Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до TOB «Фінансова компанія управління актами», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревичов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 29 жовтня 2011 року між нею, [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» укладено Кредитний договір № 500236865, відповідно до якого відповідачем надано позивачу кредитні кошти в національній валюті в сумі 7000,00 гривень, із кінцевим строком повернення до 31 жовтня 2014 року. Крім того, позивачка зазначає про те, що 13 березня 2021 року за її основним місцем роботи вона дізналася, що до бухгалтерії підприємства направлена постанова державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Рудя Т.А. про відкриття виконавчого провадження № 64545795 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. № 2217 від 22.01.2020 року, яким задоволені вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» за Кредитним договором в розмірі 17254,60 грн. Проте, вказаний виконавчий напис, на підставі якого відкрито відповідне виконавче провадження є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав. Представник позивачки надала до суду заяву, у якій просила справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача надав до суду письмову заяву у якій визнали пред`явлені позовні вимоги, не заперечували проти їх задоволення та зазначили про можливий розгляд справи за їх відсутності. Треті особи у судове засідання також не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили та будь-яких заяв чи клопотань від них до суду не надходило, за таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис (за реєстраційним номером: 2217) про стягнення з [PERSON] , як боржника за Кредитним договором №500236865 від 29.10.2011 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк», код ЄДРПОУ 40484607, правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги виступає ТОВ «ФК УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» (Новий кредитор ), код ЄДРПОУ 35017877, заборгованості в розмірі 17254,60 грн., що включає: заборгованість за тілом кредиту - 3722,74 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією 1884,84 грн., заборгованість за нарахованою та не сплаченою пенею у розмірі 11497,02 грн., а також 150,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. На підставі вищезазначеного виконавчого напису №2217, державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Рудя Т.А., 23 лютого 2021 року було відкрите виконавче провадження №64545795 з його примусового виконання. Крім того, в рамках даного виконавчого провадження, за місцем роботи позивача, державним виконавцем, направлено відповідну постанову про звернення стягнення на його заробітну плату. Так, у відповідності до положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно зі статтею ст. 18 Цивільного кодексу України вчинення виконавчого напису нотаріусом є процедурою захисту цивільних прав на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, а Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису, викладені у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та вищезгаданого Порядку. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» було внесено зміни до вказаного Переліку, зокрема, щодо можливості вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Цією постановою внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду в справі № 826/20084/14 від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у цій справі, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)» доповнити розділ пунктом 1.'; доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, станом на теперішній час редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. А тому виконавчі написи можуть вчинятися нотаріусом на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не вбачається можливим. Крім того, вищевказане рішення суду апеляційної інстанції було підтверджено Постановою Великої палати Верховного Суду України 20.06.2018 року (провадження №11-174ас18), яка є остаточною та оскарженню не підлягає. Отже, враховуючи позицію Великої палати Верховного суду України, єдиною можливістю стягнення кредитної заборгованості за виконавчим написом нотаріуса у відповідності до Постанови КМУ залишається процедура за пунктом 1 цієї Постанови (яка і зазначена в оскарженому виконавчому написі), за якою відповідач повинен був надати нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким встановлюється заборгованість. Проте, TOB «Фінансова компанія управління активами» вказаної вимоги не дотрималися, оскільки кредитний договір між [PERSON] та TOB «Фінансова компанія управління активами» без особистого підпису позивачки та без нотаріального посвідчення. Враховуючи викладене вище, оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 22.01.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22 лютого 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який було надано нотаріусу правонаступником банку - TOB «Фінансова компанія управління активами» для вчинення виконавчого напису, не було посвідчено нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 172/1652/18 від 21 жовтня 2020 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, та встановлені явні порушення її прав боржника, які підлягають захисту в судовому порядку, а відтак позовні вимоги слід задовольнити. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, частиною 1 статтею 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, з урахуванням задоволення позовних вимог позивача, а також повного визнання позову відповідачем, на підставі ст.ст. 141,142 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір з урахуванням вимог немайнового характеру у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, що становить 454,00 грн.,сплаченої при подачі позову, а також 227 грн., сплачену за подачу заяви про забезпечення позову. Іншу частину у розмірі 50 відсотків від суми судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved