Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Представник органу опіки та піклування Красилівської державної адміністрації позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогами про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнення з неї на його утримання аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини внесені до актового запису згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Мати не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина. 08 січня 2020 року відповідно до рішення Красилівського районного суду [PERSON] було відібрано у матері без позбавлення батьківських прав та надано матері термін для створення належних умов проживання та усунути недоліки, які перешкоджали належному вихованню дитини матір`ю. Однак, відповідно до акту обстеження від 27 липня 2020 року, складеного органом опіки та піклування Красилівської РДА, для малолітнього [PERSON] так і не були створені умови для проживання, відсутні будь які речі, які б вказували про зміну умов проживання у будинку та усунення вказаних недоліків. Таким чином, [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. За таких обставин, представник позивача просила позов задовольнити. 21 грудня 2020 року ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області прийнято до провадження цивільну справу за позовом органа опіки та піклування Красилівської районної державної адміністрації до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. 11 березня 2021 року ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області, у зв`язку із припинення повноважень Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області, залучено до участі у справі правонаступника позивача Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області - Щиборівську сільську раду Хмельницького району Хмельницької області. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте подав заяву в якій просив суд розглядати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає, просить врахувати при прийняття рішення те, що відносно [PERSON] вже повторно ставиться питання про відібрання другої дитини. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надала. Будучи присутньою в попередніх судових засіданнях проти позову заперечила та просила не позбавляти її батьківських прав, оскільки вважає, що стала на шлях виправлення та має намір належним чином виконувати свої материнські обов`язки. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд повинен при оцінці обставин на перше місце ставити «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . Відповідно до листа Красилівського РВ ДРАЦС № 1145/15.10.4-36 від 17 вересня 2019 року відомості про батька дитини - [PERSON] внесені до актового запису згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Судом встановлено, що відповідач безвідповідально відноситься до свого сина [PERSON] , не цікавиться його життям, розвитком та станом здоров`я, не спілкується з ним, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, що підтверджується характеристикою № 361 від 29 жовтня 2020 року Кузьминської сільської ради Хмельницької області та актами обстеження умов проживання від 16 січня 2020 року, 03 червня 2020 року, 27 липня 2020 року. Відповідно до рішення від 08 січня 2020 року Красилівського району суду Хмельницької області малолітнього [PERSON] відібрано у [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Згідно повідомлення № 346 від 29 липня 2020 року Центра соціально-психологічної реабілітації дітей «Подолянчик», [PERSON] з 11 вересня 2019 року перебував у даному центрі як дитина, позбавлена батьківського піклування. Відповідно до висновку № 338/02-15 від 31 березня 2021 служба у справах дітей Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку служби у справах дітей, затвердженого рішенням виконкому Щиборівської сільської ради № 6 від 24 вересня 2021 року зазначено, що відповідно до обстеження житлових умов, яке було проведено 17 вересня 2021 року в будинку так і не було створено належних умов для проживання, виховання та утримання малолітнього [PERSON] , підстав, за яких був дібраний без позбавлення батьківських прав, усунуто не було, зазначено, що повернення дитини в такі умови буде суперечити інтересам дитини, тому вважають за необхідне прийняти рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Відповідно до висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 17 травня 2021 року, виконаного фахівцями інклюзивно-ресурсного центру Красилівської міської ради Хмельницької області [PERSON] , [INFO] , навчається в середній групі № 1 ЗДО № 1 «Веселка» в м. Красилові. На підставі розпорядження Красилівської РДА № 282/2020-р від 30 листопада 2020 року проживає в прийомній сім`ї родини [PERSON] та [PERSON] , де дитина захищена, кохана, прийомні батьки приділяють належну увагу здоров`ю та вихованню дитини, дитина відповідає соматично та психологічно своєму віку, сформовані навички гігієни та самообслуговування, проводиться корекційна робота щодо мовлення. Згідно з первинним психологічним висновком практичного психолога ІРЦ Красилівської міської ради зазначено, що в ході проведення психологічного дослідження [PERSON] , [INFO] щодо визначення психологічних особливостей дитини на час, коли він був влаштований в прийомну сім`ю, і на даний час, коли дитина прожила певний період в прийомній сім`ї, для забезпечення принципу «Найкращих інтересів дитини» зазначено, що різниця є відчутною, оскільки до потрапляння в прийомну сім`ю, дитина не розвивалась відповідно до вікових норм, а її життя зводилось до боротьби за виживання, то після потрапляння до прийомної сім`ї, дитина досить успішно опанувала правила спілкування, загальну культуру, умови взаємодії між членами сім`ї, успішно долає прогалини в розвитку. Допитана в якості свідка [PERSON] дала показання суду про те, що на даний працює на посаді начальника служби у справах дітей Красилівської міської ради. Разом з тим, [PERSON] давно потрапила в поле зору служби, як неблагополучна мати. Неодноразово слухали на засіданнях її питання, просили привести умови життя дитини до нормальних, однак вона не дослухалась до рекомендацій. В будинку було постійно холодно, не було ніяких меблів, окремого спального місця для дитини не було, дитячі речі розкидані, було брудно і неохайно, темно, під час відвідування в дитини з їжі було тільки яблуко, яким з дитиною ділилася старенька бабця. Не було облаштовано туалету, тому в туалет дитина ходила за кутком. [PERSON] вела свій розгульний спосіб життя, часто залишала дитину на стару бабку, яка не могла забезпечити в силу віку та стану здоров`я належний догляд за дитиною. [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони, Тому було прийнято рішення про відібрання дитини в [PERSON] без позбавлення батьківських прав. З 11 вересня 2019 року [PERSON] був влаштований до Центру Соціально-психологічної реабілітації дітей «Подолянчик», а з грудня 2020 року перебуває в прийомній сім`ї, де йому забезпечено любов, увагу розвиток, оскільки дитина на момент відібрання була хвора, не була розвинена на свій вік, не вміла спілкуватись, погано говорила, не мала елементарних навичок для свого віку. За період перебування [PERSON] в « [PERSON] » та прийомних батьків, [PERSON] не змінила спосіб життя, так і не виконала вимог щодо приведення будинку в належний для проживання стан, дитиною не цікавилась, продовжувала вживати алкогольні напої, тому за весь період спарви в суді нічого не змінилось. Свідок [PERSON] дала показання суду про те, що почала працювати з [PERSON] з січня 2021 року як з неблагополучною матір`ю. Остання як вела, так і веде розгульний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, оскільки неодноразово її бачили в стані алкогольного сп`яніння, не дотримується елементарних правил гігієни, як мати не робить нічого для повернення дитини назад, умов для повернення дитини в будинку немає. Свідок [PERSON] дала показання суду про те, що 04 грудня 2020 року забрали [PERSON] до себе як прийомного сина. Окрім нього, в сім`ї є ще троє рідних дітей. До того, як взяти дитину, пройшли спеціальні курси. До них [PERSON] був в реабілітаційному центрі. Вони приїхали в центр, познайомились із [PERSON] , він був дуже маленький та худенький для свого віку, був дуже мовчазний, але ними зацікавився. Адміністрація установи повідомила, що мама дитиною не цікавиться, тому вони вирішили взяти його в сім`ю. Дитина була дуже хвороблива, не мала жодного щеплення, мала проблеми з зубами, погано розмовляла, не знав ні кольорів, ні цифр, не мав елементарних побутових навичок, боявся води, не вмів митись, тому все це вони виправляли. За період перебування в сім`ї [PERSON] підріс, набув усіх необхідних навичок, гарно розмовляє, ходить в садочок, усім цікавиться, рахує, займається з логопедом, самостійно почав називати її мамою, хоча вона не просила цього. Для дитини відкритий рахунок, на який перераховуються грошові кошти, щоб на майбутнє він мав певну матеріальну підтримку. Із іншими дітьми в сім`ї має гарні стосунки. За весь період перебування рідна мама не проявляла інтересу до дитини. За період перебування даної справи в суді, а саме з 20 листопада 2020 року до моменту вирішення справи по суті, поведінка останньої фактично не змінилась, [PERSON] не було вжито заходів, які б суттєво вплинули на прийняття рішення щодо позбавлення її батьківських прав. На підтвердження доводів позивача про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] внаслідок неналежного виконання своїх батьківських обов`язків та незмінності її поведінки, суд приймає пояснення представника позивача про те, що відповідно до рішення виконавчого комітету Щиборівської сільської ради № 1 від 10 січня 2022 року малолітнього [PERSON] , [INFO] було відібрано органом опіки та піклування у [PERSON] через невиконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина [PERSON] . При цьому суд критично оцінює заперечення відповідача проти позову та її обіцянки виправити всі недоліки, оскільки факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав не свідчить про її інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Посилання відповідача на те, що вона їздила в « [PERSON] » під час перебування [PERSON] там, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ураховуючи те, що відповідач являється особою працездатного віку, а також вік дитини, виходячи з мінімальних потреб дитини та її належного забезпечення, розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, мінімальний розмір аліментів передбачений законодавством, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на дитини. Згідно з п. 13 ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позивачем заявлені дві вимоги, при цьому судовий збір не сплачувався. Позов задоволено повністю, а тому з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1816 грн. (908+908). На підставі викладеного,

Outcome: approved