Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 16.09.2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем, [PERSON] зареєструвала шлюб 19.07.2012 року у Космацькій сільській раді Косівського району Івано-Франківської області. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказала, що шлюб з відповідачем виявився невдалим, він не бере участі у веденні домашнього господарства та в утриманні сім`ї, також не бере участі у вихованні та забезпеченні їхніх малолітніх дітей, зловживає спиртними напоями, безпричинно вчиняв конфлікти, сварки, скандали на побутовому рівні. Стверджує, що шлюбні відносини припинено, з липня 2021 року сторони не ведуть спільного господарства, а позивач з дітьми переїхала в батьківський будинок. Утриманням дітей позивач займається самостійно. Позивач зазначає, що відповідач, [PERSON] , офіційно не працевлаштований, однак має тимчасові заробітки, розмір яких щомісячно складає 6000-7000 гривень, тому може сплачувати аліменти. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просила розірвати шлюб з відповідачем. Крім того просить стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 1255 гривень на кожну дитину щомісячно, до досягнення ними повноліття, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про те, що позовні вимоги підтримує, та просить проводити розгляд справи без її участі (а.с. 26). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується відстеженням поштового відправлення (а.с. 28, 32, 37). Процесуальні дії у справі. Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 17.09.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою від 18.10.2021 року матеріали позовної заяви [PERSON] передано за підсудністю на розгляд до Косівського районного суду Івано-Франківської області. Ухвалою від 29.11.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до судового розгляду на 23.12.2021 року. Ухвалою суду від 23.12.2021 року розгляд справи відкладено на 18.01.2022 року, у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою суду від 18.01.2022 року розгляд справи відкладено на 21.02.2022 року, у зв`язку з клопотанням відповідача. Про судове засідання на 21.02.2022 року відповідач був належним чином повідомлений, що підтверджується відстеженням поштового відправлення (а.с. 37). Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19 липня 2012 року (а.с.9), сторони [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 19.07.2012 року у Космацькій сільській раді Косівського району Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис №16. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.07.2012 року та копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.10.2014 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 2-3). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Перемишлянської міської ради №422 від 10.09.2021 року [PERSON] та її діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дійсно на протязі місяця часу проживають без реєстрації в с. Ладанці Львівського району Львівської області в будинку, який належить її батькові [PERSON] по [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно з довідкою №01-19/122 від 15.09.2021 року, діти [PERSON] : [PERSON] , 2012 р. н., (учениця 4 класу), та [PERSON] , 2014 р. н., (учень 1 класу), дійсно навчаються у Ладанецькій філії І-ІІ ст. Перемишлянського ОЗЗСО І-ІІІ ст. ім. О. Ковча (а.с. 6). Зміст спірних\~правовідносин. Спірні правовідносини\~між сторонами\~виникли у\~зв`язку з\~наміром позивача\~припинити шлюбні\~відносини з\~відповідачем,\~а також\~у зв`язкуз неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі Закон № 2402-III) та Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік». Щодо розірвання шлюбу: Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Щодо стягнення аліментів: Так, утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років становить: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак на даний час не підтримують стосунків. Позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, про, що однозначно і категорично ствердила у тексті позовної заяви. Беручи до уваги взаємостосунки, що склалися між подружжям, небажання позивача надалі підтримувати сімейні взаємовідносини, а також те, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Судом також встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі і в результаті спільного проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.2-3). Відповідач, як батько дітей, зобов`язаний їх утримувати, однак, на даний час, добровільно цей обов`язок не виконує. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання своїх дітей покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані їх утримувати до досягнення ними повноліття. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей. Враховуючи, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, відсутність добровільного вирішення сторонами питання участі батька в утриманні дітей, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживають діти. Суд звертає увагу про наявність фактичних даних, які свідчать про відсутність у відповідача стабільних доходів, рівність прав та обов`язків батьків щодо утримання дітей. Слід зазначити, що позивач у позовній заяві просила стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 1255 гривень на кожну дитину щомісячно, до досягнення ними повноліття, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Однак, суд зазначає, що згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років з 1 січня становить 2618 гривень. За час шлюбу в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Тобто, обом дітям від 6 років до 18 років. Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 1309 гривень (50% від 2618 гривень), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дітей такого рівня життя, який був би достатнім для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1255 (одна тисяча двісті п`ятдесят п`ять) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітня; [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1255 (одна тисяча двісті п`ятдесят п`ять) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітня. Визначений судом розмір аліментів, що становить половину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на переконання суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду з 08 жовтня 2021 року. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову (908 грн). Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи,\~що позивач\~при зверненні\~до суду\~сплатила 908,00\~гривень судового\~збору при\~пред`явленні\~позову,\~

Outcome: approved