Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивачі в заяві зазначили, що є подружжям та мають у власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житлі зареєстровані відповідачі - родичі позивачів, але з травня 2013 року не проживають за вказаною адресою. На даний час відповідач проживає за іншою адресою, але з реєстрації за вказаною адресою не знятий. Посилаючись на те, що відповідачі з 2013 року без поважних причин не проживають в будинку, що належить позивачам, останні просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання по розгляду справи по суті позивачі не з`явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені вчасно та належним чином (рекомендованими листами зі зворотними повідомленнями), про причини неявки до суду не повідомили, будь-яких заяв не подавали. При цьому, за загальним правилом, визначеним ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Крім того, відповідно до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з вказаним, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності позивачів на підставі наданих доказів. Від відповідачів до суду не надходили відзиви на позов, до суду повернулось поштове відправлення з відміткою про його отримання позивачем, що у комплексі з наявним у справі актом депутата про встановлення факту непроживання від 20.12.2021 року дає підстави для висновку про те, що відповідачі за зареєстрованим у встановленому порядку місцем їх проживання відсутні, тому вони відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважаються повідомленими. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідачі не з`явилися в судове засідання та не подали відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору купівлі-продажу від 11.12.2006 року; копію витягу з Державного реєстру право чинів від 11.12.2006 року; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.12.2006 року; довідку виконавчого комітету Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 29.10.2021 року №4-894; довідку виконавчого комітету Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 29.10.2021 року №4-895; акт про встановлення факту непроживання від 20.12.2021 року; копії свідоцтв про народження; копію свідоцтв про одруження) суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в даному будинку, але з травня 2013 року у вказаному житлі не проживають. При цьому з реєстрації за даною адресою відповідачі не знялися. Вказані обставини обмежують право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись своєю нерухомістю. Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідачами житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачами договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі), та такі факти позивачем заперечуються, і відсутні будь-які дані про досягнення між сторонами домовленостей по всім істотним умовам договору найму житла (предмет, строк, плата). Згідно з ч. 1 ст. 311 та ст. 391 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України. Згідно з вимогами ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі зареєстровані в будинку [ADDRESS] та з моменту їх реєстрації у вказаному житлі вони набули право користування ним. Але з травня 2013 року відповідачі не реалізовують своє право користування вказаним житлом і на даний час фактично проживають за іншою адресою, та будь-яких правочинів стосовно володіння та користування будинком позивача відповідачі не укладали, тому реєстрація відповідачів у житлі позивача неправомірно обмежує його правомочності з користування та розпорядження належним йому майном. У зв`язку з наведеним, відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок задоволення позову з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved