Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду у вересні 2021 із заявою, заінтересована особа- Головне управління державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту безперервного проживання на території України з 1996 року по теперішній час. Заяву мотивовано тим, що [PERSON] народився в м.Єрєван Вірменської РСР та у 1996 році разом з батьками переїхав до України, навчався в школі 123 м.Харкова по 2003 рік, отримав свідоцтво про базову загальну середню освіту та атестат, орендує житло, неофіційно працює, за місцем проживання в Україні не зареєстрований, є громадянином Республіки Вірменії та відмовився від громадянства, направив Посольству відповідну заяву у липні 2021. Зазначає, що встановлення факту необхідно для набуття громадянства України. В судовому засіданні заявник, його представник підтримали вимоги та просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області в судове засідання не з`явився, разом із заявою про можливість розгляду справи за його відсутністю надав відзив на заяву. Заперечуючи проти задоволення вимог [PERSON] посилається на те, що умови та порядок набуття громадянства України регламентуються Законом України від 18.01.2001 "Про громадянство України", Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).Так, заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній до 24 серпня 1991 року, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Встановлення факту постійного проживання на території України з 1996 не має юридичного значення для набуття громадянства України. Суд, вислухавши вступне слово заявника та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в м.Єреван, його батьками є [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 3). Заявник зазначає, що у 1989 році він з батьками, через військові дії у Вірменії, виїхав до Росії, а у 1996 сім`я прибула на постійне проживання на територію України в м.Харків. Як вбачається зі свідоцтва про базову загальну середню освіту [NUMBER] , виданого 22.06.2001, [PERSON] закінчив у 2001 загальноосвітню школу 1-Ш ступенів № 123 м.Харкова, де навчався з 1996, у 2003 отримав атестат про повну загальну середню освіту [NUMBER] ( а.с. 20-22). Допитані в судовому засіданні свідки- брати [PERSON] підтвердили, що вони разом з [PERSON] навчались у 123 школі, проживали поряд, дружать по теперішній час.Свідок [PERSON] , який знає [PERSON] понад 7 років, позитивно його характеризує, стверджує, що заявник постійно проживає в м.Харкові та орендує житло, працює. На підтвердження факту постійного проживання на території України заявник надав копії довідок про звернення [PERSON] до лікарів у вересні 2005, травні 2007, до медичного центру «Интермед» у 2010,2012,2017,2016,2017,2019 р.р.( а.с. 22-30), а також не зареєстрований договір оренди кімнати в житловому будинку від 03.08.2021 ( а.с. 31). В судовому засіданні свідок [PERSON] -мати заявника пояснила, що вона з чоловіком та двома малолітніми дітьми переїхали у 1996 в м.Харків і з того часу постійно проживають в орендованих квартирах, проте не мають будь-яких документів, посвідок на проживання в Україні . Суду надані копії закордонних паспортів батьків [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , з яких вбачається, що документи вони отримали у 2005 році , як громадяни Вірменії, на протязі строку дії паспортів систематично в`їжджали та виїжджали з території України через пункти перетину кордону , розташовані у м.Харкові ( а.с. 4-17). Паспорт громадянина Арменії, який отримано [PERSON] по досягненню 16-річного віку заявник суду не надав, а до позову долучив заяву, складену 26.06.2020 і направлену до державної міграційної служби України в Харківській області про оформлення набуття громадянства України, у задоволенні якої відмовлено ( а.с. 18,19). Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За положеннями ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Крім того, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) або набрання чинності Законом України "Про громадянство України"(13.11.1991 року). Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України, слід керуватися, крім Закону України "Про громадянство України", також Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). Так, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України. Згідно з п. 1-3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України. З урахуванням обставини справи, встановлення факту постійного проживання на території України з 1996 року не має юридичного значення для набуття громадянства України. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Заявником не доведено належними та допустимими доказами факт постійного (безперервного) проживання на законних підставах на території України, не підтверджено свідками конкретних обставин. Довідки про одноразове відвідування лікарів та звернення за медичною допомогою не можуть бути доказом безперервного проживання заявника на території України у спірний період, оскільки у цих довідках зазначено лише про факт звернення до закладу охорони здоров`я. Договір оренди кімнати в житловому будинку від 03.08.2021 офіційно не зареєстрований, що ставить під сумнів його справжність. Повідомлення свідків у постійному проживанні [PERSON] на території України також не підтверджені конкретними обставинами та жодними письмовими доказами щодо трудової діяльності заявника, місця та легальності його проживання в Україні на протязі тривалого періоду. Суд також враховує, що при отриманні паспорта заявник знаходився у Вірменії та не надав доказів на підтвердження часу повернення на територію України, не звертався до відповідних органів з цих питань. З огляду на вищезазначене суд не знаходить правових підстав для встановлення факту постійного (безперервного) проживання [PERSON] на території України з 1996 р. по теперішній час. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed