Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що відповідно до кредитного договору № CL-88049 від 28 грудня 2017 року, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 86560,00 гривень зі строком кредитування до 27 грудня 2022 року, на поточні потреби та погашення кредитної заборгованості зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте [PERSON] в порушення умов договору свої зобов`язання не виконала, в зв`язку з чим станом на 22 вересня 2021 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 87765,69 гривень. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором № CL-88049 від 28 грудня 2017 у розмірі 87765,69 грн.; судовий збір у розмірі 2270,00 грн.; витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 13% від ціни позову та фіксовану суму у розмірі 1400,00 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2021 року відкрито провадження по даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до справи не подавалися. Інші заяви по суті справи та клопотання від сторін суду не надходили. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Зазначив також, що позов він підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не подала. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № CL-88049 від 28 грудня 2017, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , відповідач отримала кредит у розмірі 86560,00, зі строком кредитування 60 місяців, терміном до 27 грудня 2022 року (а.с. 16-18). Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, видавши [PERSON] кредит в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника (а.с.7-8). [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала, станом на 22 вересня 2021 року розмір її заборгованості становить 87765,69 грн., яка складається з: - 61772,69 грн. - строковий борг за тілом кредиту; - 25993,00 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту. 29 вересня 2021 року банком на адресу відповідача [PERSON] була направлена досудова вимога, у якій роз`яснено про стан її заборгованості та була висунута вимога сплатити на рахунок АТ «Кредобанк» заборгованість в розмірі 85452,35 грн. протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку (а.с. 19). Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідач [PERSON] вчасно не сплачувала позивачу АТ «Кредобанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. За таких обставин вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем до позовної заяви додано копію витягу з договору про надання правової допомоги від 01 вересня 2021 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 000550 та копію довіреності представника (а.с. 33-37). Разом з тим, жодних доказів оплати витрат на правничу допомогу та доказів обсягу наданих послуг позивачем надано не було. Крім того, з п. 4.6.2 договору про надання правової допомоги від 01 вересня 2021 року вбачається, що сторони узгодили додатки до цього Договору, зокрема: Додаток №5 Акт про виконані роботи, проте таких доказів суду не надано. За таких обставин вимога щодо стягнення витрат на правничу допомоги у розмірі 13% від ціни позову та фіксованої суми у розмірі 1400,00 грн. не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 2270 грн.

Outcome: approved