Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

20.10.2021 року [PERSON] звернулася до суду зі вказаним позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею, як за спадкоємцем за законом, право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок [ADDRESS] та всі господарські будівлі та споруди біля будинку - ганок № [NUMBER] , сарай «Б», сарай «В», вбиральню «Г», огорожу №1, хвіртку [ADDRESS] , що належали померлій [INFO] її матері [PERSON] , посилаючись на неможливість отримання в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлювального документа на будинок та реєстрації права власності за померлою . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в м. Житомир під час перебування у лікарні померла її мати [PERSON] , яка постійно проживала і була зареєстрована в смт. Довбиш Баранівського району Житомирської області. У зв`язку із смертю матері відкрилася спадщина на належне їй майно, а зокрема на житловий будинок [ADDRESS] . Вона прийняли спадщину у встановленому законом порядку. Її батько та чоловік спадкодавця [PERSON] помер ще раніше, а саме [INFO] . Після звернення у вересні 2021 року до державного нотаріуса позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів і відсутністю реєстрації права власності. Ухвалою Баранівського районного суду від 29.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі, надано відповідачеві строк для подання відзиву, роз`яснено учасникам справи права та наслідки невчинення ними відповідних процесуальних дій, витребувано від нотаріуса матеріали спадкової справи, справу призначено до підготовчого засідання, в яке викликано учасників справи (а.с. 17 - 18 ). Позивач в судове засідання не з`явилася, в прохальній частині позову просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Відповідач - Довбиська селищна рада в судове засідання свого представника не направила, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника, позовні вимоги визнає, за умови їх підтвердження належними доказами (а.с.22 ). Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3. 4 ст. 200, ст.ст. 206, 207 ЦПК України, суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач позов визнав. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи те, що відповідач позов визнає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] в м. Житомир Корольовського району Житомирської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.03.2021 року (а.с. 8), будучи матір`ю позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.09.1996 року ( а.с.6). Після смерті матері позивачки, відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] ( а.с. 7). Згідно заяви [PERSON] від 18.05.2021 року, державним нотаріусом Паламарчук О.М. заведена спадкова справа, згідно з витягом зі Спадкового реєстру № 64752179 від 18.05.2021 року (а.с. 9 ). Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] отримала відмову від 28.09.2021 року № 839/02-14 у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 12), за змістом якої, нотаріус відмовила видати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно . Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва позивачкою не оскаржувалася. Отже, у [PERSON] відсутні умови для оформлення прав на нерухоме майно в нотаріальній конторі. Відповідно до даних копії рішення виконкому Довбишської селищної ради від 25.04.1994 року № 53 [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0,15 га в [ADDRESS] під забудову індивідуального житлового будинку (а.с. 5). Згідно з технічним паспортом, виготовленим Новоград - Волинським МБТІ станом на 01.01.2021 року , житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] загальною площею 104,2 м2, побудований у 1991 році. До будинку відносяться господарські будівлі - ганок, сарай, сарай, убиральня, огорожа, хвіртка (а.с. 10 - 11 ). Згідно висновку про вартість нерухомого майна ФОП [PERSON] від 07.10.2021 року право власності на будинок по [ADDRESS] не зареєстроване, вартість будинку становить 76118,00 грн. (а.с. 13). Згідно копії спадкової справи № 200/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка заведена 18.05.2021 року, спадщину після померлої [PERSON] прийняла її дочка [PERSON] , про що останній 07.09.2021 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 25-37). З досліджених судом письмових доказів вбачається, що спадкове майно належало померлій на праві власності, однак за життя вона не отримала правовстановлювальний документ та не зареєструвала право власності. Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За приписами ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст.1296 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини. Виходячи зі змісту п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК УРСР, 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, при чому норми глави 10 "Особиста власність" цього Кодексу не пов`язували наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved