Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за померлим [PERSON] право на земельну частку (пай), на території Кегичівського селищної ради Харківської області (код ЄДРПОУ 04396963, Харківська область, Красноградський район, смт Кегичівка, вул. Волошина, буд. 33), в розмірі умовних кадастрових гектарів із складу земель Агрофірми «Лозівська» з визначенням її меж в натурі (на місцевості) згідно Державного акту на право колективної власності на землю. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами, [PERSON] син померлого [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , є спадкоємцем померлого, спадкова справа № 65/2021 відкрита 02 червня 2021 року Приватним нотаріусом Красноградського району нотаріальним округом Харківської області Удовіченко С.О. На території Кегичівської селищної ради Харківської області діяла Агрофірма «Лозівська» за адресою: село Лозова, Красноградського (бувшого Кегичівського) району, Харківської області. 3 02 квітня 1984 року по 29 квітня 1995 року померлий [PERSON] працював у агрофірмі «Лозівська», яка була реорганізована з колгоспу «8 Березня» та був членом колгоспу. Рішенням Лозівської сільскої ради Кегичівького району Харківської області (на теперешній чac - Кегичівська селищна рада Харківської області), від 31 травня 1995 року передано Агрофірмі «Лозівська» у колективну власність землі загальною площею 3399,1 гектарів, розташовані на території Лозівської сільської ради Kегичівського району, Харківської області. У подальшому, агрофірмі «Лозівська» видано Державний Акт на право колективної власності на землю Серія XP - 15-00-000360 від 29 листопада 1995 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №7 із додатком №1 до Державного акту у вигляді списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства. Розпаювання земель Агрофірми «Лозівська» між його членами проводилось згідно Державного акту на право колективної власності на землю Серія XP -15-00-000360 від 29 листопада 1995 року. Під час організації проведення розпаювання земель Агрофірми «Лозівська» розпорядженням голови Кегичівської РДА Харківської області від 29 листопада 1995 року з додатком №1 до Державного акту визначено кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай). Перелік (список) таких громадян затверджено райдержадміністрацією згідно Державного акту і додатку до нього, що підтверджує офіційний документ Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області наданий на адвокатській запит від 09 жовтня 2021 року, зміст: «Для захисту порушених прав, прошу надати наступні документи, відповідно завіренні копії: 1- копію списку, щодо розпайовки колишнього КСП (Агрофірми), копію Державного акту про право колективної власності, копію плану по даних землях та при наявності інші документи». Станом на дату видачі Державного акту 29 листопада 1995 року померлий [PERSON] являвся членом та працював у агрофірмі «Лозівська», а також був включений до списку громадян - членів підприємства, що додається до державного акту, серія ХР-15-00-000360 та обліковується у списку №156. Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] не видавався, та гарантовану державою та Конституцією України земельну частку (пай) Агрофірми «Лозівська» не отримав. Про порушення свої прав та законних інтересів щодо реалізації права на земельну частку (пай) позивач [PERSON] - син загиблого [PERSON] дізнався лише у жовтні 2021 року. [PERSON] на протязі свого життя декілька разів звертався до органів місцевого самоврядування та до керівництва Агрофірми «Лозівська» щодо вирішення питання про виділення земельної частки (паю) в натурі та оформити право власності на земельну ділянку, постійно отримував негативну відповідь - відмову, постійно звертаючи увагу на те, що він ніколи не був у списках громадян до земель колективної власності. Отже, станом на дату видачі Державного акту 29 листопада 1995 року померлий [PERSON] являвся членом та працював у Агрофірмі «Лозівська», а також був включений до списку громадян - членів Агрофірми «Лозівська», що додається до Державного акту серія XP-15-00-000360 та обліковується у списку під №156. Таким чином, відмова у даному позові фактично позбавить позивача сина та спадкоємця померлого [PERSON] , права на спадщину від загиблого батька на земельну частку (пай), яка належала йому на законних підставах, хоча останній і не отримував відповідного сертифікату, і тим самим порушить зазначені вище положення першого протоколу, що у правовій Державі, якою згідно ст. 1 Конституції Країни являється Україна, є неприпустимим. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 19 січня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 20 січня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 08 лютого 2022 року. Учасники справи у судове засідання не з`явились, належно повідомлені про його місце, дату і час, натомість надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, окрім того: - позивач: про підтримання позову; - представник відповідача: про розгляд справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03 січня 1986 року (копія, а.с.7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 березня 2021 року [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №65 (копія, а.с.8). Відповідно до копії трудової книжки № [NUMBER] від 15 березня 1984 року, [PERSON] з 02 квітня 1984 року по 29 квітня 1995 року працював у агрофірмі «Лозівська», яка була реорганізована з колгоспу «8 Березня» та був членом колгоспу (а.с.17-24). Відповідно копії державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-15-00-000360 та додатку 1 Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, вбачається що [PERSON] включений до списку та значиться під № 156 (а.с.11-15). Крім того, у судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: копії паспорта та картки платника податків [PERSON] (а.с.4-6), адвокатський запит та лист Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (копія, а.с.9-10), свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28 липня 1984 року між [PERSON] та [PERSON] (копія, а.с.16). Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно із п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до положень п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Таким чином, законодавством передбачено дві умови, що дають право на земельну частку (пай): перебування членом колективного сільськогосподарського підприємства та включення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Отже, станом на дату видачі Державного акту 29 листопада 1995 року [PERSON] являвся членом та працював у агрофірмі «Лозівська», а також був включений до списку громадян - членів підприємства, що додається до державного акту, серія ХР-15-00-000360 та обліковується у списку №156. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України). Визначення судом право власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 570/997/19. Дослідивши наведені докази, суд доходить висновку, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: dismissed