Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що згідно ордеру № 228 серія «Б» від 13 лютого 1992 року, виданого Слов`янською міською радою народних депутатів, квартира [ADDRESS] була видана [PERSON] на склад родини: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 12 вересня 2002 року квартира належить на правах спільної (часткової) власності в рівних частках по 1/5 частці: - [PERSON] , - [PERSON] , - [PERSON] , - [PERSON] , - [PERSON] . Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 13397664 підтверджує, що квартира [ADDRESS] трикімнатна, загальна площа квартири ставить 58,2 кв. м. Згідно довідки № 1629908-21-02 від 04 січня 2022 року, що видав відділ з надання адміністративних послуг Слов`янської міської військово- цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області, в квартирі зареєстровані: - [PERSON] , - [PERSON] , - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Позивач є правнуком померлої. З 13 лютого 1992 року по теперішній час він фактично проживає і користується квартирою [ADDRESS] . У 2000 році [PERSON] подарувала йому 1/5 частку квартири, однак, у встановленому законом порядку переходу права власності на вказану частку квартири оформлено не було, так як бабуся тяжко хворіла. Він звернувся до нотаріуса із заявою про набуття права на спадщину на 1/5 частку квартири, проте приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігун В.В., постановою від 19 січня 2022 року відмовив йому у заведенні спадкової справи після померлої [PERSON] у зв`язку із відсутністю родинних відносин. Зазначає, що на сьогоднішній день він проживає у квартирі, оплачує комунальні послуги, робить ремонт. Батьки, мати - [PERSON] , батько - [PERSON] та сестра - [PERSON] разом із ним не проживають, вони не заперечують проти позову. Просить суд визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , уродженцем міста Слов`янська Донецької області, зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки податків [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті прабабусі- [PERSON] , [INFO] , на 1/5 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 58,2 кв. м., померлої [INFO] . Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 27 січня 2022 року надав до суду Заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити у повному обсязі (а.с.48). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 27 січня 2022 року надали до суду Заяви про розгляд справи без їх участі, вказали, що позов визнають у повному обсязі (а.с.34,38,43). Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07 липня 1955 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). 13 червня 1964 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 354. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про одруження (а.с.14). Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31 березня 1966 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). 20 серпня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 709. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.20). Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 червня 1990 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 12 вересня 2002 року, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Будсервіс», квартира [ADDRESS] належить на правах спільної (часткової) власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках (а.с.9). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , виданим 01 квітня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Слов`янського міського управління юстиції Донецької області (а.с.21а). З Довідки № 378 від 20 квітня 2005 року, виданої ТОВ «Арагорн» вбачається, що [PERSON] прописана та проживала в квартирі [ADDRESS] , з 04 грудня 1991 року по день своєї смерті [INFO] . Разом з нею в квартирі проживали та були прописані [PERSON] , [PERSON] , правнук [PERSON] , [PERSON] , з 04 грудня 1991 року по теперішній час (а.с.15). Згідно з Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 30 січня 2007 року, квартира [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить [PERSON] - 1/5 частка на праві приватної власності; [PERSON] - 1/5 частка на праві приватної власності; [PERSON] - 1/5 частка на праві приватної власності; [PERSON] - 1/5 частка на праві приватної власності; [PERSON] - 1/5 частка на праві приватної власності. Загальна площа квартири становить 58,2 кв. м., житлова - 34,1 кв.м. (а.с.10). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , виданим 12 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.18). Відповідно до Довідки № 162908-21-02 від 04 січня 2022 року, виданої Відділом з надання адміністративних послуг Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на 1/5 частку квартири [ADDRESS] . Згідно до п.3.1 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». 19 січня 2022 року приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. було відмовлено [PERSON] у заведенні спадкової справи після померлої [PERSON] у зв`язку із відсутністю родинних відносин (а.с.6). Отже, у встановленому нотаріальному порядку позивач не може оформити право власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] , оскільки відсутнє підтвердження родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Листа приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. від 28 січня 2022 року, спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , не відкривалася (а.с.52). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і роз`ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Так, в судовому засіданні, на підставі зібраних судом доказів, встановлено, що позивач [PERSON] не може прийняти спадщину після смерті прабабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/5 частку квартири [ADDRESS] , оскільки відсутнє підтвердження їх родинних відносин, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» її вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved