Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначали, що їм на праві спільної часткової власності в рівних частках належить квартира [ADDRESS] , у якій, крім них, зареєстрований відповідач [PERSON] , який не проживає у даній квартирі з вересня 2018 року, що підтверджується актом про фактичне проживання. Реєстрація відповідача у цьому жилому приміщенні позбавляє їх, як власників даної квартири, права вільно розпоряджатися та користуватися належним їм майном, оскільки вони змушені сплачувати значні кошти за комунальні послуги, які формуються від кількості зареєстрованих у квартирі осіб. Відповідач не виходить на зв`язок тривалий час, що позивачами розцінюється як відмова його добровільно знятися з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. Особисті речі відповідача у квартирі відсутні, житлом він не цікавиться. Перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Оскільки відповідач більше одного року без поважних причин не проживає у належній позивачам квартирі, тому він відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування цим жилим приміщенням. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, у якій просили суд розглянути справу за їх відсутності, позов підтримують. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов відзив на позов та будь-яких заперечень проти позову не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, з`ясувавши позицію позивачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках, кожному по Ѕ частки, належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 66,9 м2, житловою площею 37,8 м2, що підтверджується договором дарування квартири від 30 червня 1998 року, договором купівлі-продажу частки квартири від 05 березня 2021 року, довідкою Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області Броварське бюро технічної інвентаризації від 12 березня 2021 року №\~320, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №\~247182955 від 05 березня 2021 року. Із договору купівлі-продажу частки квартири від 05 березня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Щербиною Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №\~330, видно, що відповідач [PERSON] передав за плату у власність позивачу [PERSON] належну йому на праві власності Ѕ частку зазначеної вище квартири. Відповідно до умов п. 3.1 цього договору відповідач [PERSON] зобов`язувався повністю звільнити відчужувану квартиру, частка якої відчужується, від належних йому речей, зробити повну оплату комунальних послуг та спожитої електроенергії, передати покупцю технічну та іншу документацію на частку квартири. За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено міжнародний принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне, мирне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 (абз. 2) постанови №\~5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав роз`яснив, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Згідно із ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі вказаної статті є наявність в особи права власності на майно та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно із положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] у належній на праві спільної часткової власності позивачам [PERSON] та [PERSON] квартирі порушує їхні права як власників цього жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач у справі [PERSON] відчужив належну йому Ѕ частку квартири [ADDRESS] , тому його право власності на дану квартиру припинилося, більше одного року він без поважних причин не проживає у належній позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності вказаній вище квартирі, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved