Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , про стягнення одноразової грошової допомоги, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму вихідної допомоги сплаченої при звільненні у розмірі 8 756,40 грн., та проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 973,48 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] , працював на посаді доцента кафедри економічної теорії та аналізу ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет». Наказом № 343/3 від 26.06.2017 року змінено розмір ставок ряду працівників навчального закладу, в тому числі і ставки відповідача з 1,0 до 0,55. Внаслідок відмови від продовження роботи із зміною істотних умов праці, наказом від 15.08.2017 року № 446/3 відповідача звільнено з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України з 13.09.2017 року. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2018 року скасовано наказ ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» від 15.08.2017 року №446/3 в частині звільнення [PERSON] та поновлено його на посаді з 13.09.2017 року. Стягнуто з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» на користь [PERSON] , середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 56 761,12 грн., та витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 2000грн. Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 20.09.2018 року, апеляційну скаргу [PERSON] , задоволено частково. Стягнуто з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» на користь [PERSON] , невиплачену допомогу на оздоровлення при наданні щорічних відпусток за 2013-2014 роки в розмірі 4317 грн. В решті рішення залишено без змін. Стягнуто з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» на користь [PERSON] , витрати на правову допомогу в розмірі 1000грн. Наказом ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» від 04.04.2018 року № 222/3 відповідача поновлено на роботі з 13.09.2017 року. Враховуючи положення статті 1212 ЦК України, позивач просив задовольнити позов. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинської В.Е. від 14.01.2019 року, прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинської В.Е. від 11.02.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, подальший розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно розпорядження керівника апарату суду від 20.05.2020 року №01-09/3005/20, суддя Дорошинська В.Е., не може продовжувати розгляд справи у зв`язку з відстороненням від здійснення правосуддя. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Прохоренко В.В. від 21.05.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ім. правовідносини. Судом встановлено та визнається сторонами, що [PERSON] , працював на посаді доцента кафедри економічної теорії та аналізу ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет». Наказом № 343/3 від 26.06.2017 року змінено розмір ставок ряду працівників навчального закладу, в тому числі і ставки відповідача з 1,0 до 0,55. Внаслідок відмови від продовження роботи із зміною істотних умов праці, наказом від 15.08.2017 року № 446/3 відповідача звільнено з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України з 13.09.2017 року. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2018 року скасовано наказ ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» від 15.08.2017 року №446/3 в частині звільнення [PERSON] та поновлено його на посаді з 13.09.2017 року. Стягнуто з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» на користь [PERSON] , середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 56 761,12 грн., та витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 2000грн. Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 20.09.2018 року, апеляційну скаргу [PERSON] , задоволено частково. Стягнуто з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» на користь [PERSON] , невиплачену допомогу на оздоровлення при наданні щорічних відпусток за 2013-2014 роки в розмірі 4317 грн. В решті рішення залишено без змін. Стягнуто з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» на користь [PERSON] , витрати на правову допомогу в розмірі 1000грн. Наказом ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» від 04.04.2018 року № 222/3 відповідача поновлено на роботі з 13.09.2017 року. Згідно п. 6 ст. 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Статтею 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Відповідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Статтею 1215 ЦК України, визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; Відповідно до положень пункту 3.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату від 13 січня 2004 року № 5, не відноситься до заробітної плати і платежів, що прирівнюються до неї, однак є допомогою, а отже на неї поширюються дія пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України. Тому вказана грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Таким чином, враховуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд вважає, що сума вихідної допомоги у розмірі 8786,40грн., яка сплачена [PERSON] , при звільненні та сума процентів за її користування поверненню позивачу не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки і недобросовісності з боку відповідача. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 20.02.2019 року по справі № 174/406/16-ц провадження № 61-3287 зпв 18. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, зміст правовідносин, що виникли між сторонами, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судові витрати, у виді судового збору, суд розподіляє відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивача, який ним сплачено до подання позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed