Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

У січні 2022 року з Дарницького районного суду м. Києва за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до [PERSON] про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 01.05.2021 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Фольцваген Поло» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб «Мазда 6» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2021 року доведено вину [PERSON] у керуванні транспортним засобом «Фольксваген Поло» державний номерний знак [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння та у порушенні Правил дорожнього руху, внаслідок чого трапилась дорожньо-транспортна пригода. Визнано його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №202212091). Власник пошкодженого транспортного засобу «Мазда 6» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] звернувся до позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до висновків аварійного сертифікату 34-D/88/5, складеного аварійним комісаром, встановлено, що вартість матеріального збитку, яка завдана власнику автомобіля марки «Мазда 6», становить 18439,00 грн. ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь власника пошкодженого транспортного засобу було виплачено 18439,00 грн. страхового відшкодування. Оскільки водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, до ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у порядку регресу перейшло право вимоги до відповідача на вказану суму. На підставі викладеного, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача грошові кошти в розмірі 18439,00 грн., судові витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. та витрати за надання правової допомоги у розмірі 5000 грн. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 січня 2022 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників. В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце його проведення повідомлялись належним чином. Представник позивача - адвокат Грідін В.В., надав заяву про розгляд справи без участі позивача, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, а також за місцем фактичного мешкання, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, не скористався правом подати відзив на позовну заяву, враховуючи думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалою від 08.02.2022 року постановив провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до частин другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Відповідно до полісу № 202212091 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 16.12.2020 року [PERSON] уклав внутрішньо електронний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на транспортний засіб «Volkswagen Polo» державний номерний знак [NUMBER] строком дії з 17.12.2020 року по 16.12.2021 року включно (а.с.11). 01 травня 2021 року о 17-50 годині [PERSON] в м. Києві, рухаючись по вул. Братиславській з боку вул. А.Малишка в бік площі Дарницької, керуючи автомобілем «Фольксваген Поло» реєстраційний номер [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати, не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем «Мазда 6» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Після цього було виявлено, що [PERSON] керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому законом порядку, зі згоди [PERSON] на місці зупинки в присутності двох свідків за допомогою приладу аналізатор «Драгер» «Алкотестер 6820» №ARHK-0540, принтер №ARHJ-0231, тест №3516, результат - 2,97 проміле. Постановою Дніпровського районного суду м.Києва по справі № 755/9452/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, та з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч ) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. (а.с. 32-35). В силу ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, автомобіль марки «Мазда 6» державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] транспортний засіб «Mazda 6» державний номерний знак [NUMBER] належить [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого від 06.05.2021 року, власником автомобіля «Мазда 6» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] повідомлено позивача - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа -Гарант» про настання страхового випадку (дорожньо-транспортної пригоди), що мав місце 01 травня 2021 року. Також ним подано заяву, в якій [PERSON] просить провести виплату страхового відшкодування (а.с.12-14). Відповідно до висновку аварійного сертифікату 24-D/88/5 від 13.05.2021 року, складеного аварійним комісаром, вартість матеріального збитку, яка завдана власнику автомобіля марки «Мазда 6» державний номерний знак [NUMBER] , становить 25246,80 грн. з урахуванням ПДВ (а.с. 23-25). Відповідно до розрахунку страхового відшкодування, здійсненого ТДВ СК «Альфа-Гарант», сума страхового відшкодування становить 18439,00 грн. (а.с. 28). 27.07.2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено страховий акт № ЦВ/21/2421 про відшкодування [PERSON] суми страхового відшкодування у розмірі 18439,00 грн. (а.с. 29). Згідно копії платіжного доручення № 18838 від 27.07.2021 року грошові кошти в сумі 18439,00 грн. перераховані [PERSON] в рахунок відшкодування за договором страхування № 202212091 від 16.12.2020 року (а.с. 30). Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу «Volkswagen Polo» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , чия цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована відповідно до полісу №202212091 у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа -Гарант». Згідно статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. У відповідності до статей 3, 4, 5 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до статті 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як вбачається з постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). В силу підпунктів а, в підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Отже, судовим розглядом беззаперечно встановлено, що [PERSON] є винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 01.05.2021 року за участю автомобілів «Volkswagen Polo» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Mazda 6» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем будь-яких доказів на спростування розрахунку матеріальної шкоди чи обов`язку щодо її відшкодування не надано. Враховуючи зазначені обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими, а отже такими, які підлягають задоволенню. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст.ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У позовній заяві міститься клопотання про розподіл судових витрат. На підтвердження послуг з правничої допомоги представником позивача надано наступні копії документів: витяг з договору про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року, завдання доручення № 157 від 08 вересня 2021 року до договору про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року, копію платіжного доручення № 21522 від 04 жовтня 2021 року, акт прийому передачі наданої правничої допомоги від 12 листопада 2021 року до договору про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року, детальний розрахунок та опис робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правової допомоги від 14 травня 2019 року по страховій справі № ЦВ/21/2421 (страхувальник - [PERSON] , договір страхування 202212091), складений 12 листопада 2021 року, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо Адвокатського бюро «Грідін і партнери», копія посвідчення адвоката України Грідіна В.В., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6203/10 на ім`я Грідіна В.В. (а.с. 36-48). Таким чином, позивачем надані належні та допустимі доказі на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, які необхідні для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу. Клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає, що існують підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 гривень.

Outcome: approved