Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , вказавши, що, маючи намір працевлаштування у Голландії у м. Роттердам, знайшов на сайті OLX оголошення про надання послуг з працевлаштування. 26.04.2018 року він уклав договір із ФОП [PERSON] та здійснив оплату за послуги з працевлаштування в сумі 13000 гривень. Після укладення договору представник ФОП [PERSON] запропонував позивачеві роботу з кращими умовами у Німеччині, на що [PERSON] погодився. Прибувши до Польщі, позивач дізнався, що умови роботи інші, ніж йому обіцяли та запропонували підписати договір щодо працевлаштування, який був складений польською мовою та який [PERSON] підписав. Наступного дня позивача разом з іншими працівниками доправили до Німеччини, де вони приступили до роботи. але умови роботи не відповідали обіцяним, а рівень заробітку позивача не влаштував, у зв?язку з чим позивач, не отримавши підтримки від представників відповідача, вирішив самостійно звільнитись та знайшов роботу самостійно в Естонії, куди і поїхав. При цьому заробітну плату йому не сплатили, вказуючи на штрафні санкції у зв?язку з достроковим розірванням договору. Позивач, вказуючи, що ФОП [PERSON] не мав ліцензії на надання послуг на посередництво у працевлаштуванні, тож не мав права укладати договір із позивачем, а крім того, відповідач ввів позивача в оману щодо суттєвих умов договору, у зв?язку з чим позивач просив визнати договір № 145 від 23.04.2018 року про надання інформаційно-консультаційних послуг недійсним, стягнути з відповідача подвійну суму, сплачену позивачем за договором, а саме 26000 гривень, а також моральну шкоду в сумі 100 000 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 27.05.2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального провадження. 01.07.2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти позову в повному обсягу, вказуючи, що надана позивач переписка у меседжерах не має доказового значення, оскільки немає відношення до укладеного між сторонами договору, а також позивачем не надано саме електронний формат цієї переписки. Відповідача заперечував, що відповідачем погоджено роботу саме у Голландії, а [PERSON] відповідна умова договору в його текст не вносилась. Також відповідач вказував, що [PERSON] самостійно уклав договір із польською стороною, усвідомлюючи його наслідки та розуміючи умови. Відповідач вказував, що свої зобов?язання за договором надав в повному обсягу, а саме надав інформаційно-консультативні послуги щодо підготовки дозвільних та візових документів. Посилаючись на безпідставність заявлених вмог на їх недоведеність, просив у позові відмовити. 23.07.2021 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву. 27.07.2021 року надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву Ухвалою суду від 27.07.2021 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду від 17.09.2021 року у зв?язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, проведено повторний автоматизований розподіл справи та справу передано у провадження судді Дацюк О.І. Ухвалою суду від 07.10.2021 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду. Інші заяви чи клопотання учасниками справи не подавались, а судом не вирішувались. В судовому засіданні позивач на позові наполягав, вказуючи, що на сайті ОЛХ знайшов оголошення про роботу за кордоном. Зв?язавшись із представником ФОП [PERSON] , позивач узгодив умови та згодом новою поштою отримав два екземпляри договору, які підписав, а також здійснив оплату в сумі 13000 гривень за послуги з працевлаштування за кордоном, маючи намір працювати у Голландії у м. Роттердам сортувальником. Згодом представником відповідача в телефонному режимі було запропоновану іншу роботу з кращими умовами у Німеччині, на що [PERSON] погодився, але іншого договору не укладав, зміни до вже укладеного не вносились. Коли [PERSON] разом з іншими працівниками опинився у Польщі, то представники відповідача сповістили їм куди прямувати та поїхали. [PERSON] разом з іншими працівниками уклали договір із представниками польської сторони, але у зв?язку з незнанням польської мови, якою цей договір був викладений, фактично змісту цього договору позивач не розумів. Після укладання договору [PERSON] та інші працівники попрямували за місцем роботи, а саме на роботи зі збирання спаржі, водночас через неврожай та незабезпечення відповідних умов для праці [PERSON] не міг заробляти ту суму, на яку розраховував. Коли [PERSON] зв?язувався із представниками [PERSON] , останні допомоги йому не надали, у зв?язку з чим через деякий час позивач прийняв рішення звільнитись, після чого самостійно найшов іншу роботу. Вказуючи, що при укладенні договору відповідачем не було надано повної та достовірної інформації, суттєві умови договору виконані не були, а до того ж [PERSON] не мав відповідної ліцензії на надання послуг, позивач просив визнати недійсним укладений договір, стягнути на його користь подвійну суму, сплачену позивачем. Щодо моральної шкоди [PERSON] пояснив, що метою його роботи за кордоном було саме заробляння грошей для придбання автомобілю, натомість через обман відповідача він своєї мети досягти не зміг. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував повністю, вказуючи, що ФОП [PERSON] у відповідності до умов договору були надані послуги, адже [PERSON] отримав консультативні послуги з працевлаштування, доправлений до місця роботи та був працевлаштований. Представник відповідача вказував, що сторонами не було обумовлено конкретної посади та місця роботи та позивачем не доведено, що саме ФОП [PERSON] або його уповноваженим представником було внесений відповідний запис до договору, який перебуває у розпорядження позивача, а відповідач цю обставину заперечує. Також відповідач зазначав, що [PERSON] , прибувши до Польщі самостійно підписав відповідний договір, погодившись із умовами праці та оплати, та йому було надано роботу, яка обумовлена договором. Неотримання позивачем очікуваного доходу не пов?язано із діями чи бездіяльністю відповідача, адже відповідачем надані усі обумовлені договором послуги та така діяльність не є ліцензійною. Судом досліджувались письмові докази, надані учасниками справи. Зі договором про надання інформаційно-консультаційних послуг № 145 від 23.04.2018 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] зобов?язався надати інформаційно-консультативні послуги щодо оформлення документів для виїзду [PERSON] за кордон з метою працевлаштування, а саме: надати інформацію про перелік документів, порядок та терміни їх подачі в пункт прийому візових анкет представництв іноземних держав з метою отримання візи; надання послуг з допомоги складання чи заповнення документів, необхідних для подачі в пункт прийому візових анкет; надання відомостей про порядок та строки отримання страхування та допомоги в складанні чи заповненні документів, необхідних для отримання страхування; надання відомостей про наявність програм з працевлаштування за кордоном, порядку та вимог з працевлаштування за цими програмами, вимог, передбачених законодавством України у цій сфері та законодавством країн, до якої замовник планує прямування; надання відомостей про порядок та строки отримання запрошення на роботу та допомоги в складанні чи заповненні документів, необхідних для отримання запрошення; надання контактної інформації щодо пунктів прийому візових анкет представництв іноземної держави, з якої замовник планує отримати візу; надання інших інформаційно-консультаційних послуг. Вартість зазначених послуг складає 13000 гривень, які були сплачені позивачем 26.04.2018 року. Пункт 4.14 договору передбачає, що послуги виконавця вважаються наданими належним чином у разі надання виконавцем вакантного місця та підготовка дозвільних документів для роботи на посаду сортувальника у Royal Hilverda Group у Роттердамі, Нідерланди. Оцінюючи надану позивачем переписку з особами на ім`я « [PERSON] » та « [PERSON] », суд погоджується з доводами відповідача про відсутність підтвердження того, що зазначені особи є повноваженими представниками ФОП [PERSON] . Водночас з пояснень позивача та з вказаної переписки вбачається, що [PERSON] після укладення договору від 23.04.2018 року погодився на інше місце роботи, де і працював певний час. Судом не оцінюється в якості доказу надана позивачем роздруківка з інтернет сайту, адже на даному сайті розміщені суб`єктивні відзиви невідомих осіб щодо надання послуг невідомо якою особою. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вказує ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем заявлено позовну вимогу про визнання недійсним договору з двох підстав, а саме, що договір укладений без відповідного дозволу (ліцензії), а також, що при укладенні договору відповідач навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Статтею 215 ч. 1 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті\~203 цього Кодексу. Статтею 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином. Статтею 7 ч. 1 п. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» № 222 від 02.03.2015 року ліцензуванню підлягає господарська діяльність з посередництва у працевлаштуванні за кордоном. Пунктом 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 р. № 1060, надано визначення господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, якою є послуга, яка надається суб`єктами господарювання в межах укладених з іноземним суб`єктом (іноземними суб`єктами) господарювання зовнішньоекономічних договорів (контрактів) про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном з метою сприяння укладенню трудового договору (контракту наймання) відповідно до заявок іноземного роботодавця щодо вільних робочих місць (вакансій), включаючи надання інформаційно-консультаційних послуг щодо можливостей працевлаштування, найменування та місцезнаходження роботодавця, інформації про умови праці. Натомість суду не надано доказів наявності укладеного ФОП [PERSON] з іноземним суб`єктом господарювання зовнішньоекономічних договорів (контрактів) про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, зокрема з Royal Hilverda Group. За таких обставин суд не погоджується з доводами позивача про те, що діяльність ФОП [PERSON] є саме діяльністю з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, а не наданням інформаційно-консультаційних послуг, про які в даному договорі зазначено, а отже і немає підстав для визнання недійсним договору з підстави відсутності ліцензії на здійснення господарської діяльності з надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном. Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Як посилався позивач, відповідачем не забезпечено його працевлаштування у Нідерландах на підприємстві та на посаді, які визначені п. 4.14 договору, а також і не забезпечено можливість отримання заробітної плати, яка була обумовлена. Оцінюючи такі доводи позивача, суд враховує, що за поясненнями самого позивача, після укладення оспорюваного договору [PERSON] самостійно погодився на зміну місця працевлаштування, а саме на працевлаштування у Німеччині, а після прибуття до Польщі також самостійно та без участі відповідача уклав відповідний договір, за умовами якого і був фактично працевлаштований та виконував роботу. Будь-яких доказів того, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] був узгоджений мінімальний розмір заробітної плати, яку позивач має отримувати, суду надано не було. При цьому неотримання позивачем очікуваної вигоди не пов?язане із діями чи бездіяльністю відповідача, враховуючи, що у договорі від 23.04.2018 року не зазначено розмір заробітної плати, яку позивач має отримувати у разі його працевлаштування, а з пояснень позивача вбачається, що неотримання ним очікуваного заробітку пов?язане з іншими причинами: неврожай, ненадання належного обладнання, тощо. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору як такого, який укладений внаслідок навмисного оману відповідачем позивача щодо обставин, які мають істотне значення. За відсутності підстав для визнання договору недійсним в межах заявлених позивачем вимог та обґрунтування, немає і підстав для стягнення коштів, які позивачем сплачені за таким договором. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного У відповідності до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи, що судом не знайдено підстав для визнання недійсним договору, а позивачем не доведено, що саме внаслідок винних дій відповідача йому були спричинені незручності, пов?язані з неотриманням очікуваного заробітку та потребою змінити роботу, тож суд не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди. При вирішенні питання про стягнення судових витрат, а саме витрат на надання правничої допомоги, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, яка вказує, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України визначено, що Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем у відзиві на позов зазначено, що орієнтовна вартість послуг за професійну правничу допомогу складає 12000 гривень. Заявою про уточнення судових витрат відповідачем уточнено суму витрат на професійну правничу допомогу та заявлено вимогу про стягнення з позивача витрат у розмірі 7500 гривень, з яких 1500 гривень за ознайомлення з матеріалами справи. 1500 гривень за підготовку відзиву на позовну заяву, 2500 гривень за надання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву, 2000 гривень за участь в судовому засіданні. Матеріалами справи підтверджено фактичне надання відповідачеві професійної правничої допомоги адвокатом Кабанцовим О.Ю., який є членом АО «Олешко і Скрипка» відповідно до ордеру, а саме ознайомлення з матеріалами справи 11.06.2021 року, що підтверджено відповідним клопотанням та розпискою (а.с. 53), підготовка та подання відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив, участь в судовому засіданні 27.07.2021 року (протоколом судового засідання а.с. 146), а рівно і прийняття наданих послуг відповідачем відповідно до актів здачі-приймання робіт. Доданими копіями квитанцій підтверджено оплату [PERSON] на користь АО «Олешко і Скрипка» вартості наданих послуг на загальну суму 7500 гривень. Враховуючи, що відповідачем заявлено про стягнення судових витрат, їх розмір, фактичне надання послуг та оплату підтверджено відповідними документами, при цьому відповідачем не подавалось клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тож суд вбачає підстави для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в повному обсягу. На підставі викладеного,

Outcome: approved