Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-20 00:00:00

В грудні 2021 року [PERSON] яка діє в інтересах недієздатної доньки - [PERSON] звернула ся до суду з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві. Мотивуючи свої вимоги тим, що батько доньки - [PERSON] , 1959 року народження, помер від нещасного випадку на виробництві, що трапився з ним 29 вересня 2006 року при виконанні трудових обов`язків. Відповідно до акту розслідування нещасного випадку від 16.10.2006 року Форми Н-1 основною причиною нещасного випадку стало невиконання посадових обов`язків, супутня причина настання нещасного випадку - порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів тощо. В акті визначено коло осіб, які порушили законодавство з охорони та гігієни праці, що призвело до настання нещасного випадку. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що її донька залишилася без батька, який був для неї найдорожчою людиною, вона дуже важко пережила втрату батька, що позначилося на її житті та здоров`ї. Просила стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві у розмірі - 340 500 гривень. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.12.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представниця відповідача - адвокат Цуканова Н.В. скористалася правом надання відзиву. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити оскільки вимоги є незаконними та необґрунтованими. Зазначила, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю виробничих, шкідливих факторів, усунути які неможливо з об`єктивних причин, порядок та вимоги щодо роботи регламентовані законодавчо і компенсуються пільгами. При укладання трудового договору з ПрАТ «СУХА БАЛКА» [PERSON] було ознайомлено з умовами праці на робочому місці, наявністю на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливі їх наслідки впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах, при цьому [PERSON] свідомо приймав наявні умови праці і усвідомлював можливість нанесення шкоди його здоров`ю. Комісією з розслідування причин нещасного випадку встановлено, що смерть [PERSON] наступила при виконанні ним трудових обов`язків. Причинами нещасного випадку визнано: незадовільний огляд стану кріплення і армування ствола шахти «Центральна» нижче горизонту 1340 м., через технічну неможливість використання підіймальних сосудів; порушення вимог безпеки при демонтажу дерев`яної рамки у противовісному відділенні ствола. Однак, вважають, що шкоду, завдану позивачу було спричинено внаслідок непереборної сили, тобто не з вини підприємства. Протиправних дій, які б знаходилися в причинному зв`язку з настанням нещасного випадку на виробництві відповідач не вчиняв. Акцентувала увагу суду, що посилання позивача на душевні страждання та переживання не підтверджуються жодними належними доказами. Крім того, моральна шкода у зазначеній сумі позивачем не доведена та є необґрунтованою, значно завищена, що не відповідає принципам розумності та справедливості. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно положень до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантованост.124 Конституції України. Судом встановлено та не оспорювалося сторонами, що [PERSON] є донькою померлого [PERSON] . [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СУХА БАЛКА», що підтверджується довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки (а.с. 19). При виконанні трудових обов`язків з [PERSON] стався нещасний випадок, в результаті якого він помер, про що підприємством 16.10.2006 року складено акт Форми Н-1 про розслідування нещасного випадку. Комісія з розслідування нещасного випадку визнала його таким, що пов`язаний з виробництвом. Причинами нещасного випадку зазначено: основна - невиконання посадових обов`язків, супутня - порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів тощо (а.с. 22-27). [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , актовий запис № 1829 (а.с. 10). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно з ч. 1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Приписами ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» встановлено: державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Приписами частини 3 статті 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Враховуючи те, що роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де працював померлий, тим самим порушивши ч. 2 ст. 152 КЗпП України, ст. 17 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що й стало причиною його смерті, а також виходячи з доведеності факту отримання моральної шкоди позивачем внаслідок смерті близької людини - батька, який не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку, що відповідач ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СУХА БАЛКА» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачці - доньки померлого, у зв`язку чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в частковому розмірі. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків для позивача, глибини моральних страждань у зв`язку з тим, що позивач втратив близьку людину (батька), при цьому [PERSON] є недієздатною, а отже потребує особливої уваги з боку батьків, а отже передчасна втрата батька позначилась на ній у більшому ступені, вона залишилася без моральної підтримки, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача у недотриманні положень з охорони праці, які призвели до смертельного нещасного випадку, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивачки, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою батька та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2000 гривень.

Outcome: partial