Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначено, що згідно ордеру на житлове приміщення № 910 від 17.02.1989 р. на сім`ю з чотирьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , була представлена 3-х кімнатна квартира [ADDRESS] . Вказану квартиру 10.11.1995 р. було приватизовано на усіх членів сім`ї та видано свідоцтво № [NUMBER] про право спільної сумісної власності. Наразі виникла необхідність розпорядитись своїми частками житла та поліпшити житлові умови. Відповідач відмовляється в досудовому порядку поділити нерухомість. Посилаючись на зазначені обставини, просять суд визначити, що розмір частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на кв. [ADDRESS] , становить 1/4 частку та визначити, що розмір частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на кв. [ADDRESS] , становить 1/4 частку. Ухвалою суду від 10.01.2022 року у вказаній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] , виданим 10.11.1995 року Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області від 25.08.2009 р. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно зі статтею 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Статтею 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, судом встановлено, що правовий режим власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , є спільна сумісна власність без визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Згідно з частиною 2 статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до частини 2 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, кожен учасник спільної сумісної власності має право припинити для себе відносини спільної власності шляхом виділу в натурі частки із спільного майна або поділу його між співвласниками. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в своїй позовній заяві просять суд визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру в розмірі по 1/4 частці за кожним з них. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Із заяви відповідача [PERSON] вбачається, що ним не оспорюється розмір часток та їх рівність. Однак, як випливає із змісту позовної заяви, в сторін виникли суперечності з приводу користування, утримання та збереження спірного майна. Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, з урахуванням наміру позивачів в подальшому розпоряджатися частиною свого майна на власний розсуд та презумпції рівності часток у праві спільної власності, задовольнити позовні вимоги щодо визначення частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 1/4 часток за кожним з позивачів. У зв`язку з тим, що позивачі не заявили вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved