Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

27.09.2021 позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача, в якому просить позбавити його батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться станом її здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Ухвалою судді від 13.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.11.2021. 04.11.2021 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 19.11.2021 підготовче засідання відкладене на 09.12.2021 у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 09.12.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 11.01.2022. 11.01.2022 розгляд справи відкладений на 07.02.2022 у зв`язку з необхідністю отримання висновку Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради. 07.02.2022 розгляд справи відкладений на 22.02.2022 у зв`язку з неотриманням висновку Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради. У судове засідання, призначене на 22.02.2022, сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщались у встановленому законом порядку. Позивач подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, зазначивши про підтримку свого позову, дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подав, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи подала заяву про розгляд справи без її участі. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2003, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.09.2011 було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Позивач стверджує, що відповідач вихованням та матеріальним утриманням доньки не займається, не цікавиться станом здоров`я дитини, її фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказані обставини підтверджуються наступники доказами: - інформацією з Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 24 вих. № 01-22/118 від 12.08.2021 про те, що [PERSON] за час навчання дитини на батьківські збори не приходив і навчанням дитини у школі не цікавився (а.с. 8); - довідкою Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 вих. № 206 від 11.08.2021 про те, що [PERSON] дійсно мешкає окремо, не бере участі у вихованні малолітньої дитини, а саме: не цікавиться навчальною діяльністю Поліни, її поведінкою у школі, не відвідує шкільні заходи (а.с. 9); - довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів № 39776463 від 16.08.2021 з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про те, що станом на 12.08.2021 заборгованість зі сплати аліментів, за період з 31.05.2013 по 31.07.2021, згідно матеріалів виконавчого провадження становить 44 550,00 грн (а.с. 10). Отже, вихованням та утриманням дитини займається лише позивач, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, виконком Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, своїм висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17 лютого 2022 року № 73, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. В силу статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки судом встановлено факт ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню [PERSON] , суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно дитини. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved