Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

26.11.2021 [PERSON] звернулась до суду з позовом до Єзупільського ліцею Єзупільської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування наказів про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за період відсторонення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працює у Єзупільському ліцеї Єзупільської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області на посаді вчителя початкових класів. 04.11.2021 директор ліцею [PERSON] виніс наказ за №71-к/тр від 04.11.2021, яким її та підсобного робітника кухні [PERSON] повідомлено про відсторонення від роботи з 08.11.2021. Вона ознайомилась із даним наказом, однак вважає його незаконним, оскільки ним порушено норми Конституції України. В подальшому 08.11.2021 директором ліцею Трушик М.М. було винесено наказ за №72-к/тр від 08.11.2021 про її відсторонення від роботи з 08.11.2021 без збереження заробітної плати до часу усунення причин, що його зумовили. Вважає, що таким чином порушені її конституційні права, оскільки вона відмовилась від щеплення, яке знаходиться на стадії клінічних випробувань та не є обов`язковим. Зазначає, що на її думку, відсутність щеплення не є порушенням трудової дисципліни і не може бути підставою відсторонення від роботи, а тим більше позбавлення заробітної плати. Крім того, вказала, що відповідно до Конституції України ніхто не зобов`язаний виконувати явно злочинні накази чи розпорядження. Вважає незаконним також і запровадження на території України карантину, оскільки надзвичайний стан в Україні не введено. Відтак, зазначає, що п.41-6 Постанови КМУ за №1236 від 09.12.2020 не підлягає правозастосуванню. Додатково зазначила, що таким чином порушено принцип рівності прав та вбачається дискримінація. З огляду на вищевикладене, просила скасувати незаконні накази та виплатити середній заробіток за час відсторонення. Ухвалою судді від 01.12.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі. Ухвалою суду від 20.12.2021 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено Єзупільську селищну раду. Ухвалою суду від 10.02.2022 в задоволенні заяви представника третьої особи, яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~на стороні\~відповідача Єзупільської селищної ради про зупинення провадження відмовлено. Відповідач скористався правом на подання відзиву, який надійшов на адресу суду 14.12.2021. В поданому відзиві представник відповідача проти задоволення позову заперечив, так як вважає прийняті накази законними. Зокрема посилається на положення ст. 46 КЗпП України якою передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в інших випадках, передбачених законодавством. Зазначив, що Міністерством охорони здоров`я України наказом від 04.10.2021 №2153 затверджено\~Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.\~Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають і працівники загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності та ін. Крім того, звернув увагу, що правомірність дій відповідача підтверджено і актом управління Держпраці в Івано-Франківській області від 09.12.2021 за №ІФ 2671/0305/АВ. Одночасно зазначив, що постанова КМУ за №1236 від 09.12.2020 є чинною, а відтак підлягає до застосування на всій території України. Вважає, що твердження позивача про оголошення простою у Єзупільському ліцеї є необґрунтованим, оскільки жодні накази з приводу цього не приймались. Вважає, що на час відсторонення [PERSON] від роботи відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України правомірно не нараховується заробітна плата. Відтак просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа, яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~на стороні відповідача Єзупільська селищна рада правом на подання пояснень не скористалась. В судовому засіданні позивач та її представник просили позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Вказали, що після вручення позивачу наказу за №71-к/тр від 04.11.2021 та повідомлення, що наказ про її відсторонення було видано у зв`язку з відсутністю у роботодавця інформації щодо наявності у неї профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої корона вірусом Sars-CoV-2 та наявності абсолютних протипоказань до проведення таких щеплень про що слід надати медичний висновок, вона написала заяву від 05.11.2021. В даній заяві зазначила про те, що це її особисте право щодо здійснення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, крім того такі дані є конфіденційною інформацією, та в таких діях роботодавця вбачається дискримінація. Зазначили, що на думку позивача, у неї є протипоказання щодо щеплення, однак відповідного медичного висновку роботодавцю нею надано не було, так як лікар не видав їй такої довідки. Одночасно, профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби Covid-19 не робила, а відтак відповідний сертифікат у неї відсутній. Звернули увагу суду, що позивач безперешкодно потрапляла на робоче місце до 08.11.2021, однак 08.11.2021 після її виходу на роботу до класу прийшов директор Єзупільського ліцею Трушик М.М. із вимогою покинути робоче місце. Зазначили, що наказ за №72-к/тр від 08.11.2021 про відсторонення від роботи з 08.11.2021 позивач не підписувала, однак його копію їй було надано. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві. Додатково зазначив, що при винесенні оскаржуваних наказів керувався чинними нормативно правовими актами. Зазначив, що в Єзупільському ліцеї з приводу необхідності проведення вакцинації проти гострої респіраторної хвороби Covid-19 проводились неодноразові наради. Крім того, повідомленням від 04.11.2021 особисто позивача було повідомлено про обов`язковість вищевказаного щеплення або довідки про абсолютні протипоказання. Одночасно 04.11.2021 було винесено наказ про відсторонення [PERSON] від роботи з 08.11.2021. Зазначив, що в подальшому, оскільки позивачем не було пройдено щеплення та не надано довідки про наявність протипоказань щодо вакцинації було винесено ще один наказ від 08.11.2021, яким [PERSON] відсторонено від роботи. Звернув увагу суду, що законність його дій підтверджена і актом перевірки органів Держпраці, яка була проведена за заявою позивачки. Відтак, просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи, яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~на стороні відповідача Єзупільської селищної ради проти задоволення позову заперечив. Вказав, що відповідач при винесенні оскаржуваних наказів діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством, тобто відповідно до ст.19 Конституції України. Зазначив, що постанова КМУ за №1236 від 09.12.2020 є чинною, а відтак підлягає до застосування на всій території України, а висновок Конституційного суду України, на який посилається позивач у позовній заяві стосується тільки указів Президента України та наказів центральних органів виконавчої влади. Вислухавши позивача та представників сторін, третьої особи, яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~на стороні відповідача Єзупільської селищної ради, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Судом встановлено, що [PERSON] працює у Єзупільському ліцеї Єзупільської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області на посаді вчителя початкових класів (а.с.13-14). Повідомленням від 04.11.2021 позивача було повідомлено про обов`язковість профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби Covid-19 або надання довідки про абсолютні протипоказання (а.с.21). Наказом Єзупільського ліцею Єзупільської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області за №71-к/тр від 04.11.2021, позивача та підсобного робітника кухні [PERSON] відсторонено від роботи з 08.11.2021 (а.с.10-11). Заявою від 05.11.2021 [PERSON] повідомила відповідача про те, що здійснення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби Covid-19 це її особисте право. Крім того такі дані є конфіденційною інформацією і в таких діях роботодавця вбачається дискримінація (а.с.20). Наказом Єзупільського ліцею Єзупільської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області за №72-к/тр від 08.11.2021, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 за №1236, відповідно до ст. 46 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу», Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153, [PERSON] , вчителя початкових класів, відсторонено від роботи з 08.11.2021 без збереження заробітної плати до часу усунення причин, що його зумовили (а.с.12). У зв`язку з відмовою від підписання наказу про відсторонення 08.11.2021 було складено відповідний акт (а.с.49). Крім того, 11.11.2021 [PERSON] до управління Держпраці в Івано-Франківській області було подано скаргу з приводу порушення її прав діями відповідача щодо відсторонення (а.с.22). На підставі вищевказаної скарги управлінням Держпраці в Івано-Франківській області проведено позаплановий захід державного нагляду щодо дотримання вимог законодавства у сфері праці. Як вбачається з копії акту від 09.12.2021 за №ІФ 2671/0305/АВ, складеного за наслідками проведення вищевказаного заходу, порушень вимог законодавства України про працю в частині відсторонення працівника від роботи не встановлено (а.с.50-54). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Кодексом законів про працю України, Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153. Так, у пунктах а, б ст.10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Статтею 46 Кодексу законів про працю України встановлено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництва та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарне стягнення, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Статтею 12\~Закону України\~«Про захист\~населення від\~інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153 затверджено\~Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.\~Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової перед вищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності та ін. Цим наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 року за № 1161/19899 (у редакції\~наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 року № 2070). Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ № 2153 відповідає\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього\~наказу Міністерством юстиції України. Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його\~Конституції\~та законодавству України,\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого\~постановою КМУ від 28.12.1992 № 731). Тож у разі виникнення недовіри до вказаного\~наказу Міністерства охорони здоров`я України та питань щодо його законності, не має бути сумнівів, зважаючи на те, що необхідну процедуру введення його в дію він пройшов. Відтак, з системного аналізу вищенаведених норм судом встановлено, що обов`язковій вакцинації проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, з працівників із наведеного вище в наказі МОЗ № 2153 переліку, не підлягають лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень. Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтермінування через COVID-19 в анамнезі. Якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин. В судовому засіданні позивач зазначила, що щеплення проти гострої респіраторної хвороби Covid-19 не здійснювала, відповідного сертифікату роботодавцю не надала. Крім того вказала, що нею не було надано і відповідний висновок лікаря про тимчасове чи постійне протипоказання до вакцинації. Одночасно, відповідно до п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України №1236, який набрав чинності з 08.11.2021, саме керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим\~наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до\~статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої\~статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»\~та частини третьої\~статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої\~статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої\~статті 1 Закону України «Про оплату праці»\~та частини третьої\~статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Відносно тверджень позивача про незаконність вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України та як наслідок неможливість застосування її положень до спірних правовідносин, то суд зазначає, що дана постанова на момент винесення оскаржуваних наказів та розгляду справи судом, є чинною, а відтак підлягає до застосування на всій території України. Щодо покликань позивачки про те, що сертифікат вакцинації порушує її право на таємницю про стан здоров`я, лікування, то відповідно до ст.40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» під лікарською таємницею слід розуміти інформацію, яка стала відома медичним працівникам й іншим особам у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків про хворобу, медичне обстеження, огляд і результати, інтимну й сімейну сторони життя громадянина. Згідно з\~ст.286 Цивільного кодексу України\~під лікарською таємницею слід розуміти таємницю про стан здоров`я особи; факт звернення за медичною допомогою; діагноз; інші відомості, одержані при медичному обстеженні особи. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Сертифікат вакцинації не несе лікарської або медичної таємниці, а є документом, що підтверджує певний факт, а саме: факт вакцинації. Відтак, твердження позивача в цій частині є необґрунтованими та безпідставними. Окрім того, розглядаючи дану справу, суд зазначає, що у рішенні Європейського суду від 08.04.2021 в справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» (заява № 47621/13) зазначено, що обов`язковість щеплень є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантовано ст. 8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Разом з цим, щоб визначити, чи призвело таке втручання до порушення ст. 8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд повинен обґрунтувати доцільність і виправданість таких дій відповідно до абзацу 2 цієї статті, тобто встановити: чи є втручання виправданим «відповідно до закону», чи має воно на меті законні цілі, чи були вони «виправданими в демократичному суспільстві». Досліджуючи питання наявності закону Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у вищевказаному рішенні, яке суд вважає необхідним застосувати і при даних правовідносинах, наголошує наступне (п. 266): Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії (див., наприклад, Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки [GC], №№ 28859/11 і 28473/12, § 167, 15 листопада 2016 р., з додатковим посиланням). ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень. В Україні таким законом є\~Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Розглядаючи питання, чи є мета, задля якої був встановлений обов`язок робити щеплення, законною, ЄСПЛ навів наступні аргументи (п. 272): Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8. А у відповідь на питання необхідності в демократичному суспільстві обов`язкової вакцинації суд наводить такі доводи: 285. … Хоча система обов`язкових вакцинацій - не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу. В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом. Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань. З цих підстав суд визнав, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини. Стосовно наслідків, які чітко передбачені в основному законодавстві, недотримання загальних правових обов`язків, спрямованих на охорону, зокрема здоров`я людей, то суд зауважує, що вони по суті захисні, а не каральні за своїм характером. З приводу порушення прав на працю, про що зазначає позивачка, ЄСПЛ зазначив наступне: 306. Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я. Слід звернути увагу й на висновок, викладених ЄСПЛ у рішеннях у справі «Соломахін проти України» (Solomakhin vs Ukraine) та\~Vavrichka & others vs Czech Republic.\~Зокрема, суд вказав на те, що порушення фізичної недоторканності заявника може бути виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання. Медичне втручання не зашкодило заявнику до такої міри, що порушить баланс інтересів між особистою недоторканістю заявника та суспільним інтересам охорони здоров`я населення. Отже, ЄСПЛ не встановлено порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у цих справах. Крім того у постанові Верховного суду від 10.03.2021 р. у справі № 331/5291/19 зазначено, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим. Держава, встановивши відсторонення педагогічних працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й самих дітей. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що право позивача на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач відмовилася від обов`язкового щеплення. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві. Таким чином суд вважає, що відповідач, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог\~статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв наказ за №72-к/тр від 08.11.2021 яким [PERSON] , вчителя початкових класів, відсторонено від роботи з 08.11.2021 без збереження заробітної плати до часу усунення причин, що його зумовили. В той же час, що стосується правомірності винесення наказу №71-к/тр від 04.11.2021р. в частині, що стосується [PERSON] , то суд зазначає наступне. Так, як вбачається зі змісту оскарженого наказу останній прийнято 04.11.2021 однак ним відсторонено від роботи [PERSON] з 08.11.2021 як працівника, що повинен обов`язково пройти профілактичне щеплення проти COVID-19, та яка відмовляється або ухиляється від проведення таких щеплень, крім випадку наявності абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення про що надано відповідний медичний висновок. Однак, суд аналізуючи часові рамки прийняття даного наказу та відсторонення особи від роботи зазначає, що винесення такого наказу 04.11.2021 було передчасним. Так, з системного аналізу положень Кодексу законів про працю України, Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153 та постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 20.12.2020 (в редакції, станом на 08.11.2021) встановлено, що працівники, визначені Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, можуть бути відсторонені від роботи виключно у разі не проходження обов`язкової вакцинації чи не надання медичного висновку про наявність протипоказань з 08.11.2021. Суд зазначає, що положення п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України №1236, яким передбачено обов`язок керівників підприємств, установ та організацій відсторонювати від роботи відповідних працівників набрав чинності з 08.11.2021. Відтак, оскільки до 08.11.2021 року чинним на той момент законодавством не було встановлено вимог щодо відсторонення від роботи осіб, які відмовляються або ухиляються від обов`язкової вакцинації, крім тих які надали відповідний медичний висновок, прийняття наказу про відсторонення особи від роботи до 08.11.2021, тобто до того часу коли працівник об`єктивно не позбавлений можливості пройти вакцинацію про що надати відповідні документи чи надати медичний висновок про наявність протипоказань, є безпідставним. Відтак, позовна вимога про визнання протиправним\~та скасування\~наказу Єзупільського\~ліцею за №71-к/тр від 04.11.2021р. в частині, що стосується [PERSON] є підставною та підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь період відсторонення, то суд зазначає, що оскільки суд дійшов висновку про правомірність наказу за №72-к/тр від 08.11.2021 яким [PERSON] , вчителя початкових класів, відсторонено від роботи з 08.11.2021 без збереження заробітної плати до часу усунення причин, що його зумовили, то дана вимога до задоволення не підлягає. Таким чином позов слід задовольнити частково. При визначенні розміру судових витрат, що підлягають стягненню, суд приймає до уваги приписи ч.1\~ст. 141 ЦПК України та оскільки ухвалою судді від 01.12.2021 року було задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, то з [PERSON] у дохід державного бюджету слід стягнути судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп. На підставі ст. 46 Кодексу законів про працю України, ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153,

Outcome: partial