Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Станично-Луганського районного суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку № 237 від 21.02.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Станично- Луганського районного нотаріального округу Луганської області Бутаковою І.І. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.02.2020 року. На момент купівлі даної квартири у ній був зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . За домовленістю попередня власниця квартири повинна була в найкоротші терміни після здійснення угоди купівлі-продажу квартири вирішити питання щодо добровільного зняття з реєстрації всіх осіб які були в ній зареєстровані. Однак станом на теперішній час питання щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку в добровільному порядку досі не вирішено. Де відповідач на даний час мешкає та його контакти позивачці невідомі. Той факт, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , підтверджується домовою книгою та довідкою Станично-Луганської селищної ради № 862 від 25.06.2021 року. Факт того, що відповідач фактично не проживає у даному будинку з 2013 року по теперішній час підтверджується актом обстеження житлового будинку складеного Станично-Луганською селищною радою 05.07.2021 року. Зважаючи на вищевказані обставини позивачка вимушена звернутись до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Позивачка у судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позивач в своїй заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, а матеріали, що є у справі, є достатніми для цього. З матеріалів справи судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку серії НОЕ № 785577 від 21.02.2020 року, є власницею будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження житлового будинку складеного Станично-Луганською селищною радою від 05.07.2021 року, відповідач у вказаному вище житловому будинку не проживає з 2013 року по теперішній час. [PERSON] не проживає у вищезазначеному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, що підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Викладені обставини підтверджуються документальними доказами, що містяться в матеріалах справи. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Також суд враховує позицію Верховного суду України, що відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Та вважає, що поважні причини не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає понад рік, будинком не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на його утримання не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої його реєстрації у будинку позивача наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачкою судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 18 від 19.07.2021 року у сумі 908, 00 грн., позивачка не заявляла вимог про стягнення з відповідача витрати на сплату судового збору.

Outcome: approved