Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

1. Короткий виклад доводів поданої заяви. 1.1. В січні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою та посилається на те, що [INFO] її матір [PERSON] померла в м. Антрацит Луганської області. Цей населений пункт перебуває на окупованій території, в межах якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Ця обставина перешкоджає проведенню державної реєстрації смерті [PERSON] . 1.2. Тому [PERSON] просить суд встановити факт, що її матір [PERSON] померла [INFO] в м. Антрацит Луганської області. 2. Ставлення учасників цивільного процесу до поданої заяви. 2.1. [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились у судове засідання. Однак представник заявника [PERSON] подала заяву про розгляд цивільної справи в її відсутності та у відсутності її довірителя (а.с.3). 2.2. Представник Бориспільського ВДРАЦС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) також не з`явився у судове засідання. Він у встановленому законом порядку повідомлений про час та місце розгляду справи. 3. Норми процесуального права та стала судова практика, якими керується суд при розгляді цивільної справи. 3.1. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. 3.2. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 3.3. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії. В цих справах Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони. 3.4. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному\~рівні державного\~утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недійсними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами тощо), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку, передбаченому ст.317 ЦПК України. 4. Мотиви, якими керується суд при розгляді заяви. 4.1. [PERSON] є дочкою [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 лютого 1961 року (а.с.5), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00032352445 від 31 серпня 2021 року (а.с.6) та копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 19 березня 1979 року (а.с.7). Тому на підставі абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України [PERSON] має право звертатись до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. 4.2. Зі змісту лікарського свідоцтва про смерть №536 від 15 грудня 2021 року (а.с.9) та копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 грудня 2021 року (а.с.10) вбачається, що [INFO] [PERSON] померла в м. Антрацит Луганської області. Вказаний населений пункт перебуває на окупованій території, в межах якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють повноваження. Ця обставина об`єктивно перешкоджає проведенню державної реєстрації смерті [PERSON] . 4.3. З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності належить встановити факт, що [PERSON] померла [INFO] в м. Антрацит Луганської області.

Outcome: approved