Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за теплову енергію за період з жовтня 2012 року по лютий 2021 року в розмірі 56 372,52 грн. та судові витрати в розмірі 2270 грн. В обґрунтування позову вказує, що ТОВ «Бахмут-Енергія» в період з жовтня 2012 року по лютий 2021 року здійснювало постачання теплової енергії у квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником якої є відповідач [PERSON] . Стверджує, що, проводив нарахування за спожиті послуги відповідно до затверджених у встановленому законом порядку норм та тарифів, однак відповідач, порушуючи вимоги чинного законодавства щодо сплати комунальних послуг і не сплачуючи борг за спожиті послуги добровільно, причиняє майнову шкоду позивачу. Зазначає, що в результаті дій відповідача заборгованість відповідно до даних особистого рахунку за вказаний спірний період складає 56 372,52 грн., у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. 28 квітня 2021 року по справі за вказаним позов було ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Бахмут-Енергія» заборгованість за постачання теплової енергії в розмірі 56 372 грн. 52 коп. та судові витрати в розмірі 2 270 грн. 17.11.2021 [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Артемівського міськрайонного суду від 28 квітня 2021 року за позовом ТОВ «Бахмут-Енергія» до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за теплову енергію. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, застосувавши строк позовної давності, що передбачені положеннями ч.4 ст.267 ЦК України. За результатами розгляду цієї заяви, 29.12.2021 Артемівський міськрайонний суд Донецької області постановив ухвалу про скасування заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28.04.2021 та призначення до розгляду в порядку загального позовного провадження, оскільки з довідки про реєстрацію місця проживання особи встановлено, що з 19.09.202 року відповідача зареєстрована за адресою: [ADDRESS] по теперішній час, що відповідає її заяві про неможливість своєчасного отримання судового рішення. 28.12.2021 представник позивача Коваленко О.В. звернувся до суду з заявою, у якій заперечував щодо застосування строку позовної давності на підставі Закону України № 540-IХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби». Представник позивача - ТОВ «Бахмут-Енергія» до судового засідання не з`явився, разом з тим через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Гуревич Р.Г. у судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за їх відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 242809233 від 03.02.2021 (№ 299525129 від 15.02.2022) квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.12.2004 (а.с.7). З виписки по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , відкритому на ім`я [PERSON] , вбачається, що відповідач має заборгованість за період з жовтня 2012 року по лютий 2021 року перед позивачем за надані комунальні послуги в розмірі 56 372,52 грн (а.с.5-6). З актів, складених представниками ТОВ «Артемівськ-енергія» та ТОВ «Бахмут-Енергія», вбачається, що протягом 2012-2021 років в будинку [ADDRESS] надавалися послуги з опалення (а.с.8-24). Згідно копій ліцензій, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БАХМУТ-ЕНЕРГІЯ» унесено 14 вересня 2012 року за № 304 до державного реєстру на право: постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та уставках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) (а.с.39-40). Відповідно до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року споживачі житлово-комунальних послуг зобов`язані щомісяця вносити плату за використані комунальні послуги згідно з тарифом, що затверджується органами місцевого самоврядування. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з централізованого опалення. Згідно розрахунку заборгованості борг [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] становить за період з жовтня 2012 року по лютий 2021 року в сумі 56 372,52 грн. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦІПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зістаттею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач доказів оплати вартості теплової енергії суду не надала. Як, між іншим, і позивач не надав суду доказів оплати відповідачкою вартості спожитої теплоенергії в березні 2018 року в сумі 34,02 грн. Суд констатує, що відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надання житлово-комунальних послуг. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 302/1315/14-ц, від 20 червня 2018 року в справі № 757/10888/14-ц, Верховного Суду України від 27 січня 2016 року в справі № 6-2864цс15. Позивачем надані належні докази, що підтверджують факт постачання теплової енергії. Тому, відповідач має зобов`язання зі сплати заборгованості за теплову енергію. У заяві про перегляд заочного рішення відповідачка ставить питання про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому, правило частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134); від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51). Враховуючи подану відповідачкою заяву щодо застосування строку позовної давності, суд вбачає підстави для застосування строку позовної давності виходячи з такого. Частина 3 ст. 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частина 4 вищевказаної статті зазначає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. Законом України № 540-IХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Врахувавши, що Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, зокрема до ЦК України, щодо продовження строків на час дії карантину, набрав чинності 02 квітня 2020 року, тобто в межах строку позовної давності, оскільки позов подано до суду 22.02.2021, з огляду на встановлені з 12 березня 2020 року карантинні обмеження, які діяли на час закінчення строку позовної давності, вимоги статті 257, частини п`ятої статті 267 ЦК України, пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та встановлені судом обставини, суд вважає, що з відповідачки слід стягнути заборгованість за період з квітня 2017 року по січень 2021 року в сумі 37904,64 грн (56372,52-18467,88). В іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахування вищевказаного, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1526 грн 34 коп. (37904,64 * 2270/ 56372,52). На підставі викладеного та

Outcome: partial