Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач»), в якому просила стягувати з [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) аліменти на її користь в розмірі 3000 грн., але не меншу ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, а також просила стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] в користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] половину вартості додаткових витрат на дитину [PERSON] , [INFO] у сумі 42 358,4 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що повнолітня дитина [PERSON] , [INFO] навчається у вищій професійній школі реклами і мистецтв у місті Прага, Чеська Республіка, і вартість освітньої послуги за рік навчання становить 37 000 Чеських крон, що в гривневому еквіваленті становить 21280 грн. Оскільки дочка навчається на денній формі, то самостійно заробляти та оплачувати за навчання не має змоги. Представником позивача подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, просив задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач подав відзив на позов, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 1500 грн. до досягнення дитиною повноліття, в задоволенні іншої частини позову відмовити, зазначивши, що про неповнолітню дочку матеріально підтримує протягом всіх років, про що долучив квитанції. Також зазначив, що має нову сім`ю, дружина не працює, з ними проживає дочка від першого шлюбу дружини, [PERSON] , [INFO] , яка також перебуває на його утриманні. Відповідач фінансово підтримує своїх батьків-пенсіонерів. У відзиві на позов вимоги Позивача про стягнення з нього половини вартості додаткових витрат на дитину в розмірі 42358, 40 грн., [PERSON] не визнав. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві та відзиві на позов пояснення Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Позивач перебувала у шлюбі з Відповідачем з 28.07.2001 року (а.с.8). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01.03.2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 12-13). У шлюбі у сторін народилась дитина, [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу між батьками проживала з матір`ю, [PERSON] . Позовні вимоги мотивовано тим, що на даний час повнолітня дитина [PERSON] , [INFO] навчається у вищій професійній школі реклами і мистецтв у місті Прага, Чеська Республіка. Як зазначено в позовній заяві, вартість освітньої послуги за рік навчання становить 37 000 Чеських крон, що в гривневому еквіваленті становить 21 280 грн. Оскільки дочка навчається на денній формі, то самостійно заробляти та оплачувати за навчання не має змоги. За таких обставин Позивач змушена здійснювати оплату даних додаткових витрат і вважає, що відповідач як батько повинен нести додаткові витрати пов`язані із навчанням дочки. Сума витрат пов`язаних із проживанням у гуртожитку за період з 01.09.2019 по 31.03.2020 року становить 38 640 Чеських крон, що в гривневому еквіваленті становить 43 276,8 грн. Таким чином сума додаткових витрат, пов`язаних із навчанням дочки, як випливає зі змісту позовної заяви, становить 84 716,8 грн., котрі станом на момент пред`явлення позову Позивачем потрачено особисто. Тому вважає, що половина коштів підлягає стягненню з Відповідача, як його частка у прийнятті участі у забезпеченні додаткових витрат, котра становить 42 358,4 грн. Згідно з частиною 1 статті 28 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці визнають право дитини на освіту, і з метою поступового досягнення здійснення цього права на підставі рівних можливостей вони, зокрема: а) вводять безплатну обов`язкову початкову освіту; b) сприяють розвиткові різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечують її доступність для всіх дітей та вживають таких заходів, як введення безплатної освіти та надання у випадку необхідності фінансової допомоги; с) забезпечують доступність вищої освіти для всіх на підставі здібностей кожного за допомогою всіх необхідних засобів; d) забезпечують доступність інформації і матеріалів у галузі освіти й професійної підготовки для всіх дітей; е) вживають заходів для сприяння регулярному відвіданню шкіл і зниженню кількості учнів, які залишили школу. Відповідно до частини 1 статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Статтею 199 Cімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Даний позов пред`явлено про стягнення з Відповідача на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, аліментів в розмірі 3000,00 грн. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зміст ст. 200 Сімейного Кодексу вказує про те, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як встановлено Судом, повнолітній дочці сторін [PERSON] на даний час виповнилось 18 років, вона продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Враховуючи вищевикладене, та, зокрема, те, що повнолітня [PERSON] є студенткою денної форми навчання, а тому потребує утримання, зважаючи на стан здоров`я та матеріальний стан Відповідача [PERSON] , Суд, виходячи з принципів справедливості та розумності, приходить до висновку про те, що сума аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у 2000,00 грн., буде достатньою та посильною для Відповідача. В іншій частині даної позовної вимоги слід відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення половини вартості навчання, як додаткових витрат на дитину, Суд зауважує наступне. Згідно із частиною першою статті 185СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 Сімейного Кодексу України (утримання дитини, яка продовжує навчання). Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717св18, від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17, провадження № 61-39201св18. Отже, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Вказаними правовим нормами не передбачено обов`язку батька нести додаткові витрати на повнолітню дочку, а передбачать наявність у батька лише аліментного зобов`язання. В даному випадку витрати на навчання дитини викликані не особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини в розумінні статті 185 СК України, а у зв`язку зі здобуттям дитиною освітньо-кваліфікаційного рівня. При цьому Позивачем не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність навчання дитини на комерційній основі при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти за державним замовленням (на бюджетній формі навчання), не наведено мотивів вибору вказаного освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також безпосереднього погодження такого вибору з батьком дитини та узгодження з ним питань фінансового характеру щодо навчання дитини у обраному закладі на контрактній формі навчання. Таким чином на Відповідача не може бути покладено обов`язок по оплаті зазначених витрат. Відтак, у цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Зважаючи на викладене, Суд приходить до висновку, що заявлений позов слід задовольнити частково, та визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача на утримання повнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка навчається, у розмірі 2000,00 гривень щомісячно, до закінчення її навчання у вищій професійній школі реклами і мистецтв у місті Прага, Чеська Республіка, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 182, 185, 191, 199 Сімейного кодексу України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України , суд,-

Outcome: partial