Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

12 жовтня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила ухвалити рішення, на підставі якого витребувати у відповідача на її користь належні їй грошові кошти в розмірі 52 500 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 01.06.2021 року позивач на території Російської Федерації в м. Воронеж оформила договір купівлі-продажу, належної їй на праві власності квартири. Грошові кошти у валюті Російської Федерації, які отримала позивач від реалізації квартири, були переведені на валютний рахунок позивача, який був відкритий в Центрально-Чорноземному банку ПАТ «Збербанк». 18.08.2021 позивач перерахувала частину належних їй коштів, які перебували на її особистому рахунку в Центрально-Чорноземному банку ПАТ «Збербанк» на рахунок своєї родички [PERSON] . Переказ здійснювався в розмірі 150 000 руб., що згідно даних архіву валютних курсів станом на 18.08.2021 становить 52 500 грн. Зазначену фінансову операцію позивач проводила через офіційний платіжний додаток ПАТ «Збербанк». Однак, під час введення номеру рахунку отримувача позивач помилилася і не вірно ввела останні чотири цифри рахунку отримувача: замість «3835» позивачем було введено «3538». Таким чином, 20:44 18.08.2021 грошові кошти з рахунку позивача було переведено на рахунок, який помилково вказала позивач. Виявивши той факт, що грошові кошти переведено на невідомий позивачеві рахунок, остання зателефонувала на гарячу лінію банку та отримала підтвердження того, що гроші дійсно перераховано на рахунок невідомої особи, а не на рахунок [PERSON] . 25.08.2021 позивач звернулась до Харківського районного управління поліції №3 ГУНПУ в Харківській області із відповідною заявою. Органами поліції було встановлено, що в ході проведення перевірки заяви позивача працівниками поліції було встановлено власника рахунку, на якій позивач помилково перевела належній їй грошові кошти, а саме власником цього рахунку є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] . Працівниками поліції було здійснено виїзд за місце проживання [PERSON] , та під час бесіди з донькою [PERSON] було встановлено, що дійсно на картковий рахунок її матері надійшли грошові кошти в сумі 52 500 грн., походження цих грошових коштів не відоме, гроші перебувають на картковому рахунку № [NUMBER] , який належить відповідачу. [PERSON] готова повернути належні позивачу кошти, але на картковий рахунок, на який поступили кошти, накладено арешт, у зв`язку з чим відповідач не може повернути їх позивачу. Отже, відповідач не заперечує того, що грошові кошти їй не належать і вона готова їх повернути, але з об`єктивним причин не може це зробити. Викладені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Призначено судове засідання. Представник позивача - адвокат Прібиткова О.В., яка діє на підставі ордеру, в судовому засіданні заявлений позов підтримала в повному обсязі, просила витребувати у [PERSON] , шляхом зобов`язання повернути на користь [PERSON] , грошові кошти в розмірі 52 500, 00 грн. При цьому представник позивача дала пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала представник позивача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так в судовому засіданні було встановлено, що на підставі договору дарування від 24.10.2018 [PERSON] на праві власності належала квартира, що розташована у [ADDRESS] . ( а.с. 8-9) 01.06.2021 [PERSON] продала належну їй на праві власності квартиру, яка розташована у [ADDRESS] за 2 920 000 руб. ( а.с. 11) Кошти від продажу квартири були перерахуванні на рахунок [PERSON] в Центрально-Чорноземному банку ПАТ «Збербанк». ( а.с. 13) Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, 18.08.2021 [PERSON] вирішила перерахувати частину належних їй коштів, які перебували на її особистому рахунку в Центрально-Чорноземному банку ПАТ «Збербанк», на рахунок своєї родички [PERSON] . Переказ здійснювався в розмірі 150 000 руб., що згідно даних архіву валютних курсів станом на 18.08.2021 становить 52 500 грн. Зазначену фінансову операцію позивач проводила через офіційний платіжний додаток ПАТ «Збербанк». Однак, під час введення номеру рахунку отримувача позивач помилилася і не вірно ввела останні чотири цифри рахунку отримувача: замість «3835» позивачем було введено «3538». Таким чином, о 20:44, 18.08.2021 грошові кошти з рахунку позивача було переведено на рахунок, який помилково вказала позивач. Дані ствердження представника позивача об`єктивно підтверджуються скріншотами з мобільного додатку Центрально-Чорноземному банку ПАТ «Збербанк», з яких вбачається, що 18 серпня 2021 о 20:44:19 переведена сума 150 000 руб., відправник [PERSON] , отримувач [PERSON] , картка оримувача [NUMBER] , банк отримувача Приватбанк. ( а.с. 14-17) Згідно довідки курсу конвертації за платіжними картками КБ «Приватбанк» на 18.08.2021 курс російського рубля до гривні складає 0,3500. ( а.с. 12) Представник позивача пояснила, що у зв`язку з виниклою ситуацією позивач звернулася до органів поліції. Довідкою про результати розгляду звернення гр. [PERSON] ЖЄО №14072 від 25.08.2021 винесеного О\\у СКП ВП №1 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області встановлено, що [PERSON] помилково перерахувала грошові кошти у розмірі 150 000 руб. на картку № [NUMBER] . В ході проведеної перевірки було встановлено, що вищезазначена картка належить [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Під час виїзду за вказаною адресою було опитано гр. [PERSON] , яка повідомила, що дійсно на картку її матері надійшли грошові кошти, звідки вони були їй не відомо, вказані грошові кошти знаходяться на картці № [NUMBER] і вони готові їх повернути, однак вказана картка була заблокована банком у зв`язку з чим у них не має можливості це зробити. Заявнику рекомендовано звернутися з цивільним позовом до суду. ( а.с. 18) Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У відповідності із принципом диспозитивності, визначеним ст. 13 ЦПК України, підстави та предмет позову визначає виключно позивач. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 роз`яснено, що витребувати своє майно із чужого незаконного володіння має право лише власник, і лише якщо доведе факт незаконного вибуття майна з його володіння. Згідно з ч.ч.1 та 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 статті 76 ЦПК України зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підсумовуючи вказане можна вказати, що [PERSON] в судовому засіданні було доведено факт незаконного вибуття з її власності її майна, а саме грошових коштів у сумі 52 500 грн. шляхом помилкового перерахунку на особистий рахунок [PERSON] . Отже, суд приходить до висновку, що її вимоги про витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] , шляхом зобов`язання повернути на користь [PERSON] грошові кошти підлягають задоволенню. Враховуючи те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, то на підставі вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved