Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудницька Оксана Михайлівна про усунення від права на спадкування майна [PERSON] , померлого [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті останнього відкрилася спадщина у вигляді 2/3 частини квартири [ADDRESS] , спадкоємцем майна померлого є вона та відповідач, в той час як на думку позивача, останній не має права на спадкування, оскільки за життя спадкодавця він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжко хворів та був у безпорадному стані. Так позивач зазначила, що померлий тяжко хворів через перенесений інсульт, і всі витрати на його догляд та лікування позивач несла особисто, в той час як син [PERSON] в догляді за батьком участі не приймав, що на думку позивача є підставою для усунення відповідача від права на спадкування. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2021 року відкрито провадження в справі, призначено підготовче судове засідання. 10.06.2021 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] , [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову зазначив, що допомагав батькові та жодним чином не ухилявся від надання йому допомоги, навпаки, позивачка створила такі умови, за яких фактично відповідач був позбавлений можливості відвідувати хворого батька та підтримувати з ним контакт. При цьому [PERSON] навіть у судовому порядку намагалася усунути [PERSON] від піклування над його батьком, проте суд відмовив їй у задоволенні її позовних вимог і залишив [PERSON] піклувальником свого батька до його смерті. Також звернув увагу, що всю військову пенсію, яку отримував за життя покійний [PERSON] позивачка [PERSON] забирала собі та використовувала її на власний розсуд. Крім того, в той же день [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про усунення від права на спадкування [PERSON] . Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що звернення [PERSON] до суду з позовом про усунення [PERSON] від спадкування майна померлого [PERSON] є намаганням [PERSON] самостійно успадкувати все майно. Ухвалою суду від 13.09.2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято для спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] 27.09.2021 року на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому [PERSON] проти позову [PERSON] заперечувала, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зазначила, що протягом всього часу з дня прийняття рішення про призначення піклувальником [PERSON] (як і до того часу) відповідач не допомагав ані в придбанні ліків для свого старого батька, ані продуктами харчування, або в будь-який інший спосіб. Крім того, [PERSON] як піклувальник жодного разу не подбав про створення належних умов проживання свого хворого батька: шляхом вирішення придбання для нього окремого житла. Після третього інсульту запропонувала [PERSON] поміняти належну [PERSON] 2/23 частини квартири [ADDRESS] на окреме житло для [PERSON] , при цьому зареєструвати договір на [PERSON] , проте [PERSON] відмовився. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.10.2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та просили суд позов задовольнити. У задоволенні зустрічного позову - відмовити. В судовому засіданні відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, наполягали на задоволенні зустрічного позову. Суд, заслухавши вступні слова сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що первісний та зустрічний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Також судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, у вигляді 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належала на праві спільної часткової власності, з яких 2/3 частини належать [PERSON] , а 1/3 частина - [PERSON] що підтверджується інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 23.08.2013 року. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право за законом одержують особи визначені у статтях 1261-1265 цього ж кодексу. Встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.01.2021 року визнано недійсним заповіт, складений 13.04.2011 року [PERSON] на користь [PERSON] , засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю. .Г. та зареєстрований у спадковому реєстрі № 912. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, батьки. Спадкоємці за законом першої черги після смерті [PERSON] є: його дружина [PERSON] , тобто позивач за первісним позовом та син [PERSON] відповідач по справі за первісним позовом. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено , що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Як роз`яснено в ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тобто, необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Виходячи з тлумачення вказаної вище норм закону, суд вважає, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця необхідно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Вирішуючи спір про усунення від права на спадкування, суди мають дійти висновку, що відповідно до положень ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин, а саме: - усунення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, - перебування спадкодавця в безпорадному стані, - надання допомоги саме спадкоємцем. При встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця необхідно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. А відтак, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: 1) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 3) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 233/6868/15-ц (провадження № 61-5921св18), від 30 травня 2018 року у справі № 753/21722/13-ц (провадження № 61-21194св18), від 18 липня 2018 року у справі № 390/1635/15-ц (провадження № 61-7243св18). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з листопада 20-2 року та проживали разом за адресою [ADDRESS] . У той же час, [PERSON] проживав окремо від спадкодавця разом із своєю сім`єю. З матеріалів справи вбачаться, що 26.04.2002 року у [PERSON] стався інсульт, 25.10.2002 року стався повторний інсульт, внаслідок якого [PERSON] втратив можливість пересуватися, рухатися та самостійно себе обслуговувати. Вбачається, що у результаті хвороби [PERSON] перебував в безпорадному стані, який проявлявся в тому, що він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадний стан спадкодавця підтверджуватися наявними у справі медичними документами та не оспорюється сторонами у справі. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеними обставинами факт перебування спадкодавця [PERSON] в безпорадному стані через тяжку хворобу. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008року за №7факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. При цьому, у своєму листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справи зазначив, що виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Та обставина, що відповідач не спілкувався з батьком протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано доказів того, що відповідач ухилявся від надання допомоги померлому. При цьому, позивач не навів, якої конкретної допомоги потребував спадкодавець, від надання якої відповідач самоусунувся. Матеріалами справи не містять доказів, що відповідач свідомо ухилявся від надання матеріальної допомоги померлому. Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Отже, з урахуванням вищенаведеного, у позивача відсутні порушені права та інтереси, оскільки його право на отримання спадщини не порушено. Суд також відмовляє [PERSON] у задоволенні зустрічного позову про усунення [PERSON] , від права на спадкування майна [PERSON] , оскільки він не підтверджений належними та допустимими доказами. Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачем за первісним та за зустрічним позовом не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для усунення від права на спадщину відповідача за первісним та зустрічним позовом, а тому позовні та зустрічні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed