Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовною заявою , в якій стверджує, що на обліку в службі у справах дітей міської ради та Чернівецькому міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з січня 2020 року перебуває родина [PERSON] у зв`язку із неналежним виконанням останнім батьківських обов`язків по вихованню доньки [PERSON] . Батьки дитини - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , були позбавлені батьківських прав відповідно до рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04.01.2010 р. Рішенням цього ж суду від 31.03.2014 р. поновлені батьківські права [PERSON] стосовно [PERSON] , [INFO] . Соціальний супровід сім`ї розпочатий у зв`язку із повідомленням загальноосвітньої школи №28 щодо учениці 7-А класу [PERSON] . Протягом перебування під соціальним супроводом родині надано соціально-педагогічні, інформаційні та юридичні послуги, а також батька попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. Працівниками служби у справах дітей та фахівцями із соціальної роботи неодноразово здійснювались виїзди, проводились бесіди з [PERSON] та дитиною щодо ситуації у родині, можливості налагодження стосунків, конструктивного вирішення конфліктних ситуацій, встановлення довірливого спілкування з неповнолітньою донькою. Оскільки, [PERSON] постійно тікала з дому, батько виявив намір влаштувати доньку до комунальної установи «Оршівський дитячий будинок санаторного типу». Виконавчим комітетом міської ради підготовлене відповідне рішення від 12.05.2021 р., але у зв`язку із закінченням навчального року, [PERSON] до закладу не влаштували. Стверджує, що [PERSON] надав письмову заяву від 22.06.2021 р. та повідомив, що більше не бажає займатись вихованням і утриманням доньки, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. 22.06.2021 р. неповнолітню [PERSON] поміщено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації . Відповідно до інформації Центру від 08.10.2021 р. за час перебування дитини в закладі її батько не відвідував, не телефонував та не цікавився своєю донькою і бажання забрати її на виховання не виявляв. Згідно із характеристикою учениці 7-А класу [PERSON] , наданою Чернівецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №28, батька неодноразово викликали до школи через погану поведінку дівчинки та проблеми з навчанням. Батько дитини - [PERSON] , самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не заперечує проти позбавлення батьківських прав, не подав необхідних документів для повернення доньки на виховання, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дитини. Дане питання розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 26.10.2021 р., на якому прийнято рішення щодо надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в зв`язку із тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. На підставі вищевикладеного, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. В судове засідання представник позивача не з`явився . Від нього до суду надійшла заява , в якій просить розглянути справу без його участі та вказує, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився , хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Про причини своє неявки до суду не повідомив. Представники третіх осіб у судове засідання також на з`явилися. Від них до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідності до вимог п.п 1,2,4, ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України -у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов , об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] в с. Давидівка Сторожинецького району Чернівецької області. Батьками дитини зазначено - [PERSON] та [PERSON] ( .а.с7). Відповідно до рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04.01.2010 року , [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо їх спільних дітей, у тому числі і на [PERSON] . Згідно рішення цього ж суду від 31.03.2014 року , поновлено батьківські права [PERSON] відносно [PERSON] . З 20.01.2020 року [PERSON] взято на облік у службі у справах дітей як таку , що опинилась у складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням батьком своїх батьківських обов» язків ( а.с. 14). Постановці на облік [PERSON] передувала інформація Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 28 Чернівецької міської ради, Чернівецького ВП ГУНП у Чернівецькій області , Чернівецького міського центру соціальних служб для сім`ї , дітей та молоді. Відповідно до заяви [PERSON] , останній звернувся до уповноваженого органу із заявою щодо тимчасового влаштування дитини [PERSON] в Оршівський дитячий будинок санаторного типу. Рішенням ВК Чернівецької міської ради від 12.05.2021 року , [PERSON] влаштували на цілодобове перебування до комунального закладу « Оршівський дитячий будинок санаторного типу» Відповідно до заяви [PERSON] від 22.06.2021 року , він звернувся до Служби у справах дітей Чернівецької міської ради із заявою про те , що не бажає займатись вихованням своєї доньки [PERSON] , не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки . 26.10.2021 р. ВК ЧМР виніс рішення щодо надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в зв`язку із тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своїх дітей в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст.81ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Представником позивача доведено, що поведінка відповідача відносно його доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки [PERSON] забезпечуватиме інтереси самої дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, за обставин доведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним. Щодо стягненя з [PERSON] аліментів , суд зазначає наступне: За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, та роз`яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до положень ч.ч. 1,2,3 ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України- мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги матеріальне положення дітини , яка потребує допомоги, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу ) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів . Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та не буде порушувати майнові права платника аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду - з 23.11.2021 року. На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд , окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, суд вважає за можливе прийняти рішення про задоволення позовних вимог. З відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 908 гривень.

Outcome: approved