Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 21 жовтня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив 14 грудня 2021 року, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з Держави Україна в особі Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та [PERSON] на його користь за період з 21 жовтня 2018 року по 20 жовтня 2021 року 678 390,12 грн. - інфляційних збитків, 288 733,86 грн. - 3% річних, що разом становить 967 123,98 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року в іншій судовій справі № 204/4786/16-ц позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 3 225 507,48 грн., судовий збір у розмірі 5 597,44 грн., а разом 3\~231 104,92 грн. В іншій частині позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року - залишено без змін. Тобто, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року в справі № 204/4786/16-ц набрало законної сили 09 березня 2017 року. У зв`язку з добровільним невиконанням [PERSON] рішення суду, він, як позивач, для примусового виконання рішення суду отримав виконавчий лист та звернувся з заявою до державної виконавчої служби про примусове його виконання. Наразі в провадженні державного виконавця Чечелівського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Твердохліб Н.П. перебуває виконавче провадження ВП № 59542866, яке відкрито 12 липня 2019 року на підставі виконавчого листа № 204/4786/16-ц, виданого 27 березня 2017 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська. Разом з тим, рішення суду й досі не виконано навіть частково. Вважає, що за таких обставин в обох відповідачів у цій судовій справі Держави Україна в особі Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та [PERSON] перед ним виникли обов`язки з відшкодування йому шкоди у вигляді 3% річних та інфляційних втрат, які, на його думку, підлягають солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача. Вважає, що невчинення посадовими особами відділу державної виконавчої служби (державними виконавцями, в провадженні яких перебувало виконавче провадження) всіх необхідних виконавчих дій призвело до невиконання судового рішення, а тому він має право на відшкодування державою йому майнової шкоди в розмірі індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми. Протиправною бездіяльністю відділу ДВС позивачу, як стягувачу, спричинено збитки, які він просить суд відшкодувати з держави Україна. Рішення суду не виконувалось відповідачем [PERSON] , таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Період, за який необхідно здійснювати нарахування, в межах 3-х річного строку позовної давності та з урахуванням дати звернення позивача до суду з цим позовом, - з 21 жовтня 2018 року по 20 жовтня 2021 року. У листі ДВС зазначено, що сума боргу [PERSON] становить 3\~221\~639,88 грн. При цьому, він також зменшує суму цього боргу на 13\~215,00 грн., яку вважає зарахованою ним як зустрічні вимоги між ним та відповідачем [PERSON] . Тобто, сума боргу становить 3\~208\~154,00 грн. За розрахунками позивача разом сума інфляційних витрат та 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача складає: 678 390,12 грн. (інфляційні втрати) + 288 733,86 грн. (3% річних) = 967 123,98 грн. Нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому, [PERSON] вирішив звернутися до суду з даним позовом. 30 листопада 2021 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги [PERSON] не визнає з огляду на наступне. У вказаній справі спір, на думку позивача, виник у зв`язку з невиконанням рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 204/4786/16-ц. В свою чергу, правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані ЗУ «Про виконавче провадження». Оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних. Оскільки відповідно до положень статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, то спливає вона через три роки після набрання законної сили таким рішенням. А тому вимоги про стягнення передбачених статтею 625 ЦК України коштів, які заявлено пізніше, ніж через три роки після набрання законної сили рішенням суду (09.03.2017 року), є такими, що заявлені після спливу позовної давності. Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що 12.07.2019 року було відкрито виконавче провадження №59542866. У вказаному виконавчому провадженні [PERSON] в межах своїх фінансових можливостей здійснював перерахування грошових коштів в рахунок погашення заборгованості, ним сплачено кошти у розмірі 9 735,04 грн., а загальний розмір заборгованості на дату складання позовної заяви складає 3 221 869,88 грн. У зв`язку з викладеним у задоволенні позовних вимог позивача просить відмовити. 31 січня 2022 року від Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до суду надійшло клопотання (відзив на позовну заяву), в якому він просив суд позовну заяву [PERSON] в частині вимог, пред`явлених до Держави Україна в особі Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), залишити без задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 621-625 ЦК України позивач має право звертатися до суду щодо стягнення будь-яких відшкодувань (збитків, неустойки, інфляції тощо) за рахунок боржника, який порушив зобов`язання, в тому числі за невиконання судового рішення. Позивач покладає на державу в особі Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) стягнення 3% річних та інфляційні витрати, але відповідно до чинного законодавства України відсутня норма щодо такого стягнення з держави. 14 грудня 2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначено наступне. Згідно уточненого розрахунку позивача за період з 21 жовтня 2018 року по 20 жовтня 2021 року сума інфляційного збільшення становить 678\~390,12 грн., а 3% річних 288\~733,86 грн. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 204/4786/16-ц наразі не виконано, відповідачем сплачено лише 9\~735,04 грн. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення». Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Збільшені позовні вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних та інфляційних витрат обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, а тому у цій частині доводи представника відповідача [PERSON] також безпідставні. 13 січня 2022 року від Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до суду надійшов відзив на заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог. 12 липня 2019 року старшим державним виконавцем Твердохліб Н.П винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59542866 з примусового виконання виконавчого листа № 204/4786/16ц від 27.03.2017 року, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 3\~225 507,48 грн., судового збору 5 597,44 грн. Постанову направлено сторонам до відома та виконання. Державним виконавцем неодноразово перевірявся майновий стан, але всі заходи вчинені державним виконавцем виявилися безрезультатними. Згідно запитів які було направлено до реєструючих установ - майна та доходів виявлено не було. Станом на 25.11.2021 року заборгованість за виконавчим документом становить 3 221 369,88 грн., боржником сплачено кошти у загальному розмірі 9\~735,04 грн. Виконавцем витребувано документальне підтвердження про фактичне місце перебування боржника (боржник фактично проживає у м. Києві), станом на 22.12.2021 року виконавче провадження передано за належністю та перебуває на виконанні у Печерському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Чинним законодавством не передбачено можливості покладення на державу виконання судового рішення замість сторони виконавчого провадження - боржника. Оскільки правовідносини між сторонами виникли на підставі судового рішення, вони є деліктними, тому до них не застосовуються положення статті 625 ЦК України. Невиконання рішень суду не може напряму ототожнюватися з завданою позивачу майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника. Невиплачені позивачеві кошти на виконання судових рішень, ухвалених на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів. Виконанням судового рішення, у якому державна виконавча служба виступає суб`єктом примусового списання коштів, а не боржником у грошовому зобов`язанні, і є відповідальною за свої дії чи бездіяльність у межах і у спосіб, що передбачені Конституцією України. У зв`язку з викладеним у задоволенні позову в частині вимог, пред`явлених до Держави Україна в особі Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) просить відмовити в повному обсязі. 20 січня 2022 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначено наступне. Відповідач вважає, що позовні вимоги у частині стягнення 3% річних та інфляційних збитків не підлягають задоволенню, оскільки дані правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних, більш того вказані вимоги заявлені після спливу позовної давності (рішення у справі №204/4786/16-ц набрало законної сили 09.03.2017 року, тобто трирічний строк для подання даного позову сплинув - 09.03.2020 року). При цьому, якщо навіть припустити, що позивач має право на стягнення з відповідача штрафних санкцій за період з 21 жовтня 2018 року по 20 жовтня 2021 року, то розмір інфляційних збитків за вказаний період становив би 570 964,58грн, а не 678 390,12грн, як вказує у заяві позивач. Таким чином, заява позивача про збільшення позовних вимог задоволенню не підлягає. Позивач та його представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача Держави Україна в особі Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - Совєтська А.В. позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року по справі № 204/4786/16-ц було частково задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 3\~225\~507,48 грн., а також судовий збір у розмірі 5\~597,44 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 10-11). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року по справі № 204/4786/16-ц рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року було залишено без змін (а.с. 12-13). Отже, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року по справі № 204/4786/16-ц набрало законної сили 09 березня 2017 року. На підставі вищевказаного рішення суду Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 27 березня 2017 року було видано виконавчий лист. За заявою [PERSON] 12 липня 2019 року старшим державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 59542866 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 27 березня 2017 року по справі № 204/4786/16-ц, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики у розмірі 3\~225\~507,48 грн., а також судового збору у розмірі 5\~597,44 грн., що підтверджується Інформацією про виконавче провадження від 19 жовтня 2021 року (а.с. 14). З відповіді Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 39542866 від 24 листопада 2021 року вбачається, що станом на 18 листопада 2021 року виконавче провадження № 59542866 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 27 березня 2017 року по справі № 204/4786/16-ц, перебувало на виконанні у головного державного виконавця Совєтської А.В. Станом на 18 листопада 2021 року заборгованість за виконавчим документом становить 3\~221\~369,88 грн., боржником сплачено кошти у розмірі 9\~735,04 грн. (а.с. 38). Отже, на теперішній час рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року по справі № 204/4786/16-ц не виконано, заборгованість на користь позивача [PERSON] відповідачем [PERSON] в повному обсязі не сплачена. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Слід зазначити, що ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів з боржника або звернення кредитора з заявою про примусове виконання рішення суду до органів державної виконавчої служби не виключає відповідальність боржника за порушення строків розрахунку за грошовим зобов`язанням, передбачену ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Оскільки судом встановлено, що на теперішній час рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року по справі № 204/4786/16-ц відповідачем [PERSON] не виконано та заборгованість за договором позики в повному обсязі не погашена, слід дійти висновку про наявність законних підстав, для притягнення відповідача [PERSON] до передбаченої статтею 625 ЦК України відповідальності за порушення ним строків виконання грошового зобов`язання. За таких обставин, твердження сторони відповідача [PERSON] про те, що правові підстави для стягнення згідно статті 625 ЦК України з [PERSON] інфляційних втрат та 3% річних відсутні, суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки вони є помилковими та такими, що обумовлені помилковим тлумаченням ним норм чинного законодавства України. Отже, наявні законні підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних та інфляційних втрат. При цьому, правові підстави для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат з Держави Україна в особі Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відступні з огляду на наступне. Правовідносини, що виникли між сторонами у вказаній справі, пов`язані з примусовим виконанням рішення суду, за яким боржником є [PERSON] , а Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) є лише органом, який здійснює виконавчі дії з примусового виконання рішення суду, та боржником за виконавчим документом не є. Три відсотки річних та інфляційні втрати за своєю правовою природою є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та лише з боржника можливо стягнути відповідні суми на підставі статті 625 ЦК України. У зв`язку з наведеним, відсутні передбачені законом підстави для притягнення органу державної виконавчої служби до відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України. Судом встановлено, що після звернення позивача до суду з даним позовом, а саме 10 грудня 2021 року, державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Совєтською А.В. у виконавчому провадженні № 59542866 було винесено постанову про передачу виконавчого провадження, якою виконавчий лист, виданий 27 березня 2017 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 204/4786/16-ц, передано до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 116). Суд зазначає, що передбачені законом підстави для солідарного стягнення на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат з [PERSON] та Держави Україна в особі Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) також відсутні, оскільки стягнення грошових коштів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України можливе виключно з [PERSON] , як боржника за виконавчий документом та особи, яка не виконала в повному обсязі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року по справі № 204/4786/16-ц. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог [PERSON] , пред`явлених до Держави Україна в особі Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Визначаючи суму 3 % річних та інфляційних втрат, які мають бути стягнуті з [PERSON] на користь [PERSON] суд виходить з наступного. Як вже було зазначено вище, згідно відповіді Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 39542866 від 24 листопада 2021 року заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за виконавчим документом становить 3\~221\~369,88 грн. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач у своїй заяві про збільшення позовних вимог та в судовому засіданні зазначив, що для визначення заявленого до стягнення розміру інфляційних втрат та 3% річних ним зменшено зазначену у відповіді відділу державної виконавчої служби № 39542866 від 24 листопада 2021 року загальну суму заборгованості [PERSON] за договором позики у розмірі 3\~221\~369,88 грн. ще на 13\~215,00 грн., тобто на суму, яку він вважає зарахованою ним як зустрічні вимоги між ним та відповідачем [PERSON] , а тому вважає, що заборгованість [PERSON] за договором позики становить 3\~208\~154,88 грн., та розрахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних вважає за необхідне здійснювати з суми 3\~208\~154,00 грн., округливши копійки. Отже, оскільки суд розглядає справи виключно в межах заявленим позивачем позовних вимог, при здійсненні розрахунку інфляційних втрат та 3% річних суд виходить з розміру заборгованості [PERSON] перед [PERSON] у сумі 3\~208\~154,00 грн. Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Позивач просить стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період з 21 жовтня 2018 року по 20 жовтня 2021 року, тобто за останні три роки, що передували зверненню до суду з даним позовом (позивач звернувся до суду з даним позовом 21 жовтня 2021 року), тобто в межах строку трирічного строку позовної давності. При цьому, твердження сторони відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] звернувся до суду з даним позовом після спливу позовної давності, є безпідставними, помилковими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України. Слід зазначити, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен день з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Розрахунок\~3\~%\~річних виконується\~за формулою: С (сума заборгованості) х 3% х Д (кількість днів прострочення) / 365. Таким чином, 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 21.10.2018 року по 20.10.2021 року складають 288 733,86 грн. (3\~208\~154,00 грн. х 3% х 1095 днів прострочення / 365 = 288 733,86 грн.). Що стосується індексу інфляції, то згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Розрахунок індексу інфляції повідомляється Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де ІІ1\~ індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2\~ індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3\~ індекс інфляції за третій місяць прострочення; <...> ІІZ\~ індекс інфляції за останній місяць прострочення. Загальний індекс інфляції за період з 21.10.2018 року по 20.10.2021 року (тобто в межах заявлених позовних вимог) складає 121,145809%. Таким чином, сума індексу інфляції від простроченої суми заборгованості за період з 21.10.2018 року по 20.10.2021 року становить (3\~208\~154,00 грн. х 121,145809% / 100%) 3\~208\~154,00 грн. = 678\~390,12 грн. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути за період з 21.10.2018 року по 20.10.2021 року 3 % річних у розмірі 288\~733,86 грн. та інфляційні втрати у розмірі 678\~390,12 грн., що разом становить 967\~123,98 грн., а отже позовні вимоги, пред`явлені до [PERSON] підлягають задоволенню. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги, пред`явлені до [PERSON] задоволені на загальну суму 967\~123,98 грн., то з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9\~671,24 грн. На підставі ст.ст. 15, 16, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial