Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулось в Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 28.08.2020 року між ТзОВ «Слон кредит» та [PERSON] було укладено договір № 346964 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 31250,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит в строк до 28.08.2023 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених умовами договору про надання споживчого кредиту. 30.06.2021 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30-06/2021, відповідно до якого ТОВ «Слон кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі за договором №346964 про надання споживчого кредиту від 28.08.2020 року, що укладений між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] . За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, однак, станом на сьогоднішній день заборгованість за кредитним договором не погашається, проценти за користування кредитними коштами позичальником не сплачуються, в результаті чого утворилась прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 20.10.2021 р., відповідно до розрахунку заборгованості, становить 48415,35 гривень. Дані обставини стали підставою звернення з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором № 346964 від 28.08.2020 року в сумі 48415,35 грн., понесених витрат на сплату судового збору в сумі 2270,00 грн. та понесених витрат на правову допомогу в сумі 20000,00 гривень. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року дану цивільну справу передано Чернівецькому районному суду Вінницької області у зв`язку з непідсудністю справи Могилів-Подільському міськрайонному суду Вінницької області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючою суддею у даній справі визначено Кушнір Б.Б. Ухвалою суду від 11.12.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даною позовною заявою, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, зокрема, відповідача додатково повідомлено шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, призначено справу до розгляду на 25 січня 2022 року. Відповідач в судове засідання 25.01.2022 не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, надіслана позовна заява, копія ухвали суду та судова повістка на зареєстроване місце проживання відповідача повернулась засобами поштового зв`язку із поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Ухвалою суду від 25.01.2022 року у зв`язку з неявкою відповідача, розгляд даної цивільної справи відкладено та повторно повідомлено відповідача про час і місце розгляду справи судовою повісткою та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Позовна заява містить клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутності, щодо прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання 25.01.2022 та 08.02.2022 не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, надіслана судова повістка на зареєстроване місце проживання відповідача повернулась засобами поштового зв`язку із поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України, відповідач також двічі викликався розміщенням на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про виклик до судового засідання. Ухвалою суду від 08.02.2022 вирішено розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором провести заочно. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З матеріалів справи судом встановлено наступне: 28.08.2020 року між ТзОВ «Слон кредит» (товариство по договору) та [PERSON] (споживач по договору, відповідач у справі) укладено договір № 346964 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого товариство надало позивачу грошові кошти в розмірі 31250,00 грн., а споживач зобов`язався повернути використану суму в строк до 28.08.2023 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених умовами договору кредиту (а.с.7-15). Пунктом 1.5. договору передбачено, що відсоткова ставка за договором є фіксованою, а розмір відсоткової ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення та складає за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних); за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 85% річних. Пуктом 2.1 договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 25000грн. на користь споживача, у розмірі 6250грн. на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 договору, яким в свою чергу, передбачено, що сплата процентів за перший день користування кредитом, здійснюється споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом, споживач доручає товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню споживачу. Також до вказаного договору сторонами підписано паспорт споживчого кредиту та графік платежів до договору, якими визначено детальні терміни повернення кредиту (а.с.13-15). Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, а саме шляхом перерахування на рахунок [PERSON] 25000грн., що підтверджується платіжним дорученням №3151 від 28.08.2020 року (а.с.18). 30.06.2021 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 30-06/2021, відповідно до якого ТОВ «Слон кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі за договором № 346964 про надання споживчого кредиту від 28.08.2020 року, що укладений між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] (а.с.22-37). При цьому, матеріали позовної заяви містять належні докази виконання сторонами договору факторингу його умов, зокрема, в частині переходу права грошової вимоги - копія платіжного доручення №263230010 від 30.06.2021 року про сплату ціни прав вимоги на виконання грошових зобов`язань згідно договору факторингу № 30-06/2021 (а.с.37). Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 40403,65грн., з яких 30026,16грн. заборгованість за тілом кредиту, 10377,49грн. заборгованість за відсотками (а.с.22), а ТОВ «Слон кредит» втратило право такої грошової вимоги. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України , порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Розмір заборгованості відповідачем не спростовано. Як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов кредитного договору № 346964 від 28.08.2020 року, відповідач свої зобов`язання виконує не належним чином, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за ним станом на 20.10.2021 виникла заборгованість перед ТОВ «Вердикт Капітал» в розмірі 48415,35грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 30026,16грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 10377,49грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно договору кредиту - 8011,70гривень. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 346964 від 28.08.2020 року в сумі 48415,35 гривень. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України суд, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 2270 гривень 00 копійок сплаченого судового збору. При цьому суд бере до уваги платіжне доручення №0295080002 від 26 жовтня 2021 року про сплату судового збору. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд доходить висновку, що вказана вимога не підлягає задоволенню зважаючи на таке. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачів витрати на професійну правову допомогу у розмірі 20000 грн., на підтвердження понесення яких надав копію договору про надання правової допомоги від 05.03.2021 р., укладеного між ТзОВ «Вердикт Капітал» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС»(а.с.52-55), плейс-лист АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с.56), платіжне доручення №0261660000 від 18.06.2021 р. (а.с.57), заявку про надання юридичної допомоги від 04.06.2021 (а.с.68), витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 16.06.2021 (а.с.69). Водночас, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Враховуючи те, що надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу, зокрема: платіжне доручення на суму 200 000 грн. від 18.06.2021 р., заявка від 04.06.2021 р., витяг з акту про надання юридичної допомоги від 16.06.2021р., не підтверджують факт понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки договір факторингу №30-06/2021 р. укладено 30.06.2021 р., і зобов`язальні відносини з боржником [PERSON] та позивачем виникли лише 30.06.2021 р., відтак, такі витрати позивач у зв`язку із зверненням до суду з позовною заявою до [PERSON] понести не міг, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки, позивачем не підтверджено понесених витрат на правничу допомогу належними доказами, тому такі стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: approved