Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю втратою працездатності на виробництві. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з починаючи з 30.01.2007 року він був прийнятий та працював на відокремлених підрозділах АТ «Лисичанськвугілля», з повним робочим днем під землею. Загальний стаж роботи в шкідливих умовах 21 рік 11 місяців. 28.11.2018 року, позивач звільнився з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Шкідливі та небезпечні умови праці призвели до виникнення у позивача професійних захворювань: хронічний бронхіт II ст.. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз ЛН І-ІІ ст.; Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість (ІІст..) з легким ступенем зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] , Хронічна поперекова - крижова радикулопатія, L5,S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом. Внаслідок професійного захворювання, та відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги позивачу встановлена III група інвалідності та визначено втрату 65% працездатності. За період праці на підприємствах АТ «Лисичанськвугілля», тобто більше 21 року праці в шкідливих умовах, згідно санітарно - гігієнічної характеристики за №0115/3398 від 30.11.2020 року, (як зазначено у медичному висновку ЦЛЕК від 15.01.2021 року №78) зв`язок захворювання з умовами праці встановлений з врахуванням клініко - діагностичних даних, впливу фібро генної дії, фізичних навантажень, робочої пози, вимушених нахилів тулуба, виробничого шуму, показники яких перевищують допустимі. Факт спричинення мені моральної шкоди полягає в моїх душевних стражданнях, які я зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням своїх трудових обов`язків, та полягає у неможливості відновлення мого здоров`я, порушенні моїх нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці. Оскільки втрата працездатності спричинила позивачу фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв`язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, тому він вважає, що йому відповідачем заподіяна моральна шкода., яку він оцінює у 100 000 гри. На підставі викладеного просив суд стягнути з АТ «Лисичанськвугілля» на користь позивача моральну шкоду, завдану професійними захворюваннями та їх наслідками у розмірі 100 000 грн. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 02.08.2021\~року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/5618/21 було відкрито провадження у цій цивільній справі. 13.10.2021\~року відповідач надав відзив на позовну заяву, де зазначив, що позов не визнає по-перше, у позовній заяві [PERSON] зазначає, що відповідно до ст. 153 КЗпГІ України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Позивач працював за професіями, які входять до «Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право і|а скорочену тривалість робочого тижня» затвердженого Постановою КМУ 21.02.2001 р.№163. Окрім скороченої тривалості часу за працю у шкідливих умовах [PERSON] надавалися належні йому додаткові відпустки за умовами праці та щорічне право на оздоровлення та інше. Робочі місце: гірника ремонту гірничих виробок та прохідника до наказу від 10.04.2015 р. №260 (список №1) необхідно вважати з особливими шкідливими умовами та особливо небезпечними умовами праці згідно ГКТ №4137-86 відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості. Позивач усвідомлював ризики для здоров`я пов`язані з виконанням своїх посадових обов`язків та усвідомлював, що праця під землею може спричинити шкоду його здоров`ю. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивав мав 28 років 4 міс. стажу роботи з них 21 рік 5 міс. в умовах впливу шкідливих факторів. Вийшов на пенсію на пільгових умовах, але все одно продовжував працювати на своєму робочому місці до 28.11.2018 р. По-друге, наказом ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» АТ «Лисичанськвугілля» від 28.11.2018 р. №1104 позивача було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, п. 2 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньо місячного заробітку у розмірі 12105 гривень 94 коп., та виплачено допомогу у розмірі утрьох середньомісячних заробітних плат на підставі р.9 п.9.8 Колективного договору між адміністрацією та профспілковою організацією ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» на 2016-2018 р.р. (бо на час звільнення він був пенсіонером) у розмірі 36317 гривень 82 коп. Отже, доводи позивача про те, що через звільнення у зв`язку з професійним захворювання погіршився його майновий стан та те, що відсутність коштів для лікування спричинила йому фізичні страждання вважаємо не обґрунтованими та перебільшеними. Позивач має пенсійне забезпечення та отримав матеріальну допомогу, а отже не залишився без коштів на існування, лікування та підтримання нормальних життєвих зв`язків. Саме лише наявність захворювання у позивача не є доказом вини роботодавця (відповідача) ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» АТ «Лисичанськвугілля». Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відповідач вважає, що виконував сумлінно свої зобов`язання перед Позивачем та своїми діями не завдавав шкоди здоров`ю. Позовні вимоги вважаємо необґрунтованими. Відповідач позову не визнає своєї вини не вбачає, просив суд у задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю втратою працездатності на виробництві у сумі 100 000 гривень відмовити у повному обсязі. 16.02.2022\~року позивач надав клопотання, в якому просив справу розглядати без участі позивача. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що позивач зазнав значної моральної шкоди внаслідок професійного захворювання та втрати працездатності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав відзив на позову заяву, просив відмовити в задоволенні позову, з підстав зазначених у відзиві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що згідно з медичним висновком ЦЛЕК про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання (отруєння) від 14.11.2018 року № 2771, [PERSON] встановлено професійне захворювання, діагноз: хронічний бронхіт II ст.. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз ЛН І-ІІ ст.; Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість (ІІст..) з легким ступенем зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] , Хронічна поперекова - крижова радикулопатія, L5,S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом. Згідно з медичною випискою з медичної картки стаціонарного хворого від 20.11.2018 року № 1142, [PERSON] встановлено професійне захворювання, діагноз: хронічний бронхіт II ст.. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз ЛН І-ІІ ст.; Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість (ІІ ст..) з легким ступенем зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] , Хронічна поперекова - крижова радикулопатія, L5,S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом. Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №033686 від 24.02.2021 р., [PERSON] , встановлено ступінь втрати професійної працездатності первинно 65% з 24.02.2021 року до 20.01.2023 в т.ч. 30% по хр. радикуліт, 25% по хр. Бронхіту, 10% по хр. сенсон. приглухуватості. Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертизою комісією серії 12ААБ №146658 від 24.02.2021 року [PERSON] встановлено ІІІ група інвалідності з 01.02.2021 р. причина профзахворювання. Інвалідність встановлена до 01.02.2023 р., висновок про умови та характер праці протип.робота в умовах впливу пилу, шуму, топ.речовин, неспр.метеоумовах, значн.фіз. навантаження. Згідно з трудовою книжкою серії [NUMBER] , заповненою 05.08.1985 р. на ім`я [PERSON] , [INFO] на підставі наказу №1104-к від 28.11.2018 року звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Мотивувальна частина Відповідно до ст. 46 Конституції України\~закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами\~статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці»\~визначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до\~\~п. 5, п. 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р.\~\~"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~встановлено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Також, необхідно враховувати, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП\~\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи те, що на час виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання. Таким чином,\~\~роз`яснення умов праці, позивач був попереджений про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, безпідставні, оскільки\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.\~\~ Окрім того, згідно з рішенням Конституційного суду України від 08.10.2008 року № 20-рп\\2008р.\~статтею 237-1\~КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Також відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз`яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 23 ЦК України\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання складається з фізичного болю й душевних страждань, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Відповідно до вимог\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Відповідно до п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя,\~\~право на охорону здоров`я тощо. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я\~\~ і наявність у нього професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.\~\~ Відповідно до ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є медичний висновок центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння).\~\~ Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачені укладеним\~\~ сторонами контрактом, які погіршують становище працівника порівняно\~\~з\~\~положеннями\~ст.\~\~237-1 КЗпП\~чи іншим законодавством, згідно зі\~ст. 9 КЗпП\~є недійсними (п.13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). З урахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а також визнання позовних вимог відповідачем, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 60000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial