Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 31 330, 53 грв., в обгрунтування своїх вимог вказуючи на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 13.05.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 250, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом останнього у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 12.08.2008 року відповідач також підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що «з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений. Відповідно до тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» пільговий період - до 30 днів за кожною тратою; базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) - 3,0 % (36,00 % на рік); обов`язковий щомісячний платіж - 7 % від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості); пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів: пеня = (пеня1) + (пеня2), де: (пеня1) = (базова відсоткова ставка за договором) / 30 - нараховується за кожний день прострочки кредиту, (пеня2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму понад 50 грн. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 34000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 3.2, 3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку. В редакції Умов та правил надання банківських послуг, що почали діяти з 01.03.2019 року згідно до п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86, 4 % - для картки «Універсальна», 84, 0 % - для картки «Універсальна голд». Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, а саме не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення боргових зобов`язань за кредитним договором, чим допустив порушення умов договору, а відтак станом на 14.09.2021 року має заборгованість в сумі 31 330, 53 грв., яка складається з : 31 330, 53 грв. - заборгованість за тілом кредиту ( в. т. ч. 31 330, 53 грв. - заборгованість за простроченим тілом кредиту). Посилаючись на ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, вказуючи, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості позивач просив стягнути з відповідача по справі на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 330, 53 грв., яка складається з 31 330, 53 грв. - заборгованість за тілом кредиту ( в. т. ч. 31 330, 53 грв. - заборгованість за простроченим тілом кредиту), а також судові витрати по справі. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (ас.89), при цьому в п. 3 прохальної частини позовної заяви та клопотанні про розгляд справи за відсутності позивача, за підписом представника позивача Кіріченко В.М., зазначено про те, що позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача в судове засідання (ас.4,67). Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України (ас.137-138),при цьому, будь - яких заяв про розгляд справи в його відсутності, відзиву на позов не надав. В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 24.11.2021 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (ас. 77); - 09.02.2022 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи (ас.139). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначив в п. 3 прохальної частини позовної заяви (ас. 4), те, що відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання та будь - який відзив, заперечення проти позову не подав, суд знаходить можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими гл. ІІ «Заочний розгляд справи» ЦПК України, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення з наступних підстав: - так, судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 13.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк», що в свою чергу з 14.06.2018 року змінило назву на АТ КБ «Приватбанк», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 250 грв., шляхом підписання відповідної заяви про надання кредитних коштів (ас.48). У вказаній заяві зазначено, що відповідач ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти наданою позивачем б/н та дати вбачається, що за укладеним кредитним договором відповідачу [PERSON] 13.05.2008 року було відкрито та видано кредитну картку № [NUMBER] , з терміном дії до 05/12 (ас.46), при цьому кредитний ліміт на вказану платіжну картку було встановлено: - з 12.08.2008 року в сумі 250, 00 грв.; з 12.05.2010 року в сумі 1 600, 00 грв.; з 11.07.2010 року в сумі 3 200, 00 грв .; з 31.01.2017 року в сумі 3 600, 00 грв.; з 03.09.2018 року в сумі 14 500, 00 грн.; з 27.11.2018 року в сумі 20 000, 00 грн.; з 15.11.2019 року в сумі 34 000, 00 грн.; з 03.03.2021 року в сумі 0,00 грн. за рішенням Банку, відповідно до п. п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг і в подальшому кредитний ліміт не змінювався, про що свідчить довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача (ас.46). Окрім того, з довідки б/н та дати наданої позивачем про видачу відповідачу кредитних карток (ас.47), вбачається, що останньому за укладеним кредитним договором видавалося ряд кредитних карток, а остання 19.06.2019 року за номером [NUMBER] , з терміном дії до 05/23. Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджений доданою до матеріалів справи випискою по особовому рахунку відповідача за період з 12.08.2008 року по 06.09.2021 року (ас.22-45). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 14.09.2021 року за відповідачем рахується заборгованість, яка становить 31 330, 53 грв. та складається з : 31 330, 53 грв. - заборгованість за тілом кредиту ( в. т. ч. 31 330, 53 грв. - заборгованість за простроченим тілом кредиту), яка відповідачем до теперішнього часу не погашена. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, суд виходить з наступного: - так, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів « (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні по справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. У рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 суд зазначив, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі з договорів. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частин першої, другої статі 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Згідно ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ »Приватбанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак, другий контрагент лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором кредиту, належним чином не виконав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 330, 53 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при подачі позову в розмірі 2270,00 грн. (ас.1,70).

Outcome: approved