Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , жителька [ADDRESS] , звернулася в суд з позовом до Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 77 м. Городенка Івано-Франківської області), в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що матір позивача - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була головою колгоспного двору у приватній власності якого був житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що Випискою з інвентаризаційних матеріалів, в якій зазначене свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 13.07.1988, виданого Городенківською районною радою на підставі рішення цієї ж ради за № 134 датоване від 13.08.1988 року. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіт не встигла скласти. Згідно довідки виданої Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради за № 10-319 від 16.09.2021 відомо, що станом на 15.04.1991 в будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали такі особи: [PERSON] , [INFO] , голова колгоспного двору; [PERSON] , [PERSON] , внук (син сестри позивача). Згідно довідки виданої Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради за № 10-318 від 16.09.2021 відомо, що станом на день смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] були зареєстровані та проживали в житловому будинку, що вищевказаний такі особи: [PERSON] , [INFO] , голова колгоспного двору; [PERSON] , [INFO] - дочка. Згідно довідки виданої Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради за № 10-335 від 28.09.2021 відомо, що станом на сьогоднішній день за місцем проживання зареєстрованих осіб немає. На час смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] чинним був ЦК УРСР 1963 року. Позивач звернулася до державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини проте, згідно із змісту постанови винесеної державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо права власності на вищезазначений житловий будинок. Учасники справи в судове засідання 10.02.2022 не з`явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила провести судове засідання у її відсутності та задовільнити позов у повному обсязі. В поданій заяві вказала, що її сестра [PERSON] , [INFO] після смерті мами [PERSON] , яка померла [INFO] до органів нотаріату в Городенківському районі не зверталася з заявою щодо успадкування майна після її смерті. Син сестри позивача - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Після смерті мами, сестри та племінника, немає в живих жодного із спадкоємців. Просить врахувати те, що вона - [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті своєї мами, сестри та племінника, інших спадкоємців немає. Відповідач Городенківська міська рада до суду подала заяву, в якій просить розглядати справу без участі їх представника за наявними в матеріалах справи документами. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті). Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Копією Виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 9894 від 15.09.2021 стверджується, що згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок, будівлі та споруди по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 зареєстровано в реєстровій книзі під реєстровим №2 за [PERSON] (голова колгоспного двору) згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 21.07.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13.07.1988 р. Судом встановлено, що оригінал свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 21.07.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13.07.1988 р., втрачено. Житловий будинок, що належав [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , дійсно знаходиться у [ADDRESS] ; назва вулиці та нумерація будинку не мінялася, що стверджується довідкою №10-317, виданою 16.09.2021 Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 277388025 від 30.09.2021 слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно по господарської книги № 7 Олієво-Королівського старостинського округу (номер об`єкта по господарського обліку 02 0471-1) за житловим будинком, що в [ADDRESS] рахується земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,18 га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,46 га та для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,20 га, що доводиться довідкою №10-337, виданою 29.09.2021 Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок споруджено у 1938 році. Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО "Придністров`я" на підставі договору № 540 від 27.09.2021, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] станом на 28.09.2021 становить - 48100 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Отже, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору. Згідно виписок із по господарських книг Олієво-Королівської сільської ради за 1983 - 1985 р.р., 1986-1990 р.р., 1991-1995 р.р., за адресою - [ADDRESS] , суспільна група господарства - колгоспна, проживали: [PERSON] , [INFO] , голова сім`ї; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , внук. Станом на 15.04.1991 у житловому будинку, що у [ADDRESS] за місцем проживання були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , голова сім`ї; [PERSON] , [INFO] , дочка; [PERSON] , [INFO] , внук, що стверджується довідкою № 10-319 від 16.09.2021, виданою Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради. Судом встановлено, що колишнім членам колгоспного двору[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належало по 1/3 частині житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після [INFO] спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Голова колгоспного двору (член колгоспного двору) [PERSON] померла [INFO] у віці 83 років в с.Олієво-Корнів Городенківського району Івано-Франківської області, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.08.1997. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На час смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею за місцем проживання по [ADDRESS] , була зареєстрована і проживала [PERSON] , [INFO] , дочка, що стверджується довідкою № 10-318 від 16.09.2021, виданою Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради. Те, що позивач [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] стверджується копіями: свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 30.06.1978 та свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 20.10.1979. Із копії спадкової справи № 468/2005, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що за заявою спадкоємця першої черги за законом [PERSON] (позивач) заведена спадкова справа після смерті [PERSON] . [PERSON] державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. 20.07.2005 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстроване в реєстрі за № 1792, на право на земельну частку (пай), розміром 71,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлій [PERSON] на підставі сертифікату про земельну частку (пай). До складу спадщини [PERSON] входила також 1/3 частина житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1170/02-31 від 28.09.2021 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] на житловий будинок [ADDRESS] . Причиною відмови є те, що відсутній документ на право власності на житловий будинок, що належав [PERSON] . В житловому будинку в [ADDRESS] зареєстрованих за місцем проживання осіб немає, що стверджується довідкою № 10-335 від 28.09.2021, виданою Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. З матеріалів справи вбачається, що спадковий житловий будинок по [ADDRESS] належав до колгоспного двору, головою якого була [PERSON] ; станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Кожному із них належала частка в спадковому житловому будинку. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. Копією спадкової справи № 468/2005, наданою суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою стверджується, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла спадкоємець першої черги за законом [PERSON] (позивач). Однак, позивач [PERSON] , через відсутність (втрату) оригіналу правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Член колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] в с.Олієво-Королівка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 від 15.01.1997, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.01.1997 року. Член колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] в м.Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4 від 08.01.2013, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.01.2013 року. Внаслідок їх смерті відкрилася спадщина. Повідомленнями Городенківської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 1379/01-16, № 01-16 від 06 листопада 2021 року та Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 67177917 від 06.11.2021, № 67177828 від 06.11.2021, стверджується, що спадкові справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведені. Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З наведеного слідує, що даний позов підлягає до часткового задоволення, а саме за позивачем слід визнати право власності на 1/3 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , успадковану після смерті матері [PERSON] . В іншій частині позову слід відмовити у зв`язку з тим, що позивачем [PERSON] не надано та не долучено до матеріалів справи належних доказів, які б підтверджували її звернення до нотаріальної контори (нотаріуса) для видачі свідоцтва про право на спадщину чи відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , яким належало по 1/3 частині житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: partial