Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що рішенням Савранського районного суду Одеської області від 05.11.2013р. по справі №512/969/13-ц з нього на користь відповідачки було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку і доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини [PERSON] , по день його повноліття. На підставі цього рішення Савранським районним відділом ДВС було відкрито виконавче провадження. Позивач зазначає, що він втратив роботу і розмір його доходів суттєво зменшився, а також на його утриманні перебуває малолітня донька від другого шлюбу [PERSON] , [INFO] , а тому він не може сплачувати аліменти у встановленому розмірі. У зв`язку з цим, позивач просить суд зменшити розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття. Відповідачка подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що їхній спільний з позивачем син є студентом денної форми навчання та навчається на другому курсі Відокремленого структурного підрозділу «Одеський технічний фаховий коледж Одеської національної академії харчових технологій», у зв`язку з чим значні кошти витрачаються на необхідні для навчання речі, харчування, одяг, на оплату проживання в гуртожитку тощо, а тому у задоволенні позову просила відмовити (а.с.24-26). В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а справу розглянути за його відсутності (а.с.31). Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, про дату, час і місце засідання була повідомлена належним чином (а.с.42), що згідно положень ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст.182 СК України також встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.2 цієї статті). Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1 і 2 ст.77 цього Кодексу визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Частинами 1, 6 і 7 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 цього Кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач надав суду копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.02.2014р., з якого вбачається, що 25.02.2014р. між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с.6), під час якого [INFO] народилася їх спільна дитина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 29.01.2015р. (а.с.7). З розрахунку заборгованості по аліментах від 07.07.2021р., зробленому головним державним виконавцем Савранського РВ ДВС Кравцем О.В., по виконавчому провадженню з виконання виконавчого листа по справі №512/969/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів вбачається, що станом на 01.07.2021р. заборгованість у платника аліментів [PERSON] відсутня (а.с.8). На підтвердження того, що позивач не працює він надав довідку Виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області від 31.05.2021р. №360 (а.с.13), але, на думку суду, вказана довідка не може беззаперечно свідчити про відсутність у позивача доходів поза межами території вказаної селищної ради, а тому суд не приймає її як доказ, достатній для ухвалення рішення про зменшення розміру аліментів. Крім того, вказана довідка не свідчить про непрацездатність позивача. Інших переконливих доказів на підтвердження своїх вимог позивач не надав. За таких обставин, позивачем не доведено, що його матеріальний або сімейний стан з моменту встановлення судовим рішенням розміру аліментів до моменту звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів змінився настільки, що унеможливлює сплату ним аліментів у раніше визначеному розмірі, а наявність у позивача малолітньої дитини, яка народилася в іншому шлюбі, суд не вважає істотною підставою для зменшення розміру аліментів. Суд також зазначає, що зміна розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосована за наявності відповідних для цього обставин. Разом з цим, відповідачка подала до суду довідку Відокремленого структурного підрозділу «Одеський технічний фаховий коледж Одеської національної академії харчових технологій» від 28.09.2021р. №281/02, з якої вбачається, що їх спільний з позивачем син [PERSON] , [INFO], є студентом денної форми навчання відділення комп`ютерних систем та навчається на другому курсі, термін закінчення навчання - 30.06.2024р. (а.с.40). Крім того, відповідачка подала до суду копії квитанцій про сплату за проживання сина в гуртожитку (а.с.38, 39). Таким чином, розмір стягуваних з позивача аліментів на користь відповідачки є достатнім для забезпечення в повній мірі інтересів їх спільного сина, закріплених в Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованій Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.91р., а їх зміна в бік зменшення є необгрунтованою та може погіршити матеріальне становище дитини та унеможливити забезпечення належного рівня життя, необхідного для її розвитку. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed