Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просив визнати припиненими трудові відносини між ним та відповідачем у зв`язку зі звільненням його з посади директора за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП з 02 листопада 2021 року. Свій позов мотивував тим, що 05 березня 1999 року позивач на підставі протоколу №4 зборів засновників СП «Вінниця Автотрейд» призначений директором товариства. 01 січня 2000 року був переведений з посади директора (основне місце роботи) на роботу за сумісництвом, однак запис до трудової книжки не вносився. Учасниками Спільного українсько-британського підприємства «Вінниця Автотрейд» у формі ТОВ є: ТОВ «Авто Трейд Компані» із розміром частки в статутному капіталі 10%, що становить 600,00 грн та «У.О.Б. Лімітед» із розміром частки в статутному капіталі 90%, що становить 59\~400,00 грн. Позивач зазначає,\~що учасники\~товариства не\~цікавляться діяльністю\~товариства,\~відповідач найманих\~працівників,\~окрім директора,\~не має,\~товариство не\~виконує поставлені\~завдання та\~економічні цілі,\~директор не\~нараховує та\~не отримує\~зарплатню,\~за відсутності\~коштів,\~а тому\~позивач втратив\~матеріальну (економічну)\~та будь-яку\~іншу зацікавленість\~у трудових\~відносинах з\~даним товариством.\~Крім того,\~за відсутності\~зв`язку з «У.О.Б.\~Лімітед» (статутний капітал 90%) позивач не має можливості внести відомості до Єдиного державного реєстру про структуру власності товариства та інформації про кінцевих бенефіціарних власників товариства у зв`язку з чим може бути притягнутий до відповідальності. Позивач бажає звільнитися з посади директора та 01 жовтня 2021 року подав відповідну заяву про звільнення, ініціював скликання загальних зборів та надіслав заяву та повідомлення учасникам товариства про дату, час та місце проведення зборів. Однак, учасники товариства проігнорували повідомлення та не виконали покладених на них статутом та законодавством обов`язків. Вказане і стало підставою для звернення до суду, а тому просив позов задовольнити. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2021 року відкрите спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін, залучено до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ТОВ «Авто Трейд Компані» та «У.О.Б. Лімітед». Відповідач правом на відзив не скористався. Третя особа ТОВ «Авто Трейд Компані» надала до суду письмові пояснення в яких просила позов задовольнити, обґрунтовуючи тим, що ТОВ «Авто\~Трейд Компані»\~є учасником Спільного українсько-британського підприємства «Вінниця Автотрейд» у формі ТОВ та має 10 % частки в статутному капіталі. Товариству відомо про ініціативу директора про скликання загальних зборів учасників та бажання звільнитись з посади директора, однак воно не може прийняти жодного рішення на зборах у зв`язку з відсутністю кворуму для прийняття рішення. Крім того, зазначає, що «У.О.Б. Лімітед», який має 90% частки у статутному капіталі, не приймає участі в діяльності товариства та не з`являється на збори, а тому на думку ТОВ «Авто Трейд Компані» права позивача порушенні бездіяльності третьої особи «У.О.Б. Лімітед». Третя особа\~ «У.О.Б. Лімітед» своїх пояснень не надала. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, остання подала до суду заяву та просила розгляд справи провести у їх відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в порядку визначеному чинним законодавством, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися в порядку, визначеному чинним законодавством. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами КЗпП України щодо звільнення працівників. Судом установлено, що 05 березня 1999 року на підставі протоколу №4 зборів засновників Спільного українсько-британського підприємства «Вінниця Автотрейд» у формі товариства з обмеженою відповідальністю [PERSON] призначено директором СП «Вінниця Автотрейд» (а.с.13). З інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Статуті Спільного українсько-британського підприємства «Вінниця Автотрейд» у формі ТОВ слідує, що Спільне українсько-британське підприємство «Вінниця Автотрейд» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (СП «Вінниця Автотрейд» ТОВ) має двох учасників, а саме: ТОВ «Авто Трейд Компані» із розміром частки в статутному капіталі 10%, що становить 600,00 грн та «У.О.Б. Лімітед» із розміром частки в статутному капіталі 90%, що становить 59\~400,00 грн. Керівником даного товариства є [PERSON] (а.с.9-12). 01 жовтня 2021 року позивач звернувся до СП «Вінниця Автотрейд» ТОВ із заявою в якій просив звільнити його з посади директора за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 21). В цей же день позивач надіслав на адресу учасників СП «Вінниця Автотрейд» ТОВ повідомлення про проведення 02 листопада 2021 року о10 год позачергових зборів учасників товариства в якому зазначив час, місце його проведення та порядок денний, а саме розгляд його заяви про звільнення з посади директора СП «Вінниця Автотрейд» ТОВ та призначення нового директора (а.с.14-19). 02 листопада 2021 року на загальні збори учасників СП «Вінниця Автотрейд» ТОВ учасники товариства не з`явилися, рішення не прийнято через відсутності кворуму для прийняття рішення, про що свідчить протокол №1/2021 від 02 листопада 2021 року (а.с.20). Зі Статуту Спільного українсько-британського підприємства «Вінниця Автотрейд» у формі ТОВ, затвердженого зборами засновників ( протокол № 1 від 05 березня 1997 року), зареєстрованого Управлінням економіки виконкому Вінницької міської ради народних депутатів (наказ №50-р від 12 березня 1997 року), реєстраційний номер 1236, слідує, що останні зміни до статуту вносились 10 лютого 1998 року. Однак 17 червня 2018 року\~набув чинності Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". Відповідно до п. 2\~Прикінцевих та перехідних положень цього Закону визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про господарські товариства" в частині, що стосується товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю. Згідно з п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" протягом року з дня набрання чинності цим Законом положення статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, що не відповідають цьому Закону, є чинними в частині, що відповідає законодавству станом на день набрання чинності цим Законом. Цей пункт не застосовується після внесення змін до статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю. Верховний Суд\~в постанові\~від 11\~вересня 2019\~року в\~справі №\~922/3010/18\~зазначає,\~що наведену\~норму потрібно\~тлумачити так,\~що протягом\~року з\~дня набрання\~чинності\~Закону України\~"Про\~товариства з\~обмеженою та\~додатковою відповідальністю"\~товариства\~можуть здійснювати\~свою діяльність\~на підставі\~положень статуту\~в редакції,\~яка діє\~на момент\~набрання чинності\~цим Законом,\~за умови,\~що положення\~такого статуту\~відповідають чинному\~на той\~момент законодавству,\~зокрема,\~Закону\~України "Про\~господарські товариства".\~Якщо протягом\~"перехідного\~періоду"\~(одного\~року з\~дня набрання\~чинності законом)\~товариство вносить\~зміни до\~статуту,\~така редакція\~статуту товариства\~після внесення\~змін повинна\~відповідати\~Закону України\~"Про\~товариства з\~обмеженою та\~додатковою відповідальністю". Якщо товариство не внесе відповідні зміни до статуту через рік після набрання чинності\~Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", то у такому разі положення статуту, які не відповідають цьому Закону, не застосовуються, натомість учасники товариства повинні керуватися нормами Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". Так, відповідно до 13.1, 13.5, 13.6.7, 13,15, 13.8 Статуту СП «Вінниця\~Автотрейд» ТОВ вищим органом управління є збори учасників. Збори учасників обирають голову зборів. Збори (в тому числі позачергові) скликає голова. Збори приймають рішення з будь-яких питань діяльності товариства, в тому числі щодо обрання та відкликання директора товариства. Директор товариства не може бути одночасно головою зборів учасників товариства. В той\~же час,\~згідно вимог\~ч.1\~ст.\~31\~Закону України\~«Про товариства\~з обмеженою\~та додатковою\~відповідальністю» загальні\~збори учасників\~скликаються у\~випадках,\~передбачених цим\~Законом або\~Статутом товариства,\~а також:\~1)\~з ініціативи виконавчого органу товариства; 2) на вимогу наглядової ради товариства; 3) на вимогу учасника або учасників товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства. Відповідно до ч.1 ст.32 вказаного Закону загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства. Статутом товариства може бути визначений інший орган, уповноважений на скликання загальних зборів учасників. Відповідно до ч. 4 ст. 39 вказаного Закону виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва. Тобто Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачає скликання загальних зборів учасників з ініціативи виконавчого органу та останнім, а отже директор вправі скликати позачергові збори учасників з внесенням на порядок денний зборів питання про своє звільнення. В даному випадку положення статуту в частині скликання зборів та вирішення питання з приводу звільнення директора не відповідає Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", а тому суд керується Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". Частинами 1-5\~ст.\~32\~Закону України\~"Про\~товариства з\~обмеженою та\~додатковою відповідальністю"\~передбачено,\~що загальні\~збори учасників\~скликаються виконавчим\~органом товариства.\~Статутом товариства\~може бути\~визначений інший\~орган,\~уповноважений на\~скликання загальних\~зборів учасників. Виконавчий\~орган товариства\~скликає загальні\~збори учасників\~шляхом надсилання\~повідомлення про\~це кожному\~учаснику товариства. Виконавчий\~орган товариства\~зобов`язаний повідомити\~учасників товариства\~не менше\~ніж за\~30\~днів до\~запланованої дати\~проведення загальних\~зборів учасників,\~якщо інший\~строк не\~встановлений статутом\~товариства. Повідомлення,\~передбачене частиною\~третьою цієї\~статті,\~надсилається поштовим\~відправленням з\~описом вкладення.\~Статутом товариства\~може бути\~встановлений інший\~спосіб повідомлення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін. Як установлено судом позивач подав заяву про його звільнення із займаної посади за власним бажанням та на адресу учасників товариства направив повідомлення про скликання загальних зборів з порядком денним про його звільнення з посади директора товариства за власним бажанням та заяву про його звільнення. Однак, вказане повідомлення проігнороване учасниками товариства, питання щодо звільнення [PERSON] з посади директора наразі не вирішено. Слід також врахувати, що згідно ч.10 ст. 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу. Однак слід зазначити, що припинення повноважень керівника та його звільнення це різні правові інститути, а тому підлягає з`ясуванню обставини за захистом саме яких прав позивач звернувся до суду. У постанові\~Великої Палати\~Верховного суду від 04 лютого 2020 року в справі №\~915/540/16 зазначено, що припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу передбачена не приписами КЗпП України, а ст. 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання норм трудового права. Як слідує\~з матеріалів\~справи позивач\~звертався до\~загальних зборів\~про звільнення\~його з\~посади керівника\~та звернувся\~до суду з метою припинення трудових відносин з СП «Вінниця\~Автотрейд» ТОВ,\~а тому\~звільнення позивача\~здійснюється на підставі положень КЗпП України. Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч.1 ст. 21 КЗпП України). За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. У п. 4 ч.1 ст.36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. З наведеного слідує, що елементом конституційного права особи на працю - є й право бути звільненим. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні.\~Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. Верховний Суд в постанові від 24 грудня 2019 року в справі № 758/1861/18, вказав, що у випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту свої прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. З огляду\~на викладене,\~суд дійшов\~висновку,\~що позивач\~використав всі\~заходи,\~що передували\~його звільненню\~за власним\~бажанням,\~подав відповідну\~заяву,\~однак учасники\~товариства проігнорували повідомлення\~позивача про\~його звільнення\~і не\~розглянули заяву\~ [PERSON] \~про звільнення\~протягом передбачених\~законодавством строків,\~не виконали\~покладених на\~них Статутом\~та Законом\~України "Про\~товариства з\~обмеженою та\~додатковою відповідальністю" обов`язків, у зв`язку з чим права та інтереси позивача є порушені, порушені права підлягають поновленню, а позов задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 908,00 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved