Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] дружина його сина [PERSON] . З серпня 2019 року [PERSON] не проживє з [PERSON] однією сім`єю, в будинку не зберігає своїх речей, участі в утриманні будинку не бере та не цікавиться ним, вибула у невідомому напрямку. За вказаних обставин, відповідач втратила право на користування житловим будинком. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що\~ учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, видане 19.07.1995 року виконкомом Павлівської сільської ради на підставі рішення виконкому Калинівської районної ради депутатів трудящих № 108 від 31.03.1988 року. Право власності також зареєстроване Вінницьким ООБТІ 19.07.1995 року за № 6-2002. Відповідно до акту перевірки фактичного проживання в житловому будинку [ADDRESS] від 28.10.2021 року, складеного комісією у складі в.о. старости Павлівського старостинського округу Зубко Т.В., сусідів [PERSON] , [PERSON] встановлено, що [PERSON] зареєстрована з 01.12.2017 року у належному [PERSON] житловому будинку [ADDRESS] , але не проживає з 27 серпня 2019 року по даний час. Згідно довідки Павлівського старостинського округу № 1116 від 22.09.2021 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб [PERSON] зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] , але в ньому не проживає.\~\~\~ Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. На підставі частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач добровільно залишила будинок [ADDRESS] , вибувши проживати за іншою адресою, суд вважає, що вона втратив право на користування спірним житлом, оскільки не проживає в ньому без поважних причин понад один рік. Доказів створення позивачем перешкод для законного користування відповідачем спірним житлом не надано. З позовами про усунення перешкод в користуванні житлом, про вселення чи з будь-яким іншим позовом, спрямованим на захист свого права, відповідач не зверталася. За таких обставин, суд вважає доведеною наявність підстав для задоволення позову про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до положень ч .2 ст. 405 ЦК України. Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі №283/1443/16-ц. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не бажає стягувати з відповідача судові витрати. Відтак, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved