Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

1. Стислий виклад заяв сторін про суті спору. 1.1. 11 жовтня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, у якій просила стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , що викликані необхідністю відвідування їхнім сином [PERSON] ДНЗ № 57 м. Кременчука Полтавської області, разово у сумі 307 грн 80 коп., а саме: половину витрачених нею коштів пов`язаних з відвідуванням їхнім сином [PERSON] ДНЗ № 57 м. Кременчука Полтавської області - 237,48 грн оплату харчування дитини в ДНЗ за 09-й місяць 2021, 50 коп. комісія за послуги банку та 69,32 грн оплату харчування дитини в ДНЗ за 10-й місяць 2021 року та 50 коп. комісія за послуги банку. 1.2. В обґрунтування позову зазначала, що з грудня 2016 року по січень 2019 року вона зустрічалася з [PERSON] та між ними тривалий час були близькі стосунки. [INFO] народився їхній з відповідачем син - [PERSON] , після його народження відповідач спілкувався з ним, приймав участь у його вихованні, зрідка надавав матеріальну допомогу. З січня 2019 року їхні стосунки припинилися, а відтак припинилося надання фінансової допомоги, так будь-яке спілкування з ними. Відповідач свідомо знехтував своїми обов`язками щодо виховання та утримання сина. Рішенням суду відповідача визнано батьком [PERSON] та внесено зміни до актового запису про народження останнього. Зазначала, що після визнання батьківства у судовому порядку відповідач, знаючи, що [PERSON] є його сином, продовжує ухилятися від виконання батьківських обов`язків. У зв`язку з тим, що відповідач свідомо нехтує усіма життєвими потребами малолітнього сина, позбавляє його батьківської любові, уваги, піклування та утримання, 01.10.2021 року до Козельщинського районного суду Полтавської області нею було подано позовну заяву про стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів за минулий час та відшкодування моральної шкоди. За ствердженням позивачки син проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні, однак вона самостійно не має можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини. Оскільки відповідач-батько дитини добровільно брати участь у матеріальних затратах на виховання та розвиток своєї дитини відмовляється, то позивачка бажає стягнути додаткові витрати на дитину. Також вказувала, що вона проходе службу в Національній поліції України, на посаді інспектора сектору моніторингу Кременчуцького відділу поліції Головного управління поліції в Полтавській області, додаткових доходів не має, проживає в орендованій квартирі. Оскільки в неї двоє дітей, яких вона виховує сама, то не має фізично часу і фізичної можливості додатково працювати, крім того, отримувати додатковий дохід відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» не має права. ЇЇ щомісячні витрати на дитину перевищують усі її доходи. Через складний фінансовий стан постійно використовує позики та кредитну лінію своєї банківської картки для забезпечення мінімально необхідних потреб. Аліментів на утримання сина [PERSON] не сплачує та додатково допомагати відповідач відмовляється. Відповідач є працездатною особою, має значні статки, оскільки придбавав рухоме майно. Просила суд врахувати, що відповідач 28.03.2019 набув право власності на транспортний засіб Honda CR-V, що свідчить, на думку позивачки, про наявність можливості у відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину. Уважає, що з урахуванням стану здоров`я відповідача, його стабільного заробітку, достатнього матеріального становища, наявності майнових прав на рухоме та нерухоме майно, він повинен сплатити половину понесених нею фактичних витрат на розвиток сина відповідно до законодавства, та вважає, що відповідач має можливість оплатити половину додаткових витрат на дитину. При нормативному обґрунтуванні позову посилалася на ст. 141, 185 Сімейного кодексу України, ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989. 1.3. Відповідач правом на надання відзиву не скористався, відзив на позовну заяву не подав. 2. Пояснення учасників справи 2.1. Позивачка у судовому засіданні свої вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Окрім того, позивачка пояснила, що квитанції про вартість харчування у ДНЗ містяться у матеріалах справи, такі квитанції їй видаються щомісяця адміністрацією ДНЗ, вартість батьківської плати за харчування дитини у ДНЗ встановлюється рішенням міської ради, й, відповідно, вона зобов`язана нести витрати у зазначеному у позові розмірі, й такі витрати для неї є обов`язковими та неминучими. Посилалася на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.12.2019 № 320/383/19. 2.2. Відповідач у судове засідання не з`явився, представництво його інтересів здійснював адвокат. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував. У судовому засіданні, обґрунтовуючи позицію відповідача, пояснив, що у справі відсутні будь-які докази на підтвердження розміру понесених позивачкою витрат, зокрема не надана довідка про харчування дитини, про нарахування саме такого розміру витрат тощо. На думку представника відповідача з матеріалів справи не вбачається, чи дійсно позивачка несла витрати на харчування дитини, а ст. 35 Закону України «Про дошкільну освіту» покладає обов`язок на забезпечення та фінансування витрат на харчування дітей у дошкільних навчальних закладах на органи місцевого самоврядування, батьки не повинні оплачувати вартість перебування дитини у дошкільному навчальному закладі, а тому позивачка взагалі не повинна була такі витрати нести за власний рахунок. Наполягав на тому, що вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину є похідними від стягнення аліментів, оскільки на даний час рішення суду про стягнення аліментів не ухвалювалося, то відсутні й підстави для стягнення додаткових витрат на дитину. Окрім того, вважав, що витрати на оплату послуг дошкільного навчального закладу мають покриватися за рахунок аліментів, є загальними витратами, що не пов`язані з особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо). Посилався на висновки Верховного Суду у справі № 336/1488/19 від 26.09.2020. 3. Рух справи у суді Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання на 02 грудня 2021 рокуу приміщенні Козельщинського районного суду Полтавської області. 02 грудня 2021 року протокольною ухвалою суду відкладено розгляд справи на 29 грудня 2021 року за клопотанням представника відповідача - адвоката Більди В.В. про перенесення розгляду справи. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] -адвоката Більди Валентина Валентиновича про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використання власних технічних засобів за допомогою програми EasyCon. 29 грудня 2021 року протокольною ухвалою суду відкладено розгляд справи на 03 лютого 2022 року за клопотанням представника відповідача - адвоката Більди В.В. про перенесення розгляду справи та наданням часу для ознайомлення з матеріалами справи. 4. Фактичні обставини справи, встановлені судом 14 вересня 2020 року рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області визнано [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] . Також цим рішення вирішено внести зміни до актового запису № 227 про народження [PERSON] , що був вчинений 06.02.2018 Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, зазначивши в графі «батько» - [PERSON] , [INFO] , змінити по батькові дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », інші відомості залишити без змін (а.с. 11-14). 13 квітня 2021 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційну рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2020 року залишено без змін (а.с. 15-24). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 19 серпня 2021 року, батьком дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 10). Згідно довідки виконавчого комітету Новогалещинської селищної ради від 19.08.2021 № 196 про склад сім`ї або зареєстрованих в житловому приміщенні/будинку осіб [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та до складу її сім`ї (зареєстрованих) входять: син [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] (а.с. 25). Відповідно до довідки Кременчуцького закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 57 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 30.09.2021 № 02-14/138, [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує Кременчуцький заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 57 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з 2019 року. Зі слів вихователів батько [PERSON] до дитсадка не приходив, сина до групи не приводив і з групи не забирав, вихованням і навчанням дитини не цікавився (а.с. 26). Згідно квитанцій Кременчуцького закладу дошкільної освіти № 57 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, батьківська плата за дитину [PERSON] у 9 місяці становить 474,96 грн, у 10 місяці - 138,64 грн (а.с. 27). Позивачкою сплачену батьківську плату за дитину [PERSON] за 9 місць - 474,96 грн, 10 місяць - 138,64, та комісію за банківський переказ - по 1 грн за кожну квитанцію, що підтверджується дублікатами квитанцій № 0.0.2260390326.1 від 10.09.2021; № 0.0.2291884576.1 від 06.10.2021 (а.с. 28- 29). Отже, позивачка понесла документально підтверджені нею витрати у виді батьківської плати за відвідування її дитиною [PERSON] закладу дошкільної освіти на загальну суму 613,60 грн та 2,00 грн за оплату комісії за банківські послуги, пов`язані зі сплатою батьківської плати. 5. Норми права, які застосував суд Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 КПК України). У відповідності до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. 6. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення У даній справі позивачка просила стягнути з відповідача половину вартості, понесених нею витрат, пов`язаних з відвідуванням дитиною дошкільного навчального закладу. Відповідач відмовляється компенсувати позивачці понесені нею витрати, оскільки не вважає їх додатковими витратами на дитину у розумінні закону, не вважає доведеними такі витрати та їх обов`язковість для позивачки, а відповідно - й для відповідача. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов таких висновків. У суду не викликає сумніву, що позивачка дійсно несла витрат на харчування дитини у дошкільному навчальному закладі у заявленому нею розмірі, у той же час суд не уважає такі витрати додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, та відмовляє у задоволенні позовних вимог саме з цих підстав. Ухвалюючи рішення, суд не враховує доводи представника відповідача про безоплатність харчування у дошкільному навчальному закладі, оскільки з відкритих Інтернет-джерел дійсно вбачається, що виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради приймалися рішення «Про встановлення вартості денного раціону страв харчування вихованців у закладах дошкільної освіти комунальної власності Кременчуцької міської територіальної громади», та у суду не викликають сумніви достовірність, наданих позивачкою квитанцій про вартість харчування, оригінали яких були оглянуті судом безпосередньо у судовому засіданні. Посилання представника відповідача на ст. 35 Закону України «Про дошкільну освіту» є також безпідставними, оскільки частиною другою цієї статті на обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації, районні державні адміністрації, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, інші центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані заклади дошкільної освіти, органи місцевого самоврядування, а також на керівників закладів дошкільної освіти покладаються тільки організація та відповідальність за харчування дітей у державних і комунальних закладах дошкільної освіти. У той же час частина п`ята наведеної норми передбачає, що саме батьки або особи, які їх замінюють, вносять плату за харчування дітей у державному та комунальному закладі дошкільної освіти у розмірах, визначених органами місцевого самоврядування або відповідними органами управління. Не ґрунтуються на законі та є помилковими також ствердження представника відповідача про відсутність підстав для стягнення додаткових витрат на утримання дитини до моменту стягнення аліментів, оскільки статею 185 СК України передбачений обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину навіть тим з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана. Разом з тим суд погоджується з доводами представника відповідача, що такі витрати є звичайними витратами на утримання дитини та мають покриватися за рахунок аліментів. Аналіз норм ст. 180, 185 СК України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається статтею 185 СК України. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Саме такі висновки зробив Верховний Суд у справі № 320/383/19 (постанова від 04.12.2019). Схожі висновки зробив Верховний Суд також у справі № 336/1488/19 (постанова від 26.08.2020), згідно яких аналіз норм ст. 180, 181, 185 СК України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків, а тому на позивача також покладається обов`язок брати участь у витратах на дитину, у тому числі, на щоденне харчування. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.04.2019 року у справі № 233/3518/17. Суд уважає, що харчування дитини у комунальному дошкільному навчальному закладі не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України, тому позовна вимога про стягнення з відповідача коштів, витрачених позивачкою на оплату харчування дитини у Кременчуцькому закладі дошкільної освіти (ясла-садок) № 57 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та оплату банківських послуг за переррахування таких коштів - задоволенню не підлягає. 7. Розподіл судових витрат У зв`язку зі звільненням позивачки від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed