Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

14 грудня 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач зазначає, що виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. від 19.10.2021 року за №8397 стягнуто з позивача на користь відповідача, заборгованість в розмірі 19 000 грн. Позивач вважає даний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки подані товариством приватному нотаріусу документи для вчинення виконавчого напису не підтверджують безспірності заборгованості, оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору нотаріусу не було надано. Просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. 15.12.2021 року по справі вжито заходи забезпечення позову. 20.12.2021 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. 24.01.2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, проти заявлених вимог заперечує, вважає їх необґрунтованими, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а також заявив клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. 01.02.2022 року справу призначено до слухання по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, представник подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, з підстав, зазначених у ньому, просить задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, у поданному відзиві проти заявлених вимог заперечив, просив розглянути справу у його відсутності. Треті особи в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. від 19.10.2021 року за №8397 стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ріальто», заборгованість в розмірі 19 000 грн. Згідно ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Позивач вказує, що дана заборгованість не є безспірною, більше того, оригінал кредитного договору нотаріусу не було надано. В постанові Верховного Суду (справа № 310/9293/15ц від 23.01.2018 року) зазначається, що: «При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповіднодо умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. У зв`язку з цим, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 року № 92. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Пункт 1 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів, а оскільки такого між позивачем та відповідачем не укладено, відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису. Отже, суд приходить до висновку, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. порушено вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а тому у зв`язку з недотримання ним при вчиненні виконавчого напису викладених вище вимог чинного законодавства, з урахуванням висновку Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 761/32388/13-ц, наявні підстави для задоволення позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами. [PERSON] поніс витрати на правничу допомогу у справі, а відповідач, хоч і подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, але жодним чином не довів їх неспівмірність із обставинами, зазначеними у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Отже, із ТОВ «ФК «Ріальто» на користь [PERSON] , окрім витрат по сплаті судового збору, підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн., оскільки дані витрати підтверджені відповідними доказами.

Outcome: approved