Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Коцюбинське» до [PERSON] про стягнення заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги. В обґрунтування вимог вказують, що згідно рішення загальних зборів № 03/03-20 від 03.03.2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю Житлово-Експлуатаційна Компанія «ЖК КОЦЮБИНСЬКИЙ» з 05.03.2020 р. перейменоване на Товариство з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Коцюбинське». Позивач здійснює обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , яке спрямоване на задоволення потреб мешканців у вигляді надання житлово-комунальних та комунальних послуг. Відповідачу, згідно даних, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 04.10.2013 року належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Згідно даних бухгалтерського обліку Позивача (Акт звіряння взаємних розрахунків) за особовим рахунком [NUMBER] квартири [ADDRESS] станом на 03.06.2020 р. існує заборгованість на загальну суму 63728,64 грн. Позивач зі свого боку продовжує виконувати свої обов`язки, та забезпечує надання Відповідачу житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинку(ів) і споруд, прибудинкових територій, оскільки відповідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу на проведення ремонтних і профілактичних робіт, ліквідації аварії та її наслідків. Звертають увагу на те, що між Позивачем та Відповідачем фактично уклались договірні відносини з надання послуг для якого законом не встановлено обов`язкову письмову форму, а поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, а тому згідно ч. 2 ст. 205 ЦК України, даний договір вважається укладеним з моменту надання Позивачем (Виконавцем) та прийняття Відповідачем (Споживачем) житлово-комунальних послуг з утримання будинку, прибудинкової території, а також комунальних послуг з постачання холодної води і водовідведення. електропостачання та теплопостачання. Дана обставина підтверджується тим, що Відповідачем за період з листопада 2013 по лютий місяць 2015 року частково погашено заборгованість на суму 16330,71 грн. за отримані комунальні та житлово-комунальні послуги. Вказують про те, що нарахування оплати за житлово-комунальні послуги проводиться відповідно до рішення Коцюбинської селищної ради № 114 від 16.10.2015 р. «Про погодження тарифу ТОВ «ЖЕК «ЖК Коцюбинський» на послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території в [ADDRESS] ». Згідно наданого розрахунку вартості отриманих комунальних послуг, заборгованість Відповідача за отримані житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2015 р. по 30.06.2020 року складає - 41023,95 грн. Крім того, зазначають про те, що між ТОВ «ЖЕК «ЖК Коцюбинський» та ПАТ «Київенерго» укладено договір № 1420334 від 20.11.2013, № 1420334 від 23.10.2018 про постачання теплової енергії у гарячій воді для населення. Сторони договору домовились, що при наданні/отриманні послуг з постачання теплової енергії у воді для населення керуватися тарифами, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг відповідно до Закону України № 2479-VІ від 09.07.2010 р. та Розпорядженнями КМДА про затвердження тарифів, які діють на момент надання відповідної послуги. Відповідно до показника лічильника обліку теплової енергії Відповідача ним отримано послугу з теплопостачання на суму 27671,59 грн. (нараховано) - 5085,97 грн. (частково сплачено) = 22585,60 грн. (залишок боргу). Також між ТОВ «ЖЕК «ЖК Коцюбинський» та ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» укладено договір № 14548/4-1-08 від 30.12.2015 р. «Про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі». Відповідно до показника лічильника води Відповідача, ним отримано послугу з постачання питної води (холодна води) на суму 648,55 грн. (нараховано) - 529,53 грн. (частково сплачено) = 119,20 грн. (залишок боргу). Таким чином, враховуючи викладене, просили суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Коцюбинське» заборгованість з наданні житлово-комунальні послуги в розмірі 63728,64 грн. Судові витрати в розмірі 2102 грн. 00 коп. покласти на Відповідача. В подальшому позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просять стягнути з відповідача на користь позивача 70567,58 грн. основного боргу, індекс інфляції в розмірі 4854,38 грн., 3% річних в розмірі - 2178,40 грн., а всього стягнути 77600,36 грн. за період з 01.03.2015 по 31.03.2021. Представник позивача в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити. До суду від представника відповідача надходила заява про застосування строків позовної давності, згідно якої просить застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача за період з 01.03.2015 по 31.07.2017 у розмірі 35379,36 грн. та відмовити позивачу у задоволення позову в цій частині. Справу розглянути за відсутності відповідача та його представника. Вивчивши позовні вимоги, дослідивши надані суду документи та матеріали, вислухавши думку сторони позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Надаючи виниклим між сторонами по справі відносинам належну правову оцінку, суд звертає увагу, що згідно з частинами першою та другою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, між Позивачем та Відповідачами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки Позивач надає житлово-комунальні послуги, а Відповідач ними користується. Обов`язки споживача житлового приміщення щодо своєчасної оплати житлово-комунальних послуг закріплений в ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також в пункті 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року (у редакції Постанови КМУ №45 від 24.01.2006 року). За правилами статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.05.2020. Даний будинок обслуговується Товариством з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Коцюбинське», а саме мешканцям будинку надаються житлово-комунальні послуги. Між Сторонами фактично уклались договірні відносини з надання послуг для якого законом не встановлено обов`язкову письмову форму, оскільки, Відповідач користується житлово-комунальними послуги та від їх отримання не відмовлявся. Згідно даних бухгалтерського обліку за особовим рахунком [NUMBER] квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] за період з 01.03.2015 по 31.03.2021 існує заборгованість на загальну суму 77600,36 грн. грн. Позивач зі свого боку продовжує виконувати свої обов`язки, та забезпечує надання Відповідачу житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинку(ів) і споруд, прибудинкових територій. Відповідачем борг за надані житлово-комунальні-послуги на погашено. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку шляхом направлення вимоги позичальнику або ж у судовому порядку. Як вбачається з позовної заяви Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги 31 липня 2020 року. Відповідно до позовної заяви та розрахунку заборгованості, наданого позивачем заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 77600,36 грн. утворилась за період з 01 березня 2015 року по 31 березня 2021 року. Оскільки, спірні правовідносини встановлюють обов`язок відповідача - сплату коштів частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового місячного платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи належного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Такий правовий висновок щодо застосування строків позовної давності до щомісячних платежів викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 у справі № 444/9519/12. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем (акт звіряння взаємних розрахунків) заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги Відповідача за період з 01 березня 2015 року по 31 липня 2017 року складає 35 379,36 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без важної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Враховуючи вищевикладене, оскільки, під час ухвалення даного рішення судом було встановлено пропущення строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2015 року по 31 липня 2017 року, що складає 35 379,36 грн., а позивачем не доведено переривання строків давності, суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості з Відповідача у строк, більший, ніж передбачений ст.257 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, зважаючи на те, що Відповідач за отримані житлово-комунальні послуги не сплачував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд приходить до висновку про частокове задоволення позову та стягнення з Відповідача на користь позивача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмімі 42200,00 грн. (77600,36 грн.-35579,36 грн.) Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial