Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнення пені за прострочення сплати аліментів у загальному розмірі 1763172 грн. за період з 08 травня 2013 року по 31 березня 2021 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач та відповідач з листопада 2010 року проживали однією сім`єю з відповідачем, без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання народився син [PERSON] , [INFO] , відповідач визнав його своїм сином. Сімейне життя не склалося, в листопада 2017 року відповідач пішов з сім`ї, та припинив надавати матеріальну допомогу дитині, тому рішенням Суворовського районного суд м. Одеси, від 24.04.2013 року, у цивільній справі № 523/3984/13-ц, було стягнуто з [PERSON] , аліменти на утримання дитини та дружини. Вказане рішення набрало законної сили 08.05.2013 року, після чого, 17.07.2013 року, позивач звернулася до Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження. Проте, з часу відкриття виконавчого провадження й до теперішнього часу від відповідача жодних коштів на утримання дитини, ні в добровільному, ні в примусовому порядку не надходило. Відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, утримання та виховання дитини, участі у вихованні сина жодним чином не бере, не виявляє бажання зустрічатись з дитиною отже ці обставини і змусили її звернутись до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Від відповідача надійшла нотаріально завірена заява Серія НРН21856899, зареєстрована в реєстрі за №981, про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , від 27.06.2011 року, серія [NUMBER] , актовий запис №1093, внесений до книги реєстрації народжень 12.07.2011 року, Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] , які з листопада 2010 року проживали однією сім`єю з відповідачем, без реєстрації шлюбу, стосунки яких припинились в листопаді 2012 року, у зв`язку з тим що відповідач пішов з сім`ї, та з того часу припинив надавати матеріальну допомогу, участі у вихованні сина жодним чином не бере. Дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач не займається вихованням дитини та відмовляється у добровільному порядку утримувати сина, свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим, позивач просить позбавити [PERSON] , батьківських прав стосовно сина [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Малиновська районна державна адміністрація Одеської міської ради ухвалила висновок №0514/01-20 від 02.03.2022 року, згідно з яким вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитино. Не спілкується, від виховання сина самоусунувся, не відвідує, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно з нормами ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Підстав для сумніву у достовірності висновку спеціалістів, його компетентності або об`єктивності у суду не має. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України - батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що «...ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти». Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до положення пунктів 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід застосовувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Оцінивши усі докази в сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні безперечно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини і на цих підставах повинен бути позбавлений батьківських прав. Щодо позовної вимоги про стягнення пені по заборгованості за аліментами: Позбавлення батьківських прав не звільняє відповідача від виконання обов`язку утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. 24.04.2013 року, справа № 523/3984/13-ц рішенням Суворовського районного суд м. Одеси, було стягнуто з [PERSON] , аліменти - 1/4 частини усіх видів доходів, на утримання дитини та дружини, яке набрало законної сили 08.05.2013 року, після чого, 17.07.2013 року, позивач звернулася до Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження. Відповідач з часу відкриття виконавчого провадження й до теперішнього часу жодних коштів на утримання дитини, ні в добровільному, ні в примусовому порядку не надавав. Факт неотримання позивачкою аліментів від [PERSON] у період з 01.08.2013 року по 31.01.2014 року, підтверджується довідкою № 7953 про неотримання аліментів виданої Першим Суворовським ВДВС Одеського МУЮ, від 26.02.2014 року, у зв`язку з чим позивач просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів, у загальному розмірі 1763172 грн. за період з 08 травня 2013 року по 31 березня 2021 року. Позивач надала самостійний розрахунок пені, який грунтується на розміру заборгованості який не встановлено державним виконавцем, а тому суд відхиляє його як такий що не відповідає вимогам ч.2 ст.78 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження", визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. В матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості визначений виконавцем відповідно до Закону. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Отже, зазначена позовна вимога є необгрунтованою та задоволенню не підлягає. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, прийняття судом визнання позову в частині позбавлення батьківських прав та відмови у прийнятті позову в частині стягнення пені як таке що не відповідає вимогам закону (ч.4 ст.206 ЦПК України).

Outcome: partial