Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнила, в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ), із спадкодавцем [PERSON] , (РНОКПП: [NUMBER] ), який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, за адресою: квартира [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, що 03 вересня 2020 нею подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку у праві власності на нерухоме майно, що належало батьку спадкодавці ( [PERSON] ), [PERSON] , який помер [INFO] , спадщина після якого [PERSON] прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Проте, постановою приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Городніченко Ольги Анатоліївни від 03.09.2020 вих. № 182/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , зокрема через відсутність документів, що підтверджують постійне проживання [PERSON] на час відкриття спадщини зі спадкодавцем, [PERSON] . Так, позивачка вважає, що встановити факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] можливо виключно в судовому порядку. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків 12 лютого 2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.06.2021 закрито підготовче провадження у справі, та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача надав через канцелярію заяву, якою просить розглянути справу без участі сторони позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені в позові. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, в матеріалах справи міститься заява, з якої вбачається, що представник Харківської міської ради просить розглядати справу за відсутності сторони відповідача та ухвалити рішення згідно чинного законодавства України. Третя особа не з`явилась, повідомлялась про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, надала суду заяву, з якої вбачається, що просить розглядати справу за її відсутності. Суд дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Судом встановлено, що [INFO] померла донька [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою № 069d07ff-4039-4f4b-8f88-cc641625c54b, сформованою нотаріусом 19 червня 2020 року. 11 червня 2020 року на підставі її заяви приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Городніченко Ольгою Анатоліївною було заведено спадкову справу за № 10/2020. 03 вересня 2020 позивачкою подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку у праві власності на нерухоме майно, що належало батьку спадкодавці ( [PERSON] ), [PERSON] , який помер [INFO] , спадщина після якого [PERSON] прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, а саме на: ј (одну четверту) частку у прав власності на квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, реєстраційний № [NUMBER] , виданого 22 грудня 2008 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, та Ѕ (одну другу) частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03 березня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. за реєстровим № 1001. Проте, постановою приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Городніченко Ольги Анатоліївни від 03.09.2020 вих. № 182/02-31 було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , а саме на: - ј (одну четверту) частку у прав власності на квартиру [ADDRESS] ; - Ѕ (одну другу) частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Мотивуючи своє рішення, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Городніченко Ольга Анатоліївна, зокрема зазначила що документів, які підтверджують постійне проживання [PERSON] на час відкриття спадщини з спадкодавцем, [PERSON] , [PERSON] надано не було. Отже, встановити факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, за адресою: квартира [ADDRESS] , в позасудовому порядку не виявилось можливим, про що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Городніченко Ольгою Анатоліївною винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.09.2020 вих. № 182/02-31. З метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування Пленум Верховного Суду України в пункті 23 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. За змістом ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в абз. 1 п. 23 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7, якщо постійне місце проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку може бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів по спадкової справи № 10/2020, в тому числі з довідки приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Городніченко Ольги Анатоліївни від 15.01.2021 вих. 7/02-14 вбачається, що єдиним спадкоємцем, який протягом встановленого законом шестимісячного строку звернувся із заявою про прийняття спадщини, є мати померлої - [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ). Отже, в даному випадку відсутні інші спадкоємці за законом чи заповітом, які можуть претендувати на спадкове майно. Харківська міська рада може вимагати визнання частини квартири відумерлою спадщиною та передачі її до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, відповідно до ст. 1277 ЦПК України, що свідчить про правомірність визначення органу місцевого самоврядування у якості відповідача. Станом на час ухвалення рішення відповідачем не надано будь-яких даних про звернення з таким позовом до суду. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Метою звернення позивача до суду є встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ст.ст. 1261, 1268 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. 03.03.2011 між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. в реєстрі за № 1001. Згідно з витягом від 03.03.2011 № 9642519 даний договір було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів, і відповідно до витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 26.05.2011 № 30098961 зареєстровано по Ѕ частки права приватної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до листа Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області від 16.10.2020 № 97 су/119-59/0120 та інформаційної довідки від 14.10.2020 вбачається, що гр. [PERSON] , [INFO] мешкала за адресою: квартира [ADDRESS] . Допитаний в суді свідок [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ), надав показання та пояснив, що він є другом сім`ї, приблизно з часу придбання квартири [ADDRESS] [PERSON] мешкала однією сім`єю разом зі своїм батьком - [PERSON] , здійснювала догляд за ним по день його смерті, в тому числі придбавала ліки та харчі за власний кошт, оскільки останній мав серцево-судинні захворювання. Крім того, вони вели спільне господарство, [PERSON] брала участь у сплаті вартості наданих житлово-комунальних послуг та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, і мешкала за вказаною адресою після смерті батька. Аналогічні показання надали суду свідки - [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ); [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ), що також є друзями сім`ї [PERSON] . Таким чином, оскільки [PERSON] , як спадкоємець за законом постійно проживала разом із спадкодавцем - [PERSON] , на час відкриття спадщини та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявляла про свою відмову від спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину. Від встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна майнових та немайнових прав позивача, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом. Отже, такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Факт того, що [PERSON] за життя не оформила свого права на спадкове майно після смерті батька - [PERSON] , не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 31.08.2020 по справі № 350/1850/17. За приписами ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Статтею17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477 IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Суд вважає, що неможливість [PERSON] отримати свідоцтво про право на спадщину за законом є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову як такого, що ґрунтується на вимогах закону. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, незважаючи на задоволення позову, судовий збір не підлягає стягненню з Харківської міської ради на її користь, оскільки, як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Outcome: approved