Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

17.06.2021 адвокат Таргоній В.М. в інтересах [PERSON] звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, та витрат на поховання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 16.12.2020 потяг сполученням Полтава-Кременчук №6933 ЕПЛ 9Т014 скоїв наїзд на [PERSON] , [INFO] , яка від отриманих травм померла. 16.12.2020 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020170200000255 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 29.12.2020 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під № 12020170200000255, було закрито. У довідці №5096 форми 106/0 від 19.12.2020 зазначено, що смерть [PERSON] настала в результаті зіткнення з потягом або іншим залізничним транспортом. Отже, між наїздом на [PERSON] , тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, та її смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. Власником потяга № 6933 ЕПЛ 9Т014 є АТ "Укрзалізниця", а машиніст потяга № 6933 ЕПЛ 9Т014 , [PERSON] знаходиться у трудових відносинах з АТ "Укрзалізниця". Позивач [PERSON] є донькою загиблої. Внаслідок смерті матері позивачу було заподіяно моральну шкоду. Позивач була близькою з матір`ю, вони постійно спілкувалися, не втрачали зв`язок ні на день. Позивачу також довелось докласти додаткових зусиль для поховання матері та облаштування її могили. Після смерті матері позивач відчуває пригнічення, а також гостре відчуття несправедливості, оскільки трагічна подія змінила її життя та забрала близьку людину, чим повністю зруйнувала важливий життєвий зв`язок. Позивач просив стягнути з АТ "Укрзалізниця" на користь [PERSON] 150000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди та 11317,00 гривень в якості відшкодування витрат на поховання. 28.07.2021 ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Клименко С.М. справу передано на розгляд до Автозаводського районного суду м. Кременчука. 02.09.2021 ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 15.11.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він у задоволенні позову просив відмовити. Свої доводи мотивує тим, зокрема, що як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження №12020170200000255 від 16.12.2020, вини працівників залізниці в настанні смерті [PERSON] не встановлено. Також слідство дійшло висновку, що до виникнення наслідку у вигляді загибелі людини внаслідок наїзду поїзда призвели дії пішохода, яка переходила залізничну колію, не впевнившись у відсутності потягу та не зупинилась поза межами небезпечної зони, не пропустила потяг та переходила залізничні колії перед потягом, що наближався, до якого залишалось менше ніж 400 метрів. Машиніст потягу № 271 сполученням «Полтава - Південна - Кременчук», при швидкості 50 км/год. при наближенні до ст. Галещина, побачивши жінку на залізничній колії відразу почав подавати сповіщувальний великої гучності сигнал та задіяв одразу екстрене гальмування, попередньо попереджав про рух даного потягу, але враховуючи малу відстань та вищезазначені дії потерпілої [PERSON] уникнути наїзду на [PERSON] не вдалось, тому в даному випадку відсутній склад злочину передбаченого ст.. 276 ч. 3 КК України.За результатами службового розслідування аварії від 21.12.2020 встановлено, що вини працівників Моторовагонного депо Полтава та працівників станції Галещина не вбачається;стан та утримання залізничної колії та рухомого складу відповідає встановленим вимогам;потерпіла порушила вимоги пунктів 2.2, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54. В матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження розміру моральної шкоди, завданої позивачці. Належним доказом замовлення позивачем ритуальних послуг з поховання своєї матері і як наслідок понесення нею витрат на поховання, є договір-замовлення, який до позовної заяви не доданий. 15.11.2021 ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука клопотання представників відповідача К.Е. Момот та адвоката В.М. Ольховського про витребування доказів задоволено. Витребувано у відділу поліції №2 (м. Горішні Плавні) Кременчуцького районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області належним чином засвідчені копії матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020170200000255 від 16.12.2020. Витребувано у комунального некомерційного підприємства «Козельщинська центральна лікарня» іформацію щодо наявності захворювань органів слуху у [PERSON] , [INFO] 15.11.2021 ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука відмовлено у задоволенні клопотання представників відповідача К.Е. Момот та адвоката В.М. Ольховського про розгляд справи з повідомленням сторін. На підставі ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без проведення судового засідання. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Солоницькою сільською радою Кременчуцького району Полтавської області 16.06.1964 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Омельницькою сільською радою Онуфріївського району Кіровоградської області 27.09.1986. Згідно із свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області 18.12.2020 [PERSON] померла [INFO] у віці 82 років. Відповідно до довідки про причину смерті №5096 від 17.12.2020, причина смерті [PERSON] : «пішохід травмований при зіткненні з поїздом або іншим залізничним транспортним засобом». Електропоїзд серії ЕПЛ-9т №014 перебуває на балансі виробничого підрозділу моторовагонного депо Полтава регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». [PERSON] працює у виробничому підрозділі моторовагонного депо Полтава регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 31.05.2011 на посаді помічника машиніста електропоїзда, з 21.10.2014 по теперішній час займає посаду машиніста електропоїзда. Ці обставини підтверджуються листом АТ «Укрзалізниця» №ццтех-08/153 від 02.06.2021. 16.12.2020 СВ Козельщинського ВП ГУНП в Полтавській області було розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч .3 ст. 276 КК України, про що внесено відомості до Єдиного реєстр досудових розслідувань за №12020170200000255. 29.12.2020 кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за №12020170200000255від 16.12.2020 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29.12.2020 під час досудового розслідування встановлено, що в діянні працівників залізничного транспорту відсутні будь-які ознаки злочину, так як потерпіла [PERSON] перед тим як увійти в небезпечну зону, не впевнилася у відсутності потягу, при наближенні до потягу не зупинилася поза межами небезпечної зони, не пропустила потяг, переходила через залізничні колії перед потягом, що наближався, до якою залишилося не менше ніж 400 м, в свою чергу машиніст при швидкості 50 км/год. подавав сигнал великої гучності та застосовував екстренне гальмування, попередньо попереджав про рух потягу, проте через малу відстань уникнути наїзду не вдалося, тому в даному випадку відсутній склад злочину передбаченого ст. 276 ч. 3 КК України - і провадження підлягає закриттю. Відповідно до акту службового розслідування аварії, затвердженого начальником станції Галещина виробничого підрозділу «Полтавської дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Південна залізниця» Михайленко А.А. від 21.12.2020 вини працівників Моторовагонного депо Полтава та працівників станції Галещина не вбачається;стан та утримання залізничної колії та рухомого складу відповідає встановленим вимогам;потерпіла [PERSON] порушила вимоги пунктів 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з приписами частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. За ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відтак, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від наявності його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм права, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995. Відповідно до роз`яснень, даних у п.3, 9, 17-1 вказаної Постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених доказів, що смерть [PERSON] сталася внаслідок її необережності, а саме порушення загиблою Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку; при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід; пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що відсутність вини водія електропотяга та закриття кримінального провадження за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачці моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Згідно з частинами 2 та 3 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Враховуючи те, що завдана позивачці моральна шкода безпосередньо пов`язана з втратою матері, внаслідок чого вона зазнала та продовжує зазнавати душевних страждань, що відобразилось на її психоемоційному стані, то розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення можливості відновити втрачену психологічну рівновагу та не бути джерелом її збагачення за рахунок відповідача. Також, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз. Водночас, враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з [PERSON] є невиконання нею вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, розмір моральної шкоди суд визначає у сумі 50000 грн., який відповідає принципам розумності і справедливості. Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на поховання. Відповідно до ст. 1201 ч. 1 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Відповідно до товарних чеків від 17.12.2020, виданих фізичною особою-підприємцем [PERSON] позивачем витрачено на поховання [PERSON] грошові кошти в розмірі 11317,00 грн. Отже, вимоги про стягнення витрат на поховання в сумі 11317,00 грн підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що належним доказом понесених позивачем витрат на поховання може бути виключно договір замовлення, так як позивачем подано до суду інші докази цих витрат, які суд вважає достатніми та належними. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача потрібно стягнути на користь держави 613,17 грн. судового збору (пропорційно до суми задоволених вимог). На підставі наведеного,

Outcome: partial