Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, сторони у справі мають спільну дитину. Відповідач не турбується про сина, не займається його вихованням, не зустрічається з ним, не утримує його. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.08.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального провадження. 14.12.2021 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи органу опіки та піклування Виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши позивача, неповнолітнього, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Відповідно до довідки № 533 від 19.07.2021 року, [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . З відомостей навчального закладу «Херсонський фаховий спортивний коледж» від 16.07.2021 року, під час навчання [PERSON] протягом 2018-2021 років, його батько не приймав участі у навчально-виховному процесі дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] має станом на 01.07.2021 року борг по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] у сумі 34012,39 грн. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 10.12.2021 року - в інтересах дитини доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов`язків. В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що батько не піклується про нього. Останній раз бачив його на своєму дні народження у першому класі, в теперішній час навчається у 10 класі. Згоден на позбавлення батька батьківських прав відносно нього. У відповідності до ст.12 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок про те, що відповідач маючи об`єктивну можливість виконувати свої батьківські обов`язки у відношенні неповнолітньої дитини, ухиляється від їхнього виконання, самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків. У відповідності зі ст. 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадку, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин по справі, зокрема ставлення батьків до дитини. Пунктом 16 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачає, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку з чим вважає за необхідне, як крайню міру, позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його дитини, оскільки байдужість відповідача до дитини свідчить про винну поведінку відповідача та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Доказів, що спростовують вказане відповідачем суду не надано. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved