Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану заяву, в якій [PERSON] просить встановити факт народження нею [INFO] в м.Донецьку Донецької області дитини чоловічої статі. Заявлені вимоги обґрунтовані наступним. З 30 серпня 2019 року заявник перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . [INFO] заявник, знаходячись у місті Донецьку, народила дитину чоловічої статі. Свідоцтво про народження дитини, яке їй видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, є незаконним та не створює правових наслідків на території України, тому задоволення заяви про встановлення факту народження надасть їй можливість отримати в компетентному державному органі України легітимне та законне свідоцтво про народження її дитини. Заявник [PERSON] та її представник - адвокат Бєлоусов С.Г. за змістом поданої заяви просили провести розгляд справи без їх участі (а.с.3). Заінтересована особа - Покровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) правом участі в судовому засіданні не скористалась, надала заяву, в якій просила розглянути справу у відсутність представника відділу, заперечень щодо заяви про встановлення факту народження не має (а.с.32). Заінтересована особа - [PERSON] до суду не прибув, надав заяву, якою просив задовольнити заявлені вимоги, справу розглянути без його участі (а.с.30). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, доходить наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Заявник [PERSON] [INFO] , є громадянкою України, місце її проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (паспорт громадянина України, а.с.4-7). З 30.08.2019 року заявник (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебуває у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому Маріупольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №673 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , а.с.9). [PERSON] [INFO] , є громадянином України, місце його проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (паспорт громадянина України, а.с.10-13). За змістом обмінної карти та медичного свідоцтва про народження №1180/1639 від 09.12.2021 року, виданих Донецьким клінічним територіальним медичним об`єднанням Міністерства охорони здоров`я «Донецької Народної Республіки», вбачається, що у [PERSON] , [INFO] , 09 грудня 2021 року о 14.25 годині в пологовому відділенні Донецького клінічного територіального медичного об`єднання в м.Донецьку від перших пологів народилась одна дитина хлопчик вагою 3530 г (а.с.15-16, 17). 22.12.2021 року Ленінським відділом запису актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції «Донецької Народної Республіки» видано свідоцтво про народження у заявника дитини [PERSON] серії [NUMBER] , актовий запис №316 (а.с.18). На долученому до заяви фотознімку зображена жінка з немовлям, яка зовні схожа на жінку за паспортом громадянина України на ім`я заявника (а.с.19). Відповідно до ч.1 ст.144 СК України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі ст.7 ч.1 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів від 07.11.2014 №1085р місто Донецьк Донецької області визначено містом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Як вбачається зі змісту Наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», зареєстрованого в МЮУ 17.06.2014 року за №640/25417, доступ користувачів до Єдиних\~та Державних\~реєстрів,\~створення та\~забезпечення функціонування\~яких належить\~до компетенції\~Міністерства юстиції\~України,\~зокрема,\~до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, до закінчення\~антитерористичної операції\~в населених\~пунктах,\~на території\~яких органи\~державної влади\~тимчасово не\~здійснюють свої\~повноваження,\~зокрема,\~в місті\~Донецьку Донецької області, тимчасово припинено. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. За частинами 1, 2 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника, справи про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документи, що підтверджують факт народження. \~ \~ \~ \~Пунктом «а» частини 2 глави 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, визначено, що підставою для проведення державної реєстрації народження є медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, що видається закладом охорони здоров`я, незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи, та засвідчене печаткою такого закладу. Надані заявником документи не є підставою для проведення державної реєстрації народження дитини, адже видані та засвідчені печаткою не закладу охорони здоров`я України, а закладом охорони здоров`я так званої «Донецької Народної Республіки», а отже, наявні підстави для розгляду судом питання про встановлення факту народження в порядку п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України. При розгляді справи суд первісно акцентує увагу, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори,\~згода на\~обов`язковість\~яких надана\~Верховною Радою\~України,\~є частиною\~національного законодавства\~України (ст.ст.3, 8, 9 Конституції України). Переміщені всередині країни особи є громадянами своєї держави і мають широке коло громадських, політичних, екологічних, соціальних і культурних прав. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщена особа має права, визначені Конституцією України та законами України, зокрема, право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до принципу 20 Керівних принципів з питання про переміщення осіб всередині країни, які були розроблені та прийняті в 1998 році за дорученням Генеральної Асамблеї ООН та Комісії з прав людини, кожна людина, де б вона не знаходилась, має право на визнання її правосуб`єктності. Для забезпечення цього права особам, які переміщені всередині країни, відповідні органи влади надають всі документи, які необхідні для поваги і здійснення їхніх законних прав, як-то паспорти, посвідчення особи, свідоцтва про народження і свідоцтва про шлюб. Органи влади сприяють, зокрема, у видачі нових документів або заміні документів, втрачених під час переміщень, без будь-яких необґрунтованих умов, як-то вимога повернення на місце звичайного проживання для отримання цих та інших необхідних документів. Даючи оцінку допустимості таким доказам як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які\~органи,\~їх посадові\~та службові\~особи на\~тимчасово окупованій\~території та\~їх діяльність\~вважаються незаконними,\~якщо ці\~органи або\~особи створені,\~обрані чи\~призначені у\~порядку,\~не передбаченому\~законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (ч.ч.2, 3). Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v/ theRepublicofMoldovaandRussia», «IlascuandOthers v. MoldovaandRussia»), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Такий висновок узгоджується з правовою позицією,\~викладеною Вищим\~спеціалізованим судом\~України з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ в\~Інформаційному листі від\~15.04.2016\~року № 9-1130/0/4-16, за якою документи,\~видані органами\~та установами\~(зокрема,\~лікарняними закладами),\~що знаходяться\~на тимчасово\~окупованій території\~України,\~визначеній Верховною\~Радою України,\~як виняток\~можуть братись\~до уваги\~судом та\~оцінюватись разом\~з іншими\~доказами в\~їх сукупності\~та взаємозв`язку\~під час\~розгляду справ\~у порядку статті 317 ЦПК України, отже, суд як виняток приймає до уваги дані про народження (дату, місце), що зазначені у вищенаведених документах, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Отже, заявник як мати має право в судовому порядку порушити питання захисту своїх прав у спосіб встановлення факту народження її дитини. Встановлення факту народження породжує юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт народження дитини, що має юридичне значення, а отже, наявні підстави для задоволення заяви та встановлення факту народження дитини заявника на тимчасово окупованій території України. Ім`я дитини визначено відповідно до ч.1 ст.146 СК України за згодою батьків, прізвище дитини в силу ст.145 СК України, по батькові дитини - в силу ст.147 СК України. Відповідно до ч.3 ст.317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч.4 ст.317 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved