Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

02.09.2021 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] , подана через представника адвоката Щербини М.В., про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 215685 від 23.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «УНО Капітал» заборгованості у розмірі 8037,43 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~представник позивача\~послався на\~те,що 31.08.2021 року приватним виконавцем Григорчуком П.В., на прохання позивача, було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 66104360, в якій зазначено номер провадження та був вказаний ідентифікатор доступу до інформації про виконавче провадження. Відкриття виконавчого провадження було здійснено на підставі виконавчого напису за № 215685 від 23.06.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., який в свою чергу запропонував задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова компанія «УНО Капітал» щодо стягнення з позивача заборгованості у розмірі 8037,43 грн. Позивач не визнає суму заборгованості на підставі вищевикладених обставин, які формуються саме з не визнання боргу та недоведеності його безспірності та порушення вимог матеріального права нотаріусом при вчиненні нотаріальної дії. Представник позивача вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусом, як наслідок здійснюється неправомірне виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису, так як, на сьогоднішній день, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, тоді як кредитний договір № 91791870000від 03.11.2012 року, на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий напис, нотаріально не посвідчувався. Разом з позовом до суду було подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою судді від 03.09.2021 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03.09.2021 року за наслідками розгляду заяви позивача про забезпечення позову, судом було застосовано забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом № 215685 від 23.06.2021 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «УНО Капітал» загальної заборгованості в розмірі 8037,43 грн. Ухвалою суду від 03.11.2021 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, в позовній заяві, окрім іншого, представник позивача просить розглядати справу без участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та треті особи двічі в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду не надали, що у сукупності з ненаданням відзивів та пояснень по суті позовних вимог є підставою для заочного розгляду справи, про що 17.02.2022 року була постановлена відповідна ухвала. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 03.06.2021 року було вчинено виконавчий напис № 215685 про стягнення з\~ [PERSON] \~невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «УНО Капітал», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 1-30/12 від 30.12.2020 року, якому в свою чергу АТ «УкрСиббанк», на підставі Договору факторингу № 3 від 14.08.2012 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 91791870000 від 03.11.2012 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] у розмірі 8037,43 грн., що складається з: 4496,42 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту, 2841,01 грн. прострочена заборгованість за відсотками, 700,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису. 16.07.2021 року на підставі зазначеного спірного виконавчого напису\~приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В.\~було відкрито виконавче провадження № 66104360. Крім цього, 31.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. винесено постанову про арешт коштів боржника. Представник позивача зазначає, що\~виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусом, як наслідок здійснюється неправомірне виконавче провадження щодо виконання виконавчого напис. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України«Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22лютого 2012року №296/5\~(далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Відповідно до приписів ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені «Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 (далі Порядок»). Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до положень ст.ст.15,\~16,\~18 ЦК України\~та приписів ст.ст.50,\~87,\~88 ЗУ «Про нотаріат»,\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Відповідно до п.2 «Переліку документів для одержання виконавчого напису», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. В Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23.01.2018 р. у справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У постанові Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 року у справі № 908/4154/13 зазначено, що Виписки по рахунках/карткам є належними та допустимими доказами щодо надання Банком кредитних коштів Клієнту, отримання і використання таких коштів Клієнтом, нарахування Банком відсотків, комісії, пені, а також часткового погашення Клієнтом заборгованості за кредитним договором. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Таким чином, за змістом указаних норм права на підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог\~кредитора, тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує цей факт, є зокрема повідомлення про отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов`язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою. Матеріали справи не містять доказів, які свідчать на те, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи, у тому числі, щодо здійснення платежів за ним (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), чи звертався до стягувача за їх витребуванням, як то не міститься і доказів надіслання нотаріусом відповідного повідомлення боржнику. Доказів зворотного, а також того, що позивач повідомлявся про вимогу кредитора та документів які свідчать про безспірність заборгованості позивача, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, суду не надано. З зазначеного вбачається, що нотаріусом, який вчинив виконавчий напис не було перевірено безспірності заборгованості чи відповідальності боржника перед стягувачем ТОВ «Фінансова Компанія «УНО Капітал», існування якої, фактично заперечується стороною позивача, про що свідчить і\~звернення сторони позивача з даним позовом до суду. Постановою Кабінету Міністрів № 622 від 26.11.2014 року (набрала чинності 10.12.2014 року) Перелік документів доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включений п.2 в редакції: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». В той же час, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року №826/20084/14, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». З урахуванням викладеного нотаріус незаконно здійснив стягнення боргу на підставі пунктів Постанови КМУ №662. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально\~посвідченого договору\~(договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». В даному випадку встановлено, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженогопостановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Саме до аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у цивільній справі №172/1652/18. В той же час, вказаний Перелік документів у редакції, чинній станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів у простій письмовій формі, оскільки п.2 Переліку документів з 22.02.2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови суду. Разом з тим, доказів на підтвердження того, що укладений 03.11.2012 року кредитний договір між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» був нотаріально посвідчений, суду не надано. Крім того, судом встановлено, що за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса з [PERSON] здійснено стягнення заборгованості за період з 30.12.2020 року по 17.06.2021 року в загальній сумі 8037,43 грн. Однак документів, які б підтверджували безспірність цієї заборгованості та встановлювали прострочення виконання кредитного зобов`язання, зокрема, первинні бухгалтерські документи, виписка з рахунка боржника тощо, суду не надано. Беручи до уваги, що виконавчий напис вчиняється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання кредитором боржнику письмової вимоги про усунення порушень, а в матеріалах справи відсутні докази надіслання відповідачем як кредитором позивачу як боржнику такої вимоги та надання відповідних підтверджень її нотаріусу разом з заявою про вчинення виконавчого напису, суд вважає, що вказана вимога законодавства також не була дотримана. У зв`язку з чим, за відсутності інших доказів які б спростовували посилання позивача на відсутність відповідних документів, суд вважає можливим визнати факт вчинення спірного виконавчого напису за відсутності визначених законодавством документів, оскільки таке посилання не спростовано наявними у справі матеріалами. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням вимог законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів, тому він є незаконним і його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору суд виходить з наступного. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами\~ст. 141 ЦПК України. Відповідно до норм\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Частиною 1\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн. (за подачу позовної заяви) та 454,00 грн. (за подачу заяви про забезпечення позову), який у\~зв`язку з задоволенням позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. Щодо понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно з частиною четвертою - шостою статті 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).\~Такі докази\~подаються до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі або\~протягом п`яти\~днів після\~ухвалення рішення\~суду за\~умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Європейський суд з прав людини вказав, що\~принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року). Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду надано Договір № 12-ф/о про надання правової допомоги від 04.05.2021 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Щербиною М.В. та Акт приймання-передачі виконаних робіт від 27.09.2021 року, підписаний [PERSON] та адвокатом Щербиною М.В., який містить детальний опис робіт, які були виконані адвокатом, вартість тих чи інших послуг, дата надання такої послуги та дата, до якої необхідно здійснити оплату за надану послугу (загальна вартість наданих послуг склала 8650,00 грн.), що, на переконання суду, з урахуванням положень ч. 2 ст. 137 ЦПК України, є достатніми доказами для підтвердження надання правничої допомоги адвокатом та розміру понесених витрат у зв`язку з наданням такої допомоги. Однак, якщо Договір № 12-ф/о про надання правової допомоги від 04.05.2021 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Щербиною М.В., разом з позовною заявою, направлявся на адресу відповідача, то доказів направлення відповідачу Акту приймання-передачі виконаних робіт від 27.09.2021 року, підписаний [PERSON] та адвокатом Щербиною М.В. суду не надано, а тому стороною позивача не дотримано установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування відповідних судових витрат, зокрема, надіслання (надання) відповідних доказів відповідачу. Таким чином, суд не може взяти до уваги наданий представником позивача Акт приймання-передачі виконаних робіт від 27.09.2021 року, підписаний [PERSON] та адвокатом Щербиною М.В. під час розгляду питання про розподіл понесених витрат на правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем на правничу допомогу, не підлягають стягненню з відповідача. Такий висновок суду ґрунтується на правовій позиції, висловленій, зокрема, в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.09.2021 року у справі № 323/642/20.

Outcome: partial