Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому вказала, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . З відповідачем вона не знайома та ніколи його не бачила, особистих речей відповідача в квартирі не має. Зі слів продавця, стало відомо, що зареєстрована особа в квартирі є [PERSON] (який є сином продавця квартири). Де він фактично мешкає не відомо, тому врегулювати питання щодо зняття його з реєстрації в досудовому порядку не має можливості. Реєстрація відповідача у квартирі чинить перешкоди у праві власності на неї, вона несе додаткові витрати за комунальні послуги, тому змушена звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у праві власності на квартиру шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Факт реєстрації відповідача в квартирі, порушує право власності, оскільки порушує правомочність користування та розпоряджання своєю власністю. Вона бажає зняти відповідача з реєстраційного обліку, зменшити свої витрати з утримання житлового приміщення та можливість в подальшому здійснювати користування без обтяжень. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту її порушених прав. Просить суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 14.11.2021 року відкрито провадження по справі і визначена форма розгляду справи: за правилами спрощеного провадження. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, хоча на офіційному веб-порталі суду було розміщено оголошення про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 128 ч. 11 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Судом були використані можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, та виклик до суду, але вони результатів не дали. Третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, до суду не з`явилася, заяв не надала, належним чином повідомлена. Позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею квартири за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, від 11.05.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., зареєстрованого в реєстрі № 1966. В спірній квартирі зареєстрований [PERSON] , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 29.09.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України та ч. 1 ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім`ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на неї, а отже припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Зазначене презюмується з правовими позиціями висловленими Верховним Судом України в постанові від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14, Верховним Судом у постанові від 29.01.2018 року у справі № 766/1955/16ц (провадження № 61-755св18). Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Від так, реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняття відповідача з реєстраційного обліку можливо лише за умови втрати користування цим житлом. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6-ти місяців. Стаття 72 ЖК України дозволяє визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців в займаному будинку такою, що втратила право на користування ним. В силу ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Суду не надано будь яких доказів того, що відповідач [PERSON] є власником, або співвласником квартири за адресою [ADDRESS] . Факт не проживання [PERSON] у спірній квартирі, крім тверджень позивача, підтверджується письмовим поясненням [PERSON] , та актом не проживання особи за місцем реєстрації від 07.02.2022 року, наданими до суду. Пунктом 4.1.1. договору купівлі-продажу, від 11.05.2021 року, передбачено, що продавець зобов`язаний зняти з реєстрації місця проживання всіх зареєстрованих осіб у строк до 18.05.2021 року. Всупереч умовам договору, продавець, не зняв з реєстраційного обліку [PERSON] . Тобто, у спірному житловому приміщенні зареєстрований [PERSON] , який був зареєстрований продавцем до того, як позивачка набула право власності на квартиру. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (Постанова ВС від 25 липня 2018 року справа № 638/13030/13-ц. провадження № 61-20713св18). За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З аналізу норм права, враховуючи, що реєстрація відповідача в квартирі обмежує позивачку у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, остання як власник квартири має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття осіб з реєстрації місця проживання, пред`явивши вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог. Враховуючи, що відповідач втрачає право користування жилим приміщенням внаслідок припинення права власності попереднього власника, самостійного права на житло при новому власникові з підстав, передбачених законом, не набув, не є членом сім`ї власника житла (згідно ст.156 ЖК України), договір найму з власником не укладав (ст.158 ЖК України), власник житла не надає згоду на його проживання в квартирі (ст.383 ЦК України, ст.161 ЖК України), відповідач підлягає визнанню такими, що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином суд вважає, що вимоги позивачки законні, обґрунтовані, та підлягають задоволенню.

Outcome: approved