Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем уклала юридичний шлюб 12 липня 2019 року.Від шлюбу вони дітей немає та не вагітна. Причиною розпаду сім`ї є те,що мають різні погляди на життя, втратили взаєморозуміння та повагу один до одного . Після цього,вони припинили сімейні відносини і вже більше двох років проживають окремо. Стверджує, що родина розпалась остаточно і просить не вживати заходів щодо примирення. Ухвалою суду від 29 грудня 2021 року відкрито провадження у справі. Позивачка [PERSON] звернулася із письмовою заявою про розгляд справи без її участі,позовні вимоги підтримує повністю,настоює на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі,позовні вимоги визнає.Окрім цього, він заперечив проти надання строку на примирення,оскільки шлюбні відносини давно припинили. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За нормами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Установлено та стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого Ковельським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області,що між [PERSON] та [PERSON] 12 липня 2019 року укладено шлюб, який зареєстрований Ковельським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №248. Із письмових заяв сторін слідує, що їх шлюбні відносини на даний час фактично припинені, на примирення не згодні, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позов, заперечень не скористався, позов визнав, а тому у суду немає підстав сумніватися у доводах викладених позивачкою, як підставах для розірвання шлюбу. За приписами ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнав позов, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При цьому, суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved