Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

[PERSON] (далі- позивачка, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом, у якому прохає позбавити [PERSON] (далі- відповідач, [PERSON] ) батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що вона з відповідачем від шлюбу має малолітню доньку [PERSON] , 2013 року народження. У лютому-березні 2014 року стосунки між нею та відповідачем фактично були припинені. 15.10.2015 Київським районним судом м.Харкова між нею та відповідачем розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з нею. Відповідач з донькою не спілкується, бачив доньку останній раз у лютому 2014 року, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не цікавиться її розвитком та не приймає участі у вихованні дитини. За останні сім років відповідач жодного разу не виявив бажання зустрітися з донькою,у зв`язку з чим [PERSON] став для доньки чужою людиною. Вказані факти, на думку позивачки, можуть розцінюватися, як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність важливого ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Враховуючи вищевикладене, позивачка була вимушена звернутися до суду із позовом. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 20.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 08.12.2021 підготовче провадження у цивільній справі закрито. Призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивачки - адвокат Сафронов Д.А. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує, прохає їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час, день та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомо. Правом на подачу заяв, клопотань та відзиву не скористався. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. 31.12.2021 на адресу суду надійшли письмові пояснення у справі, зі змісту яких вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримує позовні вимоги [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я доньки, що відповідно до частини 2 статті 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Просить розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування. Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на те, що неявка в судове засідання учасників справи, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно частини 2 статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25.07.2013 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкова реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що роблено актовий запис № 867 (а.с. 15) Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] ( а.с. 18). Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15.10.2015 по справі № 640/15315/15-ц розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 25.07.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкова реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 867. Після розірвання шлюбу залишено прізвище [PERSON]. ( а.с. 16-17). Як було встановлено судом, оскільки не спростовано сторона малолітня донька після розірвання шлюбу проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я доньки, матеріально не забезпечує. Зазначені факти підтверджується даними, які містяться у заяві [PERSON] , [INFO] , справжність підпису на якій засвідчено 14.07.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Межевою І.М., зареєстровано в реєстрі за № 993 та узгоджується з висновком Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, який міститься у письмових поясненнях, наданих суду відповідно до частини 5 статті 19 Сімейного кодексу України (а.с.21, 58-59). Відповідно даних, які містяться у заяві [PERSON] , [INFO] , справжність підпису на якій засвідчено 14.07.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Межевою І.М., зареєстровано в реєстрі за № 993, [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 21). Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно статті 164 Сімейного кодексу України підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав є, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в статті 164 Сімейного кодексу України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15, абзаці 2 пункту 16 постанови №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України), та є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно зі статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як було встановлено судом, оскільки не спростовано сторонами, відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачкою доведено, що поведінка відповідача відносно його доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та суперечить інтересам дитини. З огляду на зазначене суд вважає доведеними, в межах розгляду даної справи, підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Outcome: approved