Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, про компенсацію моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 29.12.2018 прокуратура на підставі ухвали слідчого судді та заявою позивача внесла відомості до ЄРДР за №42018220000001642 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України та направила до ТУ ДБР в м. Полтаві кримінальне провадження для досудового розслідування. 13.02.2019 слідчий Ліснича О. винесла постанову про закриття кримінального провадження № 42018220000001642. 14.06.2019 року Октябрський районний суд м. Полтави скасував постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 42018220000001642. 14.05.2020 позивач звернувся до слідчого з клопотанням в порядку ст. 55, 220 КПК України. Однак 21.05.2020 слідчий Ліснича О. винесла постанову про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 42018220000001642. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 06.10.2020 скасовано зазначену постанову. 23.10.2020 слідчою винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42018220000001642. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 08.12.2020 скасовано зазначену постанову. 29 липня 2021 року слідчий Ліснича О. винесла постанову про закриття кримінального провадження № 42018220000001642, яку знову було скасовано ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави але уже від 02 вересня 2021 року. Позивач зазначає, що слідчий, незважаючи на ухвали суду, його клопотання, докази в кримінальному провадженні, навмисно продовжує свою бездіяльність і не проводить досудове розслідування у розумні строки, що спричиняє позивачу моральне страждання, оскільки з вини слідчого його порушені права не поновлені, порушення закону не припинено, досудове розслідування у кримінального проваджений проводиться неналежним чином через систематичну бездіяльність слідчого, він вимушений витрачати свій особистий час та повинен був протягом тривалого часу звертатися до суду з скаргами на бездіяльність слідчого, у зв`язку з і чим переніс глибокі моральні страждання, він був позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону, порушено його психологічне благополуччя, він був беззаконно позбавлений конституційного права на доступ до правосуддя. Позивач просив суд стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 720000 грн, завданою тривалою бездіяльністю слідчого. У відзиві на позовну заяву відповідач у задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, не доведеними, відсутні докази, які би свідчили про протиправну бездіяльність відповідача, винесення незаконних рішень або вчинення посадовими особами відповідача незаконних дій щодо позивача, якими було завдано моральні страждання. Окрім того просив врахувати, що позов подано до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем є держава. В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 42018220000001642 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України, в якому [PERSON] є заявником. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 06.10.2020 у справі № 554/4312/19 скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого Управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, Лісничої О.М. про відмову у визнанні потерпілим від 21.05.2020 року в кримінальному провадженні № 42018220000001642 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України. 23 жовтня 2020 року слідчим Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, Лісничою О.М. винесено постанову про закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінального провадження №42018220000001642 від 27.12.2018 року у зв`язку з відсутністю в діях старшого слідчого прокуратури Харківської області [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 08.12.2020 у справі № 554/4312/19 скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, Лісничої О.М. від 23 жовтня 2020 року про закриття кримінального провадження №42018220000001642 від 27.12.2018 року за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 382 КК України, матеріали кримінального провадження направлено для проведення досудового розслідування. Постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Полтаві Лісничої О.М. від 29 липня 2021 року закрито кримінальне провадження №420182201900001642 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 367 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях колишнього старшого слідчого прокуратури Харківської області [PERSON] складу кримінальних правопорушень. Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2021 року у справі №642/5302/21 скасовано постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Полтаві Лісничої О.М. від 29 липня 2021 року про закриття кримінального провадження №420182201900001642 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 367 КК України. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Разом з тим, всупереч зазначеним вище вимогам позивачем не доведено заподіяння моральної шкоди внаслідок винесення постанови про відмову у визнанні потерпілим, про закриття кримінального провадження, а скасування судом зазначених постанов слідчого саме по собі не свідчить про заподіяння позивачу шкоди та наявності підстав для її відшкодування. Крім того, [PERSON] не надав доказів спричинення йому душевних страждань внаслідок ухвалення слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим, наявності причинно-наслідкового зв`язку між порушенням його права та наслідками, які спричинило це порушення. При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, у тому числі про скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим в рамках досудового розслідування, постанови про закриття кримінального провадження, не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і саме по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено зазначені позивачем ухвали слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій слідчих ТУ ДБР в м. Полтаві і притягнення до цивільно-правової відповідальності. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19. До подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 13 січня 2020 року у справі № 227/2572/19, від 17 січня 2020 року у справі № 638/11414/18, від 04 березня 2020 року у справі № 639/1803/18, від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19; від 20 травня 2020 року у справі № 337/3375/17. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обґрунтований. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи органу державної влади. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Outcome: dismissed