Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

13 жовтня 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Свій позов обґрунтовував тим, що між ним і [PERSON] був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів громадського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві від 28 березня 2001 року за актовим записом № 348. Позивач зазначив, що сімейні стосунки з відповідачем фактично розірвані.Вони мають різні погляди на життя, що суперечить подальшому сумісному проживанню, проживати однією сім`єю не здається для позивача можливим, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити нашим інтересам.Від сумісного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . У добровільному порядку відповідач розірвати шлюб не має бажання, тому є необхідність звернутися із цим позовом до суду.Надання строку для примирення не потрібно. Після розірвання шлюбу дитина буде продовжувати проживати разом зі своєю матір`ю. 19 листопада 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду по суті на17 січня 2022 року. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 28 березня 2001 року укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 348. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони остаточно припинили сімейні відносини, не ведуть спільного господарства. Позивач наполягав на розірванні шлюбу, продовжувати подальше спільне життя не бажає. Відповідач подала заяву про визнання позову. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач цьому не заперечувала, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим.

Outcome: approved