Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

15.07.2021р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання факту, що має юридичне значення, зобов`язання вибачитися (а.с. 2). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 16.07.2021р. у справі заявлено самовідвід (а.с. 3). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидової С.О. від 21.07.2021р. у справі заявлено самовідвід (а.с. 5). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Батманової В.Г. від 22.07.2021р. у справі заявлено самовідвід (а.с. 9). За наслідками авторозподілу 26.07.2021р. справу передано на розгляд судді Наумовій О.С. (а.с. 14). Ухвалою судді Наумової О.С. від 07.07.2021р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 15). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно зі ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права жертва грубого порушення гуманітарного права має право на компенсацію завданої таким порушенням шкоди, зокрема, визнанням фактів, встановленням правди та вибаченням від імені держави. Щодо застосування до позивача психіатричних репресій при притягненні до адміністративної відповідальності у 2009-2010 роках, таке грубе порушення встановлено рішенням ЄСПЛ від 26.02.2015р. та низкою рішень національних судів. Але у встановленні факту, що позивач є жертвою психіатричних репресій, встановленні правди про порядок застосування таких репресій судами, які діяли від імені держави неодноразово відмовлялося. Так само, вибачення за грубе порушення гуманітарного права позивачем були отримані виключно особисто від судді Руснака. Від держави, її органів влади, психіатричних закладів, що брали участь у таких репресіях, вибачення досі не отримані й всі вони офіційно наполягають на правомірності порушення ними прав позивача. В судових процесах у справах №№ 201/7557/19 і 201/7620/20 з даної тематики виявилася вада судового корпусу зі сприйняттям сутності вимог позивача: судді всіх інстанцій тлумачили сутність правовідносин виключно однобоко - ніби йдеться про факт, що до позивача органи влади та психіатричні заклади ставилися як до психічно хворого, але інший бік тих самих правовідносин - що позбавлення позивача свободи та інших прав, вирішення питання про компенсацію за це здійснювалося особами, які демонстрували важкі розлади сприйняття, мислення, волі, важку афазію та парафазію, паталогічну брехливість, тощо - розглянутий жодного разу не був, хоча саме цей бік є найважливішим в даних правовідносинах. Отже, в цьому позові йдеться про визнання того факту, що психіатричні заходи проти позивача від імені держави, включно з порушенням права на компенсацію, вчиняли особи з важкими психіатричними розладами. Безспірне божевілля представників держави та психіатричних закладів безпосередньо при притягненні позивача до адміністративної відповідальності у справах №№ 3-1754/09, 3-1720/10 і у зниклих матеріалах про притягнення позивача у листопаді 2009 року до відповідальності за ніби вчинене дрібне хуліганство документально зафіксоване матеріалами цих справ, у подробицях описано в судових рішеннях у справі № 201/11110/17 та рішенні ЄСПЛ від 26.02.2015 і не підлягає новому доказуванню. При цьому, досі всупереч вимогам ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та просто здоровому глузду, держава у особі суддівського корпусу, не може пояснити навіщо, тобто, з якою метою переслідувався позивач, зокрема, не погоджується з визначенням постанови судді Румянцева П.О. від 14.08.2009р. про повернення апеляції на постанову від 23.07.2009р. про призначення СПЕ: «з метою виховання у дусі демократії». При розгляді справ щодо наслідків вказаних репресій між суддями Жовтневого та Бабушкінського районних судів м. Дніпропетровська та їх помічниками з питання витребування справи № 3-1754/09 у 2011 році виник спір: Хто з них ідіот. Арбітром у цьому спорі ними був обраний позивач, який їх мирив: «І ви праві, й ви праві, але все це дрібниці на фоні які ідіоти у Красногвардійському районному суді!». Завершення цього спору відбулося, коли у нього втрутився помічник голови суду Олійника М.В. [PERSON], який доводив ідіотію опонентів зазначенням номеру витребуваної справи у запиті Бабушкінського районного суду: 3-0003/10, - бо такого номеру просто не може бути. На пропозицію позивача піти у сусідній кабінет, де знаходилася ця справа, й подивитися на її номер, [PERSON] погодився і коли через пару хвилин повернувся назад, після огляду обкладинки справи лише сказав позивачу: «Ви праві». Неадекватність судового корпусу, як норма судочинства, була яскраво проявлена при спробах вирішення цього самого питання. Так у справі № 201/7557/19 суддя місцевого суду побачивши, що позивач в 2017 - 2018 роках виграє майже всі процеси в апеляційній інстанції, задовольнила заяву про встановлення факту, що позивач є потерпілим від психіатричного переслідування (в цій справі позивач залишив на розсуд суду питання про застосування термінології національного чи міжнародного законодавства). Але на вимогу судді апеляційної інстанції, додатковим рішенням відмовила у встановленні факту, що позивач є жертвою психіатричних репресій. Тут, поряд з мовленевими порушеннями і парафазією) у суддів, зокрема, відсутності знань не лише слова «синонім», але й самого відповідного поняття, проявилися важкі мисленеві розлади - це все одно, що встановити справедливість визначення «2x2=4» і визнати хибним визначення «двічі два дорівнює чотири». Так само, у справі № 201/3620/20 інша суддя, демонструючи важке порушення сприйняття, ототожнила власний висновок (до речі, правильний) з рішення ЄСПЛ від 26.02.2015р. про порушення права позивача на свободу щодо встановлення цим самим факту застосування психіатричних репресій з безпосереднім визначенням рішення ЄСПЛ, відсутнім у ньому (чистої води парафазія), і на підставі встановлення нею такого факту відмовила у його встановленні. Відомості про наступні важкі психічні розлади у осіб вишестоящих судів, які розглядали скарги на таке рішення, викладені в ЄДРСР. Стійку афазію демонструє весь держапарат, зокрема, представник відповідача, щодо неможливості не лише промовити, а хоча б надрукувати слово «вибачення» чи «вибачаємось» в контексті реального вибачення (подібний випадок наводив відомий структураліст Р. Якобсон при дослідженні ним як з мовленевої поведінки афатиків можна з`ясувати особливості мови: на прохання канадського психіатра промовити окремо слово «No» пацієнт відповідав: «No, І cannot say 'No'»). Продуктивна психосоматика значної частини суддівського корпусу весь цей час мала місце коли вирішення будь-яких питань потрапляло до судді Антонюка, у вигляді давнього його особистого та суддів, що розглядали справи з його участю, бреда та галюцинацій - усюди бачити трьохлітерне слово, яке раніше писали на парканах, і керуватися саме тим, що це слово номінує, а не законом. Ці особливості докладно описані в есе позивача «Спрощений виклад теорії множин для юристів», оприлюднені та мають бути визнані загальновідомими. Нарешті, дослідження позивача з приводу досі не описаного в психіатричній літературі синдрому одночасної демонстрації симптомів шизофренії та ідіотії яскраво проявлені не лише в судових рішеннях щодо наявності експертів психіатричного закладу статусу суб`єкта владних повноважень, за якими ці експерти одночасно були й є такими суб`єктами, ніколи не були ними та були й перестали бути. На неадекватність цього звернув увагу навіть ЄСПЛ. Так само, цей синдром має місце у рішеннях Самарського, Жовтневого, Кіровського та Індустріального районних судів м. Дніпропетровська у справах щодо встановлення фактів незаконності позбавлення свободи позивача після 29.09.2009р. та відшкодування шкоди, за якими одне й те саме: є позбавленням свободи та не є позбавленням свободи, таке чи то позбавлення свободи, чи то не позбавлення свободи є законним і незаконним, тощо. Стосовно останнього беруся стверджувати, що представник психіатричного закладу насолоджувалася у цих справах своєю паталогічною брехливістю, Самарський суддя є стійким божевільним, судді Кіровського та Жовтневого судів стали жертвами афекту від непереборного впливу психіатричної сугестії, а стосовно [PERSON] відсутні достатні відомості для встановлення стійкості її божевілля. Паталогічна брехливість представників відповідача достатньо описана у постанові КЦС від 27.05.2020р. у справі № 201/10024/17, у рішеннях ЄСПЛ у перших двох справах позивача проти України, є такою, що навіть ЄСПЛ в рішенні від 06.12.2018р. у справі «Аграчова та інші проти України» посоромився її розбирати, а отже її не потрібно знов доводити. Всі вказані обставини встановлені остаточними судовими рішеннями й тому докази не додаються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed