Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право користування житловим приміщенням в будинку за адресою: [ADDRESS] . Свій позов позивач мотивує тим, що позивачу на праві приватної власності житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами під [ADDRESS] . Так позивачу стало відомо, що за вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за даною адресою колишнім власником будинку, але він не проживає за даною адресою, ніколи не з`являвся, про [PERSON] позивачу нічого не відомо, його особистих речей у будинку немає. При цьому, на ім`я [PERSON] надходять запрошення щодо участі у виборчих процесах та інші листи. Відповідач не проживає у вищевказаному житловому будинку з 2018 року. Відповідач до теперішнього часу не вчинив будь-яких дій щодо зняття з реєстраційного обліку за колишнім місцем свого проживання за адресою позивача, а тому позивач вважає, що має всі права на звернення до суду із заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце судового засідання, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Приймаючи до уваги заяву позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2018 року за №128163631 [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 45,9 кв.м., житлова площа 25,9 кв.м. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2018 року за №128163631 [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 45,9 кв.м., житлова площа 25,9 кв.м. Згідно акту про не проживання від 16.02.2021 року, складеного комісією у складі депутата Маяківської сільської ради Тарасевич С.М.. який мешкає в [ADDRESS] та громадян: [PERSON] , [INFO] , яка мешкає в [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , який мешкає в [ADDRESS] складений акт по факту обстеження будинку [ADDRESS] , щодо проживання у вказаному будинку [PERSON] . В результаті обстеження будинку, зі слів [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] , [INFO] , постійно з 2018 року і по теперішній час за адресою: [ADDRESS] не проживає. Спільне господарство з власником вказаного будинку, [PERSON] не веде, не приймає будь-якої участі в догляді за будинком та не сплачує комунальні послуги. Під час обстеження будинку особистих речей [PERSON] в зазначеному будинку не виявлено. Відповідно до довідки Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області від 23.02.2021 року за вих. №351 встановлено, що відповідно запису погосподарської книги №5/0390 зареєстровано житловий будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] .. [PERSON] , [INFO] , з 2018 року і по теперішній час, зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням є однією із форм захисту власником своїх прав. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 року №6-57цс11). Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а ч.1 ст. 391 вказаного Кодексу передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові №6-92цс15 від 27.05.2015 року, передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядженням своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Пунктом 34 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України роз`яснено, що усунення перешкод у здійсненні права власності та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116,156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином згідно п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до позовних вимог позивачів та наданих письмових доказів, суд вважає доведеним, що відповідач не проживає більше трьох років в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, який належить позивачу на праві власності. Доказів на підтвердження поважності причин не проживання в житловому будинку за місцем реєстрації відповідачем суду не подано. З урахуванням викладеного, досліджених по справі доказів, встановлених обставин справи, суд вважає, що позивачем доведено наявність передбачених законом підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 908 грн.

Outcome: approved