Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просить суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 01 березня 1976 року, на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №34/3 від 26 січня 1976 року, [PERSON] було видано ордер на квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер про що відділом реєстрації смерті у м. Києві, зроблено запис за № 15763. 07 вересня 2005 року державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом ВСМ №626595, а саме спадкове майно на яке видане свідоцтво, складається з квартири номер [ADDRESS] . Зазначила, що є власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , проте за даною адресою зареєстровані - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач посилається, що відповідач з 1996 року не проживає у вказаній вище квартирі, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає чим позбавляє розпоряджатися власністю в повному обсязі. Вважає, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, а тому втратив право користування житловим приміщенням. З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позов. 16 серпня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою суду від 16.08.2021 в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте останньою подано заяву в якій просить справу слухати у її відсутність та у відсутність її представників. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проте заперечив щодо стягнення з нього судового збору за подання позовної заяви до суду. Заслухавши відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №34/3 від 26 січня 1976 року, [PERSON] 01.03.1976 було видано ордер на квартиру [ADDRESS] . Склад сім`ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується псвідоцтвом про смерть, актовий запис за № 15763 (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, 07 вересня 2005 року державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно яке, складається з квартири номер [ADDRESS] (а.с.10). Отже, [PERSON] на праві приватної власності належить майно за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з ст.ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 05.08.2021, засвідченого головою ЖБК «Моторист» Гребенюком А.В., [PERSON] починаючи з 1996 року за адресою: [ADDRESS] , не проживає (а.с. 11). З позовної заяви вбачається, що відповідач, хоча значиться зареєстрованим у спірній квартирі, однак за спірною адресою не проживає, будь-якої участі в оплаті комунальних послуг та утриманні житла не приймає. Оцінюючи матеріали справи, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає у спірній квартирі. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, з урахуванням визнання позовних вимог відповідачем, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розімірі 908,00 грн. Отже, з урахуванням визнання позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 454,00 грн.

Outcome: approved