Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом в якому просив суд: стягнути з відповідача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КіФанд Менеджмент» заборгованість за Договором № 17-23638 від 28.09.2017 у розмірі еквівалент у розмірі 2 500 доларів США, що становить 69875 грн. 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 19.08.2017 з відповідачем було укладено угоду № 17-2-23638 про проходження відбору до UNIT Factory, відповідно до п. 1.5 якої, в разі успішного проходження відбору претендентом, вони зобов`язані укласти Договір у формі та зі змістом згідно Додатку №1 до даної угоди. Відповідач пройшов програму відбору і сторони уклали Договір № 17-23638 від 28.09.2017, згідно якого домовились об`єднати зусилля з метою реалізації програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory. З метою забезпечення виконання зобов`язань п. 2.2 Договору передбачено, що у випадку односторонньої відмови слухача від програми після 31.10.2017 або його відрахування за умовами договору, слухач зобов`язаний компенсувати UNIT Factory витрати на свою участь у розмірі еквіваленту 2 500 доларів США. Відповідач відмовився від участі в програмі в односторонньому порядку після 31.10.2017, у зв`язку з чим має компенсувати позивачу погоджені в договорі й понесені ним витрати. Ухвалою суду від 21.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до таких висновків. 19.08.2017 між ТОВ «Кі Фанд Менеджмент» та [PERSON] було укладено угоду № 17-2-23638 про проходження відбору до UNIT Factory. Відповідно до п. 1.5 даної угоди сторони дійшли згоди, що в разі успішного проходження відбору претендентом, вони зобов`язані укласти між собою договір у формі та зі змістом згідно Додатку № 1 до даної Угоди. Відповідач пройшов програму відбору і 28.09.2017 між сторонами було укладено Договір № 17-23638. Відповідно до п. 1.1 Договору сторони домовились об`єднати зусилля з метою реалізації програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory. Згідно п. 1.2 Договору UNIT Factory бере на себе зобов`язання надати слухачу необхідні матеріали, інформаційну та консультаційну підтримку, необхідну для успішної реалізації програми у порядку та на умовах передбачених цим договором. Відповідно до п. 1.4 Договір діє до повного виконання своїх зобов`язань сторонами за цим договором. Пунктом 2.2 Договору передбачено, що UNIT Factory в жодному разі не буде вимагати від слухача будь-яких платежів щодо програми, однак у випадку односторонньої, безпідставної, тобто не з вини UNIT Factory, відмови слухача від програми після 31.10.2017 року або за розірвання цього договору внаслідок порушення слухачем своїх обов`язків, останній зобов`язаний компенсувати UNIT Factory витрати на свою участь у програмі в розмірі еквівалентному 2 500 доларів США. Компенсація сплачується у гривнях одноразово згідно курсу Національного банку України на момент здійснення платежу і не залежить від часу участі слухача у програмі. Позивачем виконано зобов`язання за договором та забезпечено відповідача усіма навчальними матеріалами (програмне забезпечення, технічне завдання та супровідна технічна документація з проекту, презентаційні матеріали). З матеріалів справи вбачається, що відповідач востаннє знаходився у системі (фактично брав участь в програмі курсу) 31.07.2018. Згідно з умовами договору, обов`язок компенсації настає у випадку відмови слухача від програми після 31.10.2017. З наведеного вбачається, що відповідач відмовився від участі в програмі в односторонньому порядку після 31.10.2017, у зв`язку з чим має компенсувати позивачу погоджені витрати. 07.12.2018 позивачем направлено лист-вимогу відповідачу, з вимогою протягом 7 днів компенсувати витрати на його участь у програмі у розмірі еквіваленту 2 500 доларів США, проте у встановлений строк відповідач не сплатив грошові кошти. Відповідно до норм ч. 1-2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є вчинення дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів. Відповідач не скористався своїм правом надати суду докази на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем та позовних вимог. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] порушено зобов`язання за Договором № 17-23638 від 28.09.2017, а тому, позовні вимоги про стягнення еквівалент у розмірі 2 500 доларів США, що становить 69875,00 гривень, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved