Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-13 00:00:00

В грудні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . Спадщину після її смерті вона як спадкоємець по заповіту прйиянла своєчасно. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримала правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння в порядку спадкування. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача Новоселицької міської ради Чернівецької області в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до виписки з погосподарської книги Зеленогайського старостинського округу № 7 від 07 грудня 2021 року за № 1191 станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до робочих дворів, в якому була зареєстрована та проживала тільки [PERSON] .. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований до 1960 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та був зареєстрований в Зеленогайській сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Згідно довідки Зеленогайського старостинського округу № 138 від 14 лютого 2022 року земельна ділянка за вказаною адресою рахується за [PERSON] .. З наявних у справі витягів погосподарської книги Зеленогайського старостинського округу слідує, що у 1986-1990 роках домоволодіння по [ADDRESS] відносилося до колгоспних дворів, в якому окрім спадкодавця [PERSON] були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які вибули з господарства 23 березня 1984 року та [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до вимог ст.\~563\~ЦК УРСР в редакції 1963 року спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 6\~постанови від\~22\~грудня 1995\~року №20\~«Про судову\~практику у\~справах права\~приватної власності» до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору. Відповідно до\~ст. 563 ЦК УРСР\~спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Таким чином, спадщина після смерті [INFO] члена колгоспного двору [PERSON] не відкривалася. Крім цього, згідно з п. 6\~вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. За вказаних обставин, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які вибули з господарства 23 березня 1984 року та протягом трирічного строку позовної давності не витребували свої частки з майна колишнього колгоспного двору, втратили право на свої частки в майні вказаного домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що після вибуття з господарства [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та смерті [PERSON] домоволодіння належало одноосібно [PERSON] , яка продовжила в ньому проживати до дня смерті. [INFO] [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина на все домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З наявного в матеріалах спадкової справи заповіту від 27 березня 2020 року, посвідченого в.о. старости Зеленогайського старостинського округу № 7, слідує, що спадкодавець [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] .. Позивач своєчасно прийняла спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець за заповітом, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини Однак, у зв`язку із смертю спадкодавці та відсутністю за нею правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , спадщину прийняла своєчасно, інших спадкоємців не має, то право власності на спадщину слід визнати за нею в порядку спадкування. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР, ст.ст. 1218, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved