Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

У грудні 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви вказано, що 11.07.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] до [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 1333. За час перебування у шлюбі народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . На даний час, сторони припинили спільне проживання, як подружжя, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. Основною причиною розпаду сім`ї являються непорозуміння та різниця характерів. У зв`язку з чим, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам сторін. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.01.2021 року позовну заяву залишено без руху. 06.07.2021 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 06.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Разом з тим, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, вимоги позовної заяви підтримує, на задоволенні наполягає, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, заяв з процесуальних питань від учасників провадження до суду не надходило. З огляду викладене суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). Дослідивши матеріали провадження, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що 11.07.2015 року складено відповідний актовий запис № 1333. Після одруження чоловіку та дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] Судом встановлено, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо та втратили один до одного почуття поваги і любові. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції , який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З положень статті 12 Конвенції вбачається, що чоловік і жінка, які досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом сторін і жінки є право на розірвання шлюбу, з урахуванням статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду заяви судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки. Крім того, за часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved