Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є власниками квартири [ADDRESS] . Зазначає, що квартира належить її на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.09.2013 року. 19 листопада 2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Луцького МНО Волинської області Веремчуком С.В. зареєстрований в реєстрі за №3099 до умов якого позивач передала а відповідач набула у власність квартиру [ADDRESS] , взамін чого відповідач зобов`язувалась забезпечувати її утриманням та доглядом довічно. На підставі цього договору позивачка надала згоду на реєстрацію місця проживання відповідачці та її неповнолітнім дітям за вказаною адресою. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.09.2021 року 9 яке набрало законної сили від 09.11.2011 року) у цивільній справі №161/7601/21 розірвано договір довічного утримання укладеного між позивачем та відповідачем та застосовано наслідки розірвання договору довічного утримання, визнавши за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідачка та її діти не проживають за місцем реєстрації, проте в добровільному порядку ухиляється від зняття з місця реєстрації себе та дітей просять суд, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] . Представник позивача позов підтримала з підстав викладених в заяві, позовні вимоги підтримала. Відповідачі в судовому засіданні позов визнали, не заперечували щодо його задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.\~150\~Житлового кодексу\~України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.09.2013 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Як зазначає позивачка у позовній заяві, то в квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON] [PERSON] , [PERSON] .. Проте, відповідачі не проживає у вказаній квартирі, фактичне місце їх проживання в с. Новоукраїнка, Маневицького району, Волинської області, за попереднім місцем реєстрації. Згідно довідки Опорного закладу «Колківський ліцей» Колківської селищної ради, яка видана [PERSON] 12.01.2010 року про те, що він з 2020 року зарахований до опорного закладу «Колківський ліцей» та навчається у 6-Б класі (а.с.15). Відповідно до довідки Колківського центру професійної освіти за Вих. №537/01-08/2-21 від 15.12.2021, [PERSON] зарахований з 01.09.2019 року до складу учнів закладу освіти за інтегрованою освітою, та по даний час навчається у вказаному учбовому закладі. Суд вважає, що в даному випадку, підлягають застосуванню положення статей\~317,\~319,\~391\~та\~405 ЦК України, ст.\~\~156 ЖК України, які визначають права власника майна, та регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку припинення з ним сімейних відносин\~або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Такий правовий висновок здійснено судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2931цс16 від 15.05.2017, та висновки Верховного Суду щодо застосування норм права до спірних правовідносин, відповідно до ч.4\~ст. 263 ЦПК України, підлягає врахуванню судами при ухваленні рішення. Так, за\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. За положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~\~\~\~\~\~ Ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). \~\~\~\~\~\~ Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. \~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~\~\~\~\~\~ Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають у даній квартирі, тобто не використовує надане право поживання в ній з власної волі, отже за положеннями ч. 2\~ст. 405 ЦК\~- втратила право на користування цим житлом. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» Оскільки відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, то відповідно позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в розмірі 496 грн. 20 коп.. Крім того, згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] 50% понесених нею та документально підтверджених витрат по сплаті судового збору в сумі 496 грн. 20 коп.

Outcome: approved