Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

10 листопада 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписала заяву № б/н від 28 січня 2008 року. Позивачем на підставі Договору надання банківських послуг [PERSON] відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом та надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 36\~000 грн. Таким чином, банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, в свою чергу [PERSON] зобов`язалась повернути кредитні кошти, але в процесі користування кредитним рахунком [PERSON] свої зобов`язання не виконала. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] та [PERSON] 19 серпня 2020 року позивачем була направлена претензія кредитора до Пёятої дніпровської державної нотаріальної контори, та 01 вересня 2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися. 24 березня 2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій виконано не було. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 28 січня 2008 року становить 9 440 грн. В зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 9 440 грн. за кредитним договором №б/н від 28 січня 2008 року, а також стягнути судові витрати по справі. (а.с.1-6) Після надходження з адресно-довідкового підрозділу відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів фізичних осіб [PERSON] \~та [PERSON] , (а.с.а.с.111,\~112) ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 грудня 2021 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та їх представників. (а.с.113-114) В судове засідання 18 січня 2021 року з`явились відповідачі, представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. У даному судовому засіданні було розпочато розгляд справи по суті, ухвалено задовольнити клопотання позивача, витребувано відомості щодо відкриття спадкової справи та відкладено розгляд справи на 16 лютого 2022 року. (а.с.а.с.119, 120) 16 лютого 2022 року було завершено розгляд справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на його адресу судових повісток, про причини неявки не повідомив. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись під розписку, яка міститься в матеріалах справи, від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. В силу положень ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписала заяву № б/н від 28 січня 2008 року. Позичальник при підписанні заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. (а.с.44-45) Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок № [NUMBER] із початковим кредитним лімітом у розмірі 3\~000 грн., що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а позичальнику надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 36 000 грн. (а.с.43) Відповідно до змісту ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до змісту ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). За змістом ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В силу ст.ст.526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. З аналізу наведених норм слідує, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами. [PERSON] умови кредитного договору не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 440 грн. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , актовий запис про смерть № 770 від 07 березня 2020 року, зареєстрований Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). (а.с.79) Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором № б/н від 28 січня 2008 року становить 9 440 грн. (а.с.26-27) 19 серпня 2020 року позивач направив претензію кредитора до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори та 01 вересня 2020 року ним була отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися. (а.с.84) Як вбачається з копій паспортів позичальника та відповідачів, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с.69-78) В\~зв`язку\~з чим,\~24\~березня 2021\~року АТ\~КБ «ПРИВАТБАНК»\~до спадкоємців\~позичальника -\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~було направлено\~лист-претензію,\~згідно яких\~позивач пред`явив\~свої вимоги,\~але ніяких\~дій не\~було виконано. (а.с.а.с.86, 87) Згідно відповіді П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори від 01 лютого 2022 року після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, коло спадкоємців не визначено, та спадкова справа була заведена лише після звернення позивача. Поняття спадкування закріплене у ст.1216 ЦК України, відповідно до якої спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Загальні правила пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців визначається нормами ст.1281 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Обов`язок задовольнити вимогу повернути заборгованість, яка на думку банку виникла внаслідок неповернення відповідачем боргу за кредитним договором згідно зі ст.1219 ЦК України не є таким, що нерозривно пов`язаний з особою спадкодавця, а тому відповідно до вимог чинного ЦК України з його смертю цей обов`язок не припинився і спадкується його спадкоємцями, тобто є таким, що входить до складу спадщини. Згідно ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Такими, що прийняли спадщину вважаються також малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, якщо не було подано заяву про відмову від спадщини у порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивач вважає, що спадкоємці [PERSON] [PERSON] та [PERSON] проживали разом із спадкодавцем на момент її смерті, а отже вважаються такими, що прийняли спадщину, тому повинні задовольнити вимогу банку щодо повернення заборгованості. Згідно ч.ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зі змісту ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування лежить не на суду, а на сторонах. Відповідно до змісту ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд приймає до уваги, що [PERSON] та [PERSON] спадщину не оформлювали, до нотаріуса не звертались, свідоцтво про право на спадщину їм не видавалось, доказів набуття ними будь-якого майна в спадок після померлої [PERSON] на надано. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Беручи до уваги, що [PERSON] та [PERSON] спадщину не оформлювали, тобто взагалі не успадкували будь-яке майно після смерті [PERSON] , суд вважає, що відповідачі не повинні задовольняти вимогу банку про повернення кредитної заборгованості, яку мала [PERSON] . Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що останні взагалі проживали разом із спадкодавцем на момент її смерті, оскільки навіть факт реєстрації за однією адресою достеменно не свідчить про спільне проживання. За таких обставин суд доходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому в задоволенні позову належить відмовити повністю. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору при поданні позову до суду, не здійснюється. На підставі викладено,

Outcome: dismissed