Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, припинення права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,67 га з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровий номер 7324582000:01:001:0189, що розташована в с. Великий Кучурів Чернівецького району Чернівецької області. Право власності посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку, який видано 01.11.2004 року на підставі розпорядження Сторожинецької РДА №178 від 16.04.2003 року. Позивачка вказаною земельною ділянкою користувалася до березня 2021 року, тобто до часу коли відповідач [PERSON] повідомив, що він дану земельну ділянку отримав у спадщину після смерті його бабусі [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №263698029 від 30.06.2021 року право власності на земельну ділянку площею 0,67 га з кадастровим номером 7324582000:01:001:0189 зареєстровано на даний час за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №1020, виданого 05.10.2020 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотарального округу Коржан В.Д. \~ \~ \~ \~Позивач просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину № 1020, посвідчене 05.10.2020 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Коржан Вірою Данилівною, видане на спадкове майно [PERSON] , померлої [INFO] , на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,67 га з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», та припинити право власності [PERSON] на цю земельну ділянку і стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Відповідач та її представник [PERSON] подали до суду відзив в якому зазначили, що позовні вимоги безпідставні та не підлягають задоволенню оскільки відповідач отримав спадщину та оформив її у нотаріальній конторі та йому не було відомо що дана земельна ділянка належить іншій особі, так як приватним нотаріусом не було перевірено та не було встановлено належного спадкодавця і видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, тому відповідач та його представник просили суд відмовити позивачу [PERSON] у задоволенні позову. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Глинська І.П. та відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову в частині визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, припинення права власності на нерухоме майно визнали, а в частині стягнення судових витрат просили відмовити оскільки вини відповідача в отриманні ним спадщини та у оформленні за ним права власності на майно позивача не має так як помилку при оформленні спадщини допустив нотаріус. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького районного нотаріального округу Коржан Віра Данилівна, до суду не з`явилася але письмовою заявою просила розгляд справи проводити без її участі, направивши, на запит суду, копію спадкової справи до майна померлої [PERSON] .. Розглянувши позовні вимоги позивача заслухавши доводи сторін та їх представників щодо предмету цього позову, суд при ухваленні судового рішення по справі зважає на вимоги ч. 4 ст. 206 ЦПК України, за правилами яких, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на те, що визнання відповідачем позову мало місце після початку розгляду справи по суті, суд дослідив всі наявні докази по справі, а тому суд здійснює аналіз доказів на предмет правомірності визнання відповідачем позову в частині правомірності ос пореного свідоцтва про право на спадщину, яке видане на ім`я [PERSON] та законності набуття ним права власності на земельну ділянку позивача. В ході розгляду справи суд встановив фактичні обставини справи і відповідні правовідносини, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі розпорядження Сторожинецької РДА №178 від 16.04.2003 року було затверджено технічну документацію по передачі земельної частки (паю) із земель колективної власності агрофірми «Великокучурівська» та передано у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,67 га, право на яку їй належало на підставі сертифікату серії ЧВ № 0140170. Право власності на вказану земельну ділянку на позивача [PERSON] посвідчено державним актом серії ЧВ № 083651, який видано 01.11.2004 року. Кадастровий номер земельної ділянки 7324582000:01:001:0189. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , [INFO] за заповітом від 23.04.2014 року, яка померла [INFO] про що складено відповідний актовий запис № 39 виконавчим комітетом Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). В склад спадкового майна входила земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,7114 га., кадастровий номер 7324582000:01:002:0385, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 361453, виданий 16.03.2009 року. Нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Коржан В.Д., на вказану земельну ділянку 23.09.2020 року було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку. В подальшому третя особа нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Коржан В.Д., діючи за заявою [PERSON] від 09.09.2020 року про прийняття спадщини, здійснюючи перевірку наявності у спадкодавця майна, здійснила 09.09.2020 року запит до відділу у Сторожинецькому району Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про наявність державного акту на право власності на земельну ділянку площею 1,05 га., належну на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ЧВ № 140176 виданого Сторожинецькою РДА 10.10.1997 року. На вказаний запит, начальник зазначеного відділу 22.09.2020 року повідомив про виданий [PERSON] , Державний акт серії ЧВ № 083651 на земельну ділянку площею 0,67 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої: 7324582000:01:001:0189. Вказана відповідь, на думку суду, була не відповідною запиту, в частині площі земельної ділянки та особи її власника, а в результаті земельна ділянка належна позивачу [PERSON] , по факту стала власністю односельчанки позивача та її повної однофамілиці - [PERSON] , яка померла [INFO] , а відповідно спадковим майном на яке претендував її спадкоємець за заповітом [PERSON] та його власністю на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.10.2020 року. В подальшому право власності [PERSON] на земельну ділянку позивача, кадастровий номер 7324582000:01:001:0189, зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.10.2020 року. \~ \~ \~ \~Статтями 316, 321 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності , або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6)примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. \~ \~ \~ \~Із статті 378 ЦК України вбачається, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Статтею 140 Земельного кодексу України, підставами для припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Із аналізу вказаних норм закону, очевидним є те, що таких підстав для припинення права власності на земельну ділянку, які мали місце в даному розглядуваному випадку, законодавство не містить, що свідчить про те, що земельна ділянка вибула із права володіння користування та розпорядження позивача [PERSON] незаконно, поза її волею. Таким чином суд констатує факт незаконного переходу від позивача [PERSON] до померлої односельчанки та повної однофамілиці позивача, а надалі і до відповідача [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,67 га, кадастровий номер якої: 7324582000:01:001:0189, право власності на яку за позивачем [PERSON] посвідчено державним актом серії ЧВ № 083651 від 01.11.2004 року. Вирішуючи питання щодо відсутності вини [PERSON] в нанесенні збитків позивачу [PERSON] , пов`язаних із незаконною, поза волею позивача втратою нею права володіння та користування своєю власною земельною ділянкою, суд знаходить, що із володіння позивача дійсно вибуло майно у вигляді земельної ділянки і незаконно перейшло у власність відповідача [PERSON] , і вказане беззаконня суд бере до уваги при необхідності відновлення порушених прав власника земельної ділянки. Всі ж інші питання суд не уповноважений вирішувати, оскільки таких питань ні позивач ні відповідач перед судом не ставили, а суд, згідно положень ст. 13 ЦПК України, розглядає справи виключно в межах заявлених позовних вимог \~ \~ \~ \~Виходячи з цього позовні вимоги позивача в частині визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та припинення права власності на нерухоме майно є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання позову щодо стягнення на користь позивача судових витрат у справі, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з правил розподілу судових витрат між сторонами, визначених в ст.ст. 141, 142 ЦПК України, згідно яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи до яких належать також витрати на професійну правову допомогу, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У разі визнання позову відповідачем, до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином судові витрати у справі у вигляді судового збору в сумі 908 гривень, які позивач сплатила при подачі позову, стягуються із відповідача [PERSON] в повному обсязі, оскільки визнання позову мало місце після початку розгляду справи по суті, а до такого початку відповідач взагалі не визнавав позов, що підтверджується також і наявним відзивом на позов, посилаючись на наявність вини нотаріуса. Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно ст. 137 ЦПК України, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Доведення неправомірності позовних вимог в цій частині, зводиться до того, що відповідач не повинен нести ці витрати так як вина за подачу позову лежить на нотаріусі, який неправомірно видав відповідачу свідоцтво про право на спадщину в якому вказав що спадкодавець [PERSON] була власником спірної земельної ділянки. Однак, як вже було вказано в цьому рішенні, таке перекладення вини зі сторони відповідача є не доведеним в суді так як нотаріус видавав документи про право на спадщину на земельну ділянку саме на відповідача [PERSON] , а не на іншу особу і на час розгляду справи в суді [PERSON] являється власником спірної земельної ділянки, що свідчить про те, що [PERSON] є належним відповідачем по справі, а відповідно має нести всі доведені судові витрати. Крім цього відповідачем не доведено не співмірності витрат, а відповідно судом не може бути зменшено розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Позивач довів в суді розмір витрат на правову допомогу та його співмірність із складністю справи, обсягом наданих адвокатських послуг та значенням справи для позивача, а тому витрати позивача на професійну правову допомогу в сумі 12 тисяч гривень підлягає стягненню із відповідача. \~ \~ \~ \~Задоволенню підлягає також і вимога щодо стягнення на користь позивача вартість проведеного звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки в сумі 1200 гривень. \~ \~ \~ \~В ході судового розгляду цивільної справи, суд 22 липня 2021 року постановляв ухвалу про забезпечення позову та наклав арешт на земельну ділянку площею 0,67 га., з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровий номер 7324582000:01:001:0189, що розташована в с. Великий Кучурів Чернівецької області шляхом заборони розпорядження (відчуження) нею (провадження № 2-з/723/3429/21). \~ \~ \~ \~В зв`язку із необхідністю вирішення, під час ухвалення рішення суду, питання передбаченого п.8 ч.1 ст.264 ЦПК України, щодо того чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову та

Outcome: approved