Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" 17.10.2018 року звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] , мотивуючи позов тим, що між ТзОВ "ФК" Центр фінансових рішень" та [PERSON] укладено кредитний договір №581602827 від 29.08.2014 р. 14.07.2017р. між ТзОВ "ФК" Центр фінансових рішень" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір відступлення права вимоги №20170714, за умовами якого ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги за кредитним договором №581602827 від 29.08.2014 р., з врахуванням нарахованих процентів, комісії та іншими платежами за основними договорами. Згідно додатку №1 до договору відступлення права вимоги №20170714 від 14.07.2017 року, ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набув права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 45483,84 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Окрім того, просить стягнути на свою користь судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в сумі 1762,00 грн. Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30.01.2019 року позов задоволено в повному обсязі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.08.2020 року заочне рішення скасовано, справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11.11.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому вказав, що він належних доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні не отримував, а відтак, вважає, що обов`язку перед позивачем в частині сплати заборгованості за кредитним договором не виникло. Крім того, не погоджується з вимогою про стягнення заборгованості за управління кредитом в сумі 21724,87 грн., оскільки кредитним договором зазначене нарахування не передбачено, та вказана вимога суперечить суті правочину. Не погоджується з вимогою про стягнення пені в сумі 8102,10 грн., оскільки відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вказаних вимог застосовується позовна давність в 1 рік. Оскільки нарахування пені припинено до 14.07.2017 р., коли новий кредитор і позивач нібито придбав право вимоги від первісного кредитора, а новий кредитор і позивач звернувся до суду 17.10.2018 р., тобто після спливу одного року, вважає, що слід відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог через пропуск строків позовної давності. 24.11.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якій просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подана заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності, з урахуванням поданого відзиву. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 29 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр фінансових рішень" та [PERSON] укладено кредитний договір №581602827, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та внести плату за кредитом (арк. справи 7-8). За п. 4 договору, надання кредиту за цим договором здійснюється на таких умовах: сума та валюта кредиту - 16204,21 грн.; річна відсоткова ставка за кредитом - 0,01% річних; строк, на який надається кредит - 36 місяців; цілі використання кредиту - без обмежень; порядок надання кредиту - перерахування на рахунок позичальника, перерахування на оплату страхових або інших послуг - у разі укладення договору страхування або договору про надання інших послуг; повернення кредиту, внесення плати за ним - щомісячно, за графіком платежів (додаток до договору); разова плата за кредит - 0,00 грн.; щомісячна плата за кредитом - 4% від суми кредиту, що становить 648,17 грн.; пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань - 0,3% від суми прострочення за кожний день прострочення; сплачується позичальником за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або внесення плати за кредитом. Згідно п. 11 договору, підписанням цього договору позичальник надав згоду на заміну кредитодавця на нового кредитодавця, що передбачає перехід всіх прав (відступлення всіх прав вимоги) та перехід всіх обов`язків (переведення всіх боргів) кредитодавця до іншої особи. У разі прийняття кредитодавцем рішення про зазначену заміну сторони за цим договором (зазначений перехід прав і обов`язків кредитодавця до іншої особи) додаткова згода від позичальника не вимагається. Згідно заяви [PERSON] від 29.08.2014 р., останній просив ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" перерахувати кошти по кредитному договору №581602827 від 29.08.2014 р. в рахунок виконання грошових зобов`язань та погашення поточної заборгованості за його діючим кредитним договором №789293609 від 22.04.2013 р. в сумі 16204,21 грн. (арк. справи 9). 14.07.2017 р. між ТзОВ "ФК" Центр фінансових рішень" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір відступлення права вимоги №20170714, за умовами якого ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги за кредитним договором №581602827 від 29.08.2014 р., з врахуванням нарахованих процентів, комісії та іншими платежами за основними договорами. Згідно додатку №1 до договору відступлення права вимоги №20170714 від 14.07.2017 року, ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набув права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 45483,84 грн., яка складається з: заборгованості за основною сумою боргу в сумі 15652,52 грн., заборгованості за відсотками в сумі 4,35 грн., заборгованості за платою за управління кредитом в сумі 21724,87 грн., заборгованості за пенею в сумі 8102,10 грн. 21.07.2017 р. ТОВ "ФК" Центр фінансових рішень" на адресу [PERSON] надіслано повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №581602827 від 29.08.2014 р. у розмірі 45483,84 грн. на користь ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" (арк. справи 16). 21.07.2017 р. ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" на адресу [PERSON] надіслано повідомлення про зміну умов кредитного договору №581602827 від 29.08.2014 р., повідомлено про розмір заборгованості за кредитом - 45483,84 грн., вимагали сплатити заборгованість (арк. справи 17). За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, щоположення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання кредитних коштів за кредитом чи супроводження кредиту не є самостійною послугою, щозамовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки, надання кредитних коштів за кредитом є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і супроводження кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 718/194/17 (провадження № 61-29385сво18) та від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Отже, положення Кредитного договору №581602827 від 29.08.2014 року щодо права кредитора нараховувати комісію за супроводження кредиту та за надання кредитних коштів, є нікчемними, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, адже, такі умови договору порушують публічний порядок. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформувала висновки про те, що визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що умови пункту 4.7 кредитного договору щодо сплати щомісячної плати за кредитом в сумі 648,17 грн. 4% від суми кредиту суперечать вимогам наведеного вище законодавства, яке регулює публічний порядок у сфері споживчого кредитування, а тому є нікчемними в силу закону, і не підлягають визнанню недійсними, проте, зазначене не має наслідком визнання недійсним договору у цілому. За таких обставин, в іншій частині Кредитний договір №581602827 від 29.08.2014 року є чинним та підлягає виконанню сторонами. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина друга статті 516 ЦК України). На виконання умов Договору відступлення права вимоги по кредитному договору №5618062827 від 29.08.2014 року, згідно вимог ст.512-514, 516 Цивільного кодексу України, ТОВ «Фінансовою компанією «Європейська агенція з повернення боргів» 21.07.2017 року за вих. №001831517-1 було відправлено повідомлення відповідачу про зміну умов кредитного договору, наявну суму заборгованості по кредитному договору та порядок її погашення (арк. справи 17), тобто [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Фінансовою компанією «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Як вбачається з наданих позивачем ТОВ «Фінансовою компанією «Європейська агенція з повернення боргів» доказів, достовірність та належність яких не оспорюється відповідачем [PERSON] , станом на 14.07.2017 року, останній має заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а саме: 15652,52 грн. заборгованість за основним боргом, 4,35 грн. заборгованість за відсотками, 8102,10 грн. сума заборгованості за пенею, а тому заявлені позовні вимоги в частині стягнення цієї заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідачем подано заяву про застосуваня строку позовної давності до пені. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідност. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ст. 259 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (Правовий висновок Верховного Суду України у справі N 6-1138цс15). Право грошової вимоги до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" перейшло 14.07.2017 року, тоді як позивач звернувся до суду з позовом 17.10.2018 року, тобто з пропуском строку спеціальної позовної давності, про застосування якої просив відповідач. Підписана сторонами заява про надання кредиту не містить умов про збільшення строку позовної давності, тобто письмового договору про збільшення позовної давності між сторонами не має. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 8102,10 грн. не підлягає задоволенню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 15652,52 грн. та відсотків у сумі 4,35 грн. а всього 15656,87 грн., щодо стягнення пені у розмірі 8102,10 в позові слід відмовити у зв`язку із пропуском позовної давності. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на задовлення 34% від заявлених позивачем позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогм в розмірі 599,08 грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 21 лютого 2022 року.

Outcome: partial