Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

представник позивачки - адвокат Сологуб С.А. звернувся з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі - ТОВ «Фінпром Маркет») і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 25 вересня 2020 року за реєстровим № 17299 з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» стягнено заборгованість в сумі 14223,22 гривень. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Нотаріус вчинив виконавчий напис по стягненню грошей та не перевірив безспірність стягнутої суми. Не зазначено, на підставі яких документів здійснено виконавчий напис. Зазначені підстави свідчать про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами. Отже, між сторонами наявний спір, який може бути вирішений лише у судовому порядку. Відсутність цих документів свідчить про те, що стягувачем не було у повному об`ємі надано документи, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса від 25 вересня 2020 року таким, що не підлягає виконанню. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Сологуб С.А. в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час, та місце розгляду справи. До суду надійшла заява за підписом директора ТОВ «Фінпром Маркет» Р.І. Яворського про визнання позовних вимог [PERSON] . Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович в судове засідання не з`явився. Відповідно до наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30 червня 2021 року №1075/6 нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. була зупинена з 01 липня 2021 року. Представник третьої особи Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 25 вересня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис за реєстровим №17299, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором № 000/083610/13-00938-вкл-к від 02 серпня 2013 року за період з 11 червня 2018 року по 25 вересня 2020 року у сумі 14223,22 грн. 21 липня 2021 року державним виконавцем Бахмутського міськрайонного відділу ДВС Східного МУ Міністерства юстиції (м. Харків) Ткаченко Д.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66142201 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. № 17299 від 25 вересня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості в розмірі 14223,22 грн. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Що стосується посилань представника позивачки - адвоката Сологуба С.А. на незастосування нотаріусом строків позовної давності при вчиненні виконавчого напису, суд зазначає таке. За змістом ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність статтею 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Можливість поновлення нотаріусом строку на пред`явлення стягувачем грошової вимоги до боржника не передбачено ані Законом України «Про нотаріат», ані Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Із аналізу наданих доказів встановлено, що виконавчий напис нотаріуса, що оспорюється, вчинений 25 вересня 2020 року щодо кредитного договору, який був вчинений в простій письмовій формі 02 серпня 2013 року між АТ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] зі строком кредитування три роки (до 03 серпня 2016 року). Зазначені обставини свідчать про те, що право вимоги за цим кредитом виникло у кредиторів після 03 серпня 2016 року. Таким чином нотаріусом грубо порушені вимоги ст.88 Закону «Про нотаріат» та не додержано обов`язкових умов вчинення нотаріального напису. А саме вчинено нотаріальний напис після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги за договором, щодо кредитного договору який не є нотаріально посвідченим, при тому що ця обставина є обов`язковою. Також ті обставини, що свідчать про неодноразову зміну сторони стягувача, оспорювання відповідачем заборгованості та повідомлення його про зміну кредитора та існуючу заборгованість свідчать про існування спору між сторонами щодо боргових зобов`язань, що виключає наявність умови про безспірність договору. Недодержання нотаріусом вищезазначених умов при вчиненні виконавчого напису є підставою для визнання зазначеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку. Висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах: від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс 18); від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706 цс 19); аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 22 червня 2021 року у справі № 363/568/18 (провадження № 61-49018 св 18), від 22 червня 2021 року у справі № 359/8181/18 (провадження № 61-22164 св 19) від 09.09.2020 року у справі №336/7754/18 (провадження № 61-8781 св 20). Отже, виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн та 454,00 грн за подання заяви про забезпечення позову, у загальній сумі 1362,00 грн. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову, відповідно з відповідача підлягають стягненню судові витрати. Проте статтею 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідачем визнаний позов до початку розгляду справи по суті, а тому є підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору в розмірі 681,00 грн, сплаченого при поданні позову та заяви про забезпечення позову. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню залишок судового збору в сумі 681,00 грн.

Outcome: approved