Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-17 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач) про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що 30 листопада 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі 11 липня 2014 року за відповідачем було зареєстровано право приватної власності на гараж [NUMBER] загальною площею 57,00 кв. м. ОК Дарницького району м. Києва «ГОК «Позняки-4» та зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,104 га за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 7425586600:01:000:0200, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 400669174255; цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Оскільки вважає вказане майно спільною сумісною власністю, просила суд ухвалити рішення, яким: - припинити право спільної сумісної власності позивача та відповідача на гараж № [NUMBER] , загальною площею 57 кв.м в Дарницького району м. Києва ГОК "ГІозняки-4"та земельну ділянку площею 0,104 га за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 7425586600:01:000:0200, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 400669174255; цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). - у порядку поділу майна подружжя виділити позивачу та відповідачу по 1/2 частині даного майна у приватну власність. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 12 липня 2021 року о 11 год. 30 хв. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 3 вересня 2021 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. З відзиву на позову заяву представника відповідача вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що відповідач фактично набув право власності на вказаний гаражний бокс, шляхом придбання права власності на нього у попереднього власника та набувши права члена вказаного гаражного кооператива ще до дати реєстрації шлюбу з позивачем. В період шлюбу була здійснена тільки державна реєстрація цього нерухомого майна, що не свідчить, в свою чергу про те, що це нерухоме майно є об`єктом права спільної власності подружжя. Крім того, зазначає, що земельна ділянка, частку з якої просить виділити позивач, була набута відповідачем для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд шляхом безоплатної приватизації, після купівлі відповічачем10 жовтня 2013 року ще до реєстрації шлюбу житлового будинку, і відповідно до ст. 57 СК України є особистою приватною власністю. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 листопада 2013 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року у справі № 753/17275/19 шлюб між сторонами розірвано. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Звертаючись з вимогою про визнання права власності на Ѕ частину гаражного боксу [NUMBER], [PERSON] вважає, що оскільки державна реєстрація права власності відбулася 7 липня 2014 року в період шлюбу, то в силу ст. 60 СК України він є спільною сумісною власністю подружжя. З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач фактично набув право власності на вказаний гаражний бокс, шляхом придбання права власності на нього у попереднього власника та набувши права члена вказаного гаражного кооператива ще до дати реєстрації шлюбу з позивачем. В період шлюбу була здійснена тільки державна реєстрація цього нерухомого майна. Відповідно до розписки від 18 жовтня 2013 року гр. [PERSON] отримав від відповідача розрахунок за гаражний бокс № [NUMBER] ГОК "Позняки-4" в розмірі 8500 у. о. (а.с. 43). 18 жовтня 2013 року [PERSON] подав заяву на ім`я голови правління ГОК "Позняки-4" стосовно того, що він просить прийняти його в члени цього кооператива у зв`язку із безстроковою передачею гаражного бокса № [NUMBER] йому від [PERSON] (а.с. 44). 22 листопада 2013 року [PERSON] написав заяву на ім`я голови правління ГОК "Позняки-4" [PERSON], яка була посвідчена у державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Пінчук Л.І., відповідно до якої він просить закріплений за ним гаражний бокс № [NUMBER] в ГОК «Позняки-4", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Канальна, 8 переоформити (закріпити) за [PERSON] . Одночасно стверджував, що вказаний гаражний бокс є його паєм, як члена ОК "Позняки-4" Дарницького району м. Києва, сплачений (внесений) мною у повному обсязі, не перебуває в судовому спорі та ніяким чином не відчужувався (а.с. 45). Відповідно до довідки від 16 січня 2014 року, виданої відповідачу головою правління ГОК "Позняки-4", відповідач є власником гаражного боксу № [NUMBER] по вул. Канальна, 8 у м. Києві . Сума пайового внеску за гаражний бокс в розмірі 500 гривень сплачена відповідачем 28 листопада 2013 року. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який був головою правління ГОК "Позняки-4" повідомив, що йому у листопаді 2013 року від [PERSON] надійшла нотаріально посвідчена заява про переоформлення належного йому гаражного боксу № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Крім того, [PERSON] подав заяву про вступ до членів кооперативу та сплатив вступний внесок. Враховуючи надані відповідачем докази, беручи до уваги свідчення свідка [PERSON] суд дійшов висновку, що фактично [PERSON] набув право власності на гаражний бокс до реєстрації шлюбу. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. ВС у постанові (справа № 363/4852/17) від 3 червня 2020 року вказав, що державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Сам лише факт здійснення реєстрації права власності на гаражний бокс у період шлюбу, за умови набуття права власності до його реєстрації шлюбу не може бути підставою для визнання його спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи наведене, оскільки відповідачем право власності на гаражний бокс набуто до реєстрації шлюбу, він не є спільним сумісним майном подружжя та поділу не підлягає. Стосовно земельної ділянки суд зазначає наступне. Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України (у редакції станом на 7 липня 2014 року) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 10 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено два договори купівлі-продажу: 1) договір купівлі-продажу 9/10 частин житлового будинку з надвірними спорудами, 2) договір купівлі-продажу 9/10 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с 37-40). Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 2 липня 2014 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку у розмірі 0,104 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 48). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Суд вважає, що не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що земельна ділянка може вважатися спільною власністю подружжя. Оскільки земельну ділянку [PERSON] набув в порядку приватизації для обслуговування житлового будинку, право власності на який, в нього виникло до реєстрації шлюбу, суд дійшов висновку, що вказана земельна ділянка є відповідно до ст. 57 СК України особистою власністю відповідача і не може бути предметом поділу. З огляду на наведене, у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed