зазначено як « [PERSON] », що відповідає даним складеного заповіту. Слід вказати, що [PERSON] (на якого теж було складено заповіт) помер [INFO] /а.с.91.зв.ст./. В експертному висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз від 05.06.2020р. зазначено, що розбіжності між документальними записами прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » українською мовою виникли внаслідок відхилення від орфографічних норм при його міжмовних перетвореннях під впливом російської орфоепії. Відповідно до чинних правил нормативний запис зазначеного прізвища українською мовою - [PERSON] /а.с.39/. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заповіт був належним чином підписаний, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, відповідно до ст.1234ЦК України. Доказів, що волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало його волі суду не надано, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, слід зазначити, що заповіт є чинним, наявність чи відсутність родинних стосунків зі спадкоємцем правового значення не має та не може свідчити про недійсність заповіту. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed