Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулись до суду з заявою з вимогою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини. Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла [PERSON] . Останнім фактичним місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] , де проживає заявниця. Вказала, що вона разом із своєю матір`ю [PERSON] проживали разом однією сім`єю, вона повністю здійснювала догляд за нею та після смерті здійснила її поховання за власний кошт. Відповідно заявниця просила суд встановити факт постійного її проживання разом із спадкодавицею [PERSON] на час її смерті - [INFO] . В судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала вимоги заяви та просила суд її задовільнити. Пояснила, що вона постійно проживала по [ADDRESS] , з 2010 року вона забрала до себе проживати свою матір [PERSON] та до дня смерті постійно проживала із нею у двох, доглянула її та поховала її. Пічля її смерті залишилась спадщина на будинковолодіння, однак вона не може оформити її, оскільки мати була зареєстрованою в с. Текліне, а вона в с. Плоске, тому не підтверджується факт постійного їх проживання, а тому змушена звернутись із даною заявою до суду. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, однак до суду надійшла заява від голови Балаклеївської сільської ради про розгляд заяви у відсутність їх представника. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що він є сином заявниці [PERSON] та достеменно знає про те, що його мати і бабуся [PERSON] з 2010 року проживали разом в с. Плоске та мати весь час дбала за бабусею [PERSON] та після її смерті поховала її. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] та проживає по [ADDRESS] . Вона має приятельській стосунки із заявницею та їй відомо про те, що [PERSON] з 2010 року забрала до себе проживати свою матір [PERSON] за якою здійснювала догляд та після її смерті у 2017 році поховала її. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, врахувавши позицію заявниці, врахуваши позицію заінтересованої особи, заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 травня 2017 року [PERSON] померла [INFO] . Заявниця [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 березня 1959 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 10 грудня 2021 року, копією свідоцтва про шлюб від 03 квітня 1992 року та 14 березня 1995 року, відповідно до яких заявниця змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . З довідки відділу ЦНАП виконавчого комітету Балаклеївської сільської ради № 2759 від 25 листопада 2021 року вбачається, що [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] була зареєстрована в с. Текліне Черкаського району Черкаської області. З довідки виданої виконкомом Балаклеївської сільської ради № 2456 від 29 грудня 2021 року вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] фактично проживала по [ADDRESS] з 2010 року по [INFO] у домоволодінні дочки [PERSON] разом із останньою. Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] з 2010 року по 26 травня 2017 року підтвердили в судовому засіданні і свідки [PERSON] та [PERSON] . Заявниця, посилаючись на той факт, що у неї відсутні докази спільного проживання із спадкодавицею, не може оформити спадщину, звернулась до суду із даною заявою. З відповіді Смілянської державної нотаріальної контори № 1681/01-16 від 22 грудня 2021 року вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова спрва не заводилась. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як вбачається з наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що заявницею [PERSON] доведено факт постійного проживання разом з спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини, а тому вимоги заяви підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що заявницею [PERSON] доведено факт спільного проживання зі спадкодавицею [PERSON] по [ADDRESS] на час відкриття спадщини - [INFO] , а тому заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved