Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

26.11.2021 представник [PERSON] адвокат Черновал С.О. звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 211942 грн 00 коп. заборгованості за зобов`язальною розпискою; 17993 грн 88 коп. інфляційних збитків та 5713 грн 72 коп. 3% річних, а всього 235649 грн 60 коп. В обґрунтування\~позову зазначено,\~що 14.08.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено боргову розписку, відповідно до якої, відповідач взяв грошові кошти у розмірі 12000 доларів (дванадцять тисяч доларів США) що є еквівалентом станом на дату подання позовної заяви 320 880 (триста двадцять тисяч вісімсот вісімдесят гривень) грн. 30.05.2017 [PERSON] було складено зобов`язальну розписку, відповідно до якої [PERSON] зобов`язався здійснювати сплату боргу у розмірі не менше 3000 тисяч (трьох тисяч гривень) до 30 числа кожного місяця, а при можливості збільшити суму виплат. 09.06.2020 [PERSON] склав зобов`язальну розписку в новій редакції, відповідно до змісту якої, ним сплачено станом на 09.06.2020 суму боргу за борговим зобов`язанням 108938 (сто вісім тисяч дев`ятсот тридцять вісім гривень), а залишок 211 942 (двісті одинадцять тисяч дев`ятсот сорок дві гривні) зобов`язався сплатити до 31.12.2020. З липня 2021 року [PERSON] перестав виходити на зв`язок, борг перестав сплачувати на рахунок позивача. Станом на день подачі позовної заяви [PERSON] не віддав борг чим порушив виконання взятого на себе зобов`язання. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, позивач просить стягнути з [PERSON] інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми, з яких: 17993,88 грн - інфляційні втрати, 5713,72 грн - три проценти річних. Також позивач просить стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката за договором № 24/21 від 20.11.2021 в розмірі 28000 грн. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 06.12.2021 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Учасники справи в підготовче судове засідання не з`явились. Представник позивача [PERSON] адвокат Черновал С.О. подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] просив провести судовий розгляд в його відсутність. Заявлені позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі. Суму боргу в розмірі 211942,00 грн; інфляційні втрати в сумі 17993,88 грн; три проценти річних в сумі 5713,72 грн; витрати правничу допомогу за договором 24/21 від 20.11.2021 в сумі 28000,00 грн визнав в повному обсязі. У зв`язку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частини 1, 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі відомостей, наявних у позовній заяві та письмових доказах, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, 14.08.2015 [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 12000 (дванадцять тисяч доларів США). 30.05.2017 [PERSON] склав розписку, якою зобов`язався в рахунок погашення грошового займу перед [PERSON] , щомісячно повертати грошові кошти в сумі 3000 (три тисячі) грн, а при змозі, в більшому розмірі, 30 числа кожного місяця (а. с. 20). 07.06.2020 [PERSON] склав письму зобов`язальну розписку, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] у 2015 році грошові кошти в сумі 12000 (дванадцять тисяч доларів США). Станом на 09.07.2020 сплачено 108938,00 грн. Залишок боргу в сумі 8110 (вісім тисяч сто десять доларів США) [PERSON] зобов`язується повернути до 31.12.2020 (а. с. 19). Згідно зобов`язальної розписки від 09.06.2020, відповідач [PERSON] з урахуванням сплаченої суми заборгованості 108938,00 грн має залишок заборгованості 211942,00 грн. Позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат та три проценти річних на суму заборгованості, з яких: три проценти річних складають 5713,72 грн; інфляційні втрати складають 17993,88 грн (а. с. 5, 6). Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положеннями статей 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до ч. ч. 1-3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Саме до таких висновків дійшов Верховний суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц та в постанові від 22 серпня 2019 року № 369/3340/16-ц . Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладанням договору позивача та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором. У наданій позивачем борговій розписці зазначені сторони зобов`язання, грошова сума, яка передається, строк її повернення та особистий підпис позичальника, тому вказана розписка є одночасно документом, який підтверджує передання грошей позикодавцем позичальнику і укладення договору позики. Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. В зв`язку з встановленим вище простроченням виконання відповідачем зобов`язань, виходячи з позовних вимог [PERSON] , щодо розрахунку суми, яка підлягає стягненню, не виходячи за межі позовних вимог в цій частині, суд дійшов до висновку про наявність у позивача права на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми за період часу з 01.01.2021 до 24.11.2021 у розмірі 5713,72 грн. Підсумовуючі зазначене вище, визнання відповідачем позову суд дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення у повному обсязі. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень статті 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням визнання відповідачем позову, [PERSON] належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Представник позивача надав договір про надання правничої допомоги № 24/21 від 20.11.2021, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно п. 4.1 Договору, клієнт сплачує адвокатському бюро 28000 грн. Відповідач визнав суму правничої правової допомоги, не клопотав перед судом про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved