Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

В листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, в якому просила суд стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку та доходу, щомісячно на користь непрацездатного батька [PERSON] . В обґрунтування позову вказував, що з 07.09.2018 року у нього змінилися обставини, йому виповнилося 60 років, його фінансові витрати на утримання будинку та прилеглих територій, вивіз сміття, комунальні послуги за останні 6 місяців становить 8 368,06 грн., тоді як його дохід за вказаний період становить 16727,38 грн. Такі фінансові витрати більше 50 % доходів. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. ст. 202, 205 СК України, ст. ст. 1, 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 52) 01 лютого 2022 року від адвоката Новак А.М. в інтересах відповідача [PERSON] надійшов відзив н позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що відповідач позивні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними з огляду на наступне. По надуманих причинах [PERSON] систематично та безпідставно подає до суду відносно [PERSON] позовні заяви про стягнення аліментів на утримання батька, які не містять жодних доказів про необхідність дійсного його утримання, позов нічим не обґрунтовує, повторюючи з року в рік одне й те саме. По зазначеним фактам Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області неодноразово були прийняті рішення про відмову у задоволення позовних вимог. Відповідно до довідки про доходи, яку позивач надав до суду, розмір його пенсії дорівнював встановленому законом прожитковому мінімуму. Тобто, на час звернення до суду доходи [PERSON] забезпечували його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна визнати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ст. 202 СК України. Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] та власником квартири в якій він мешкає. Позивачем не додано доказів того, що отримана ним пенсія не забезпечує його потреб у харчуванні, лікуванні та інших потребах. Представник відповідача також у відзиві стверджував, що відповідач по справі не має матеріальної можливості надавати допомогу [PERSON] , оскільки сама потребує матеріальної допомоги у зв`язку з захворюванням. Відповідно до довідки від 13.01.2022 року [PERSON] працює в ПП «СтілСервіс» у відділі перекладів, має відповідний заробіток. Однак, у зв`язку з тим, що вона перебуває на обліку в ОКЗ «Криворізький центр СНІД», їй рекомендовано прийом ліків постійно та погодинно, у неї наявний вірус гепатиту С. Чоловік відповідача [PERSON] є інвалідом 3-ї групи та потребує постійного лікування. Відповідно до договору оренди квартири від 01.01.2022 року, відповідач з своїм чоловіком винаймає житло за адресою: [ADDRESS] з щомісячною оплатою 5000,00 грн., 50% вартості електроенергії за лічильниками, газ за лічильником та 100% вартості оплати за інтернет. У зв`язку з чим, представник відповідача зазначив, що відповідач за наявності висвітлених у відзиві підстав заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, просить суд відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 04 травня 2017 року Южненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [INFO] народилась [PERSON] , про що Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 01 червня 1985 року складено відповідний актовий запис № 707. Батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . (а.с.9) 04 вересня 2009 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис №392. Після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копіює Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.09.2009 року. (а.с. 13, 64) 11 грудня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розрізано Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області та складено відповідний актовий запис №172. Після розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище - [PERSON] , що підтверджується копіює Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11.12.2012 року. (а.с. 14, 65) 18 січня 2013 року [PERSON] зареєструвала шлюбу з [PERSON] , про що Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис №2. Після державної реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.01.2013 року. (а.с. 15, 66) Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Частиною 1 ст. 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав, таких як непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі. Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Відповідно до Пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , яке видане 18.05.2016 року Пенсійним фондом України, [PERSON] , [INFO] отримує пенсію за віком. (а.с. 5) Згідно Довідки про доходи №7237 1023 3532 6212, яка видана пенсіонеру [PERSON] в тому, що він перебуває на обліку в Суворовському об`єднаному управлінні ПФУ в м. Одесі в Одеській області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.04.2021 року по 30.09.2021 року складає 10 869,00 грн. (а.с. 8) Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків станом на 27.09.2021 р. №505 [PERSON] , а період з 1 кварталу 2021 року по 2 квартал 2021 року отримав доходи з Управління соціальної політики ЮМР, так в січні 2021 року отримав 1194,07 грн., у лютому 2021 році отримав 1147,73 грн., в березні 2021 року отримав 1170,90 грн., в квітні 2021 року отримав 941,68 грн., в червні 2021 року отримав 1401,00 грн. (а.с. 7) Позивач [PERSON] жодних видів соціальних допомог не отримує, що підтверджується Довідкою про отримання (неотримання) допомоги від 29.09.2021 року №18 С-05/1669 виданої за підписом начальника управління соціальної політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області. (а.с. 6) Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб які втратили працездатність становить: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні. Вказаними документами підтверджується, що Позивач є непрацездатною особою так, як досяг встановленого законом пенсійного віку, отримує невисоку пенсію, яка є єдиним джерелом його доходу та становить прожитковий мінімум визначений законодавством для осіб які втратили працездатність. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Судом не встановлено обставин щодо звільнення відповідача від обов`язку утримувати свого батька з підстав, викладених у ст. 204 СК України. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Пленум Верховного Суду України у п. 16 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, суд рахує, що оскільки позивач є пенсіонером, а донька не допомагає батьку матеріально, не забезпечує його всім необхідним для нормального проживання, тому суд дійшов висновку, що з відповідача, яка є донькою позивача, слід стягнути аліменти на його утримання. У відзиві на позовну заяву представник відповідача стверджує, що відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] та власником квартири в якій він мешкає. Так, відповідно до відомостей про об`єкт нерухомого майна, [PERSON] є власником 1/2 частини однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Постановою ДВ-3/497 від 14.12.2005 року Державної виконавчої служби у місті Южний накладено арешт на все майно [PERSON] . (а.с. 75-76) Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Надані представником відповідача відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно не є повними, оскільки на аркушах вказаних відомостей зазначено сторінка 2 з 3 та 3 з 3, тобто, представником відповідача не надано першу сторінку вказаного витягу, що позбавляє суд можливості надати належну оцінку вказаному доказу та встановити чи є висвітлена інформація актуальної, чи дійсно станом на час подання відзиву до суду позивач ще є власником 1/2 частини однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування відсутності підстав для задоволення позову, представник відповідача стверджує, що відповідно до Договору оренди квартири від 01.01.2022 року, відповідач з своїм чоловіком винаймає житло за адресою: [ADDRESS] з щомісячною оплатою 5000,00 грн., 50% вартості електроенергії за лічильниками, газ за лічильником та 100% вартості оплати за інтернет. Проте, відповідно до долученої до відзиву копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] , остання з 02 серпня 2019 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 59 - 61) Факт реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] , з 02.08.2019 року також підтверджується Довідкою про реєстрації місця проживання особи виданої Відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у місті ради №10268 від 19.11.2021 року. (а.с. 51) Тобто, наданий представником відповідача Договір оренди квартири від 01.01.2022 року підписаний між [PERSON] та [PERSON] суд не приймає як достовірний доказ понесення відповідачем витрат на оренду житла, оскільки, відповідно до копії паспорту [PERSON] та Довідки про реєстрацію місця проживання №10268 від 19.11.2021 року, відповідач зареєстрована за вказаною адресою з 02 серпня 2019 року. Також, представником відповідача у відзиві зазначено, що чоловік відповідача [PERSON] є інвалідом 3-ї групи та потребує постійного лікування. Відповідно до Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 218856 від 16.08.2021 року, [PERSON] при повторному огляді встановлено третю групу інвалідності. Причина інвалідності загальне захворювання. Відповідно до п. 12 «Висновок про умови та характер праці» зазначено, що протипоказана важка фізична праця, тривале перебування на ногах, ні на висоті. (а.с.92-93) Відповідно до Довідки №1551 від 21.08.2017 року виданої за підписом начальника Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради, [PERSON] дійсно перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради та одержував допомогу переміщеним особа на проживання. 03.05.2017 року допомогу не отримує. Надана довідка датована 21.08.2017 року, представником відповідача не надано суду доказів щодо доходів чоловіка відповідача [PERSON] станом на час розгляду справи та понесених подружжям витрат на лікування чоловіка. Окрім того, представник відповідача у відзиві стверджує, що відповідач перебуває на обліку в ОКЗ «Криворізький центр СНІД», їй рекомендовано прийом ліків постійно та погодинно, у неї наявний вірус гепатиту С. Наявність захворювання у відповідача підтверджується консультацією інфекціоніста датованою 15.09.2017 року та заключенням фтизіатра від 02.11.2018 року, 11.11.2019 року, консультативним висновком спеціаліста від 29.10.2019 року, 11.11.2019 року. (а.с. 78, 82, 83, 87, 88) Доказів того, що відповідач несе значні витрати на ліки, які призначенням для постійного та погодинного споживання, матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Відповідно до Довідки про доходи вих. №10 від 13.01.2022 року виданої за підписом в.о. директора ПП «СтілСервіс» [PERSON] та головного бухгалтера Переверзи М., [PERSON] працює в відділі перекладів (751), за період з липня 2021 року по грудень 2021 року їй нарахована заробітна плата у розмірі 120 667,54 грн. (а.с. 101) Відповідно до долученої позивачем інформації, щодо розміру нарахування житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , головний наймач [PERSON] , останнім сплачено за комунальні послуги за період: з 01.04.2021 року по 30.04.2021 року та з 01.05.2021 року по 31.05.2021 рік - 593 грн., за період з 01.05.2021 року по 31.05.2021 рік та з 01.06.2021 року по 30.06.2021 рік - 596,00 грн., з 01.07.2021 року по 31.07.2021 рік та з 01.08.2021 року по 31.08.2021 рік - 800,00 грн., з 01.09.2021 року по 30.09.2021 рік та з 01.10.2021 року по 31.10.2021 рік - 390,00 грн., з 01.09.2021 року по 30.09.2021 рік та з 01.10.2021 року по 31.10.2021 рік - 675,00 грн., з 01.08.2021 року по 31.08.2021 рік та з 01.09.2021 року по 30.09.2021 рік - 630,00 грн., з 01.06.2021 року по 30.06.2021 рік та з 01.07.2021 року по 31.07.2021 рік - 600,00 грн. (а.с. 16-22) Окрім того, позивачем долучено квитанції про сплату окремих видів житлово-комунальних послуг за період з травня 2021 року по жовтень 2021 року. (а.с. 23-47) Згідно підрахунку зроблених відповідно до наданих позивачем квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, останній за період з травня 2021 року по жовтень 2021 року сплатив в загальному розмірі 8368,06 грн. Зважаючи на те, що дохід позивача за період з квітня 2021 року по вересень 2021 року становить 16724,88 грн., половину з якого останній використовує на сплату житлово-комунальних послуг. Зважаючи на те, що позивач в 2017, 2018, 2019 роках звертався до суду з аналогічним позовом, однак, рішеннями суду від 27 вересня 2017 року та 12 грудня 2018 року у задоволені його позову було відмовлено, у зв`язку з недоведеністю, суд вважає, що необхідність матеріальної допомоги позивач відчуває вже тривалий час.При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. Розглядаючи питання про розмір аліментів, суд, враховуючи вищевказані норми СК України, дійшов висновку, що стягненню з відповідачів підлягають аліменти на утримання позивача в розмірі 1/10 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам батька, обставинам які склалися у відповідача, а саме її захворювання та потреба у лікуванні і вимогам Закону. При цьому, слід зауважити, що норми СК України встановлюють граничну часову межу для стягнення аліментів, а саме три роки (ст. 204 СК України) в разі встановлення виняткових випадків для присудження з дочки, сина аліментів на матір, батька Цей строк обумовлений відсутністю законодавчо закріпленого обов`язку у дітей щодо довічного утримання батьків. Твердження відповідача, що розмір прожиткового мінімуму становить в 2021 році - з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні., а тому позивач не потребує матеріальної допомоги, суд вважає безпідставними, оскільки вимоги про стягнення аліментів на утримання батьків не обмежуються прожитковим мінімумом. Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial