Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-16 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . 23 жовтня 2018 року в квартирі позивача сталося залиття та продовжувалось до 19 листопада 2019 року до усунення неполадок. Причиною залиття квартири стало пошкодження відгалуження від стояка центрального опалення до радіаторів опалення, що підтверджуються актами залиття від 12 листопада 2018 року, 09 січня 2019 року, 08 лютого 2019 року, внаслідок чого було пошкоджено стіни та підлогу коридору на кухні в санвузлі, просіли двері в квартирі та на вікнах всієї квартири полущилась фарба, потікла побілка на стелі, електропроводка прийшла в непридатний стан, копіювальна техніка вийшла з ладу, картриджи для орг техніки втратили товарний вигляд, речі, що були в квартирі зіпсувались. Оскільки залиття квартири відбулось у зв`язку з пошкодженням внутрішньо-будинкових комунікацій, позивач звернувся до відповідача із заявою про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. Натомість відповідач шкоду не відшкодував. З метою визначення розміру шкоди, позивач звернувся до інженера-проектувальника [PERSON] . За результатами проведеного огляду було складено висновок про вартість проведеного відновлювального ремонту у квартирі позивача, яка становить 94728,24 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо надання житлово-комунальних послуг та обов`язку з обслуговування внутрішньо будинкових систем, а саме: водопостачання, водовідведення, теплопостачання, гарячого постачання відбулось залиття квартири позивача. З урахуванням того, що позивачу довелось вживати зусиль по вирішенню питання щодо відшкодування завданої шкоди, а відповідач відмовився добровільно відшкодувати завдану шкоду, що призвело до необхідності звертатись до правоохоронних органів, тощо, що завдало позивачу моральних страждань, які він оцінює в 100 000 грн. На підставі наведеного, позивач просив стягнути з відповідача майнову шкоду в сумі 94728,24 грн та моральну шкоду в сумі 100 000 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22 листопада 2021 року від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано на те, що залиття квартири сталося не з вини відповідача, оскільки згідно з актом складеним працівниками ЖЕД «Печерськжитло» причиною залиття стало відгалуження від стояка центрального опалення до радіаторів опалення у квартирі №25 . На заяву позивача від 22 листопада 2018 року щодо відшкодування майнових збитків відповідач надав кваліфіковану відповідь від 21 грудня 2018 року №432-432/П-671/1-838. Позивач не надав доступу до інженерних мереж, що підтверджується актом від 12 листопада 2018 року та вимогою від цієї ж дати. Крім того, кошторисна документація яку надав позивач є некоректною. При цьому, фахівцями КП «Керуюча компанія» на підставі заяви позивача виготовлена кошторисна документація на суму 6056 грн за розцінками 2018 року. Разом з тим, позивач не надав належних та допустимих доказів завдання йому моральної шкоди внаслідок залиття квартири та не обґрунтував, з яких міркувань він виходив, заявляючи розмір моральної шкоди в сумі 100 000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні 08 грудня 2021 року надав пояснення, та просив відмовити у задоволенні позову. В судове засідання, призначене на 17 лютого 2022 року представник відповідача не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд установив, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно з актом від 12 січня 2018 року про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), що складений працівниками ЖЕД «Печерськжитло» було встановлено, що в будинку [ADDRESS] у квартирі у підвальному приміщенні трапилася аварія на системі центрального опалення. Під час виходу на місце - залиття у квартирі №21 не виявлено та слідів залиття такого не спостерігається. Власником квартири № 21 тривалий час не надавався доступ для заміни пошкодженої ділянки лежака центрального опалення, який розташований в технічному каналі під підлогою даної квартири. 12 листопада 2018 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» [PERSON] надано вимогу про надання доступу працівникам ЖЕД «Печерськжитло» до внутрішньо будинкових інженерних мереж, що проходять в технічному каналі під квартирою [PERSON] для усунення аварійної ситуації центрального опалення. Власник квартири 21 в присутності представників ЖЕД «Печерськжитло» та мешканців 3 під`їзду від підпису відмовився. 22 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до в.о. директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» із заявою про відшкодування майнової та моральної шкоди. 21 грудня 2018 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» надало [PERSON] відповідь, в якій зазначено про те, що відповідно до забудови житлового будинку [ADDRESS] технічний канал з внутрішньо будинковими інженерними мережами централізованого опалення холодного, гарячого водопостачання та водовідведення проходить через житлову частину будинку (квартири). Оскільки позивач відмовив у наданні доступу працівникам обслуговуючої організації до інженерних мереж, що проходять у технічному каналі під підлогою його квартири, відновити централізоване опалення у житловому будинку [ADDRESS] не було можливості. 19 листопада 2018 року після надання ним доступу працівникам обслуговуючої організації виконано зварювальні роботи, централізоване опалення відновлено. 09 січня 2019 року працівниками ЖЕД «Печерськжитло» складено акт про те, що під час обстеження квартири [ADDRESS] було виявлено пошкодження паркетного покриття підлоги, волосяні тріщини на стелі та стінах, відшарування масляної фарби на наличниках (4 шари), відшарування шпалер (старого зразку), спостерігається часткове відшарування клеєвого фарбування на стінах та стелі у ванній кімнаті, не зачиняються двері в кімнату та санвузол. Вирішено встановити маяки із занесенням в журнал спостереження за маяками. Причину встановити не можливо у зв`язку з тим, що в даній квартирі з часу забудови будинку ремонт не поводився. 08 лютого 2019 року працівниками ЖЕД «Печерськжитло» складено акт про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) трапилось залиття квартири №21 з розташованої вище квартири №25 внаслідок пошкодження відгалуження від стояка центрального опалення до радіаторів опалення. Залита житлова кімната площею 22,3 кв.м. Площа залиття становить 2,5 кв.м на стелі, та 4 кв.м. - на стінах. Залите паркетне покриття площею 1,5 кв.м, яке встановлено забудовником з 1951 року. Зі слів власника квартири ремонтні роботи у квартирі не проводились з 1992 року. Згідно зі зведеним кошторисним розрахунком вартості об`єкта будівництва щодо ремонту квартири [ADDRESS] та дефектним актом, складеним КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» вартість ремонту складає 6056 грн. Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини у розумінні статті 1193 ЦК України. При цьому, встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи. Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У частині третій статті 12 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі випадків наявності підстав звільнення від доказування. Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права. Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір. Судовим розглядом встановлено, що залиття квартири позивача відбулося внаслідок того, що в квартирі №25 , що розташована поверхом вище відбулось пошкодження відгалуження від стояка центрального опалення до радіаторів опалення. Даний акт складеного у зв`язку з проведенням обстеження квартири позивача, який за формою і змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі. Що стосується наданого позивачем акта від 21 листопада 2018 року, складеного мешканцями квартир №№25 , 22 , 23 , 24 , 26 , 18 , 28 , 19 , 21 про наявність матеріальних збитків в квартирі № 21 , які з`явилися після включення аварійної теплотраси під будинком [ADDRESS] з 12 листопада 2018 року до 19 листопада 2018 року та пошкоджену аварійну трубу, не виконавши аварійну заявку №460/436 від 23 жовтня 2018 року, суд не може прийняти до уваги, оскільки даний акт за формою і змістом не відповідає встановленій формі, що передбачена додаткрм № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76. Разом з тим, в наданому позивачем акті про від 09 січня 2018 року про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) причина залиття квартири позивача не встановлена. При цьому, сам позивач деякий час не надавав доступ працівникам ЖЕУ «Печерськжитло» до інженерних мереж централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання та водовідведення, що проходять через житлову частину квартири позивача. Про даний факт було зазначено і в акті від 12 листопада 2018 року. Після надання позивачем дозволу на демонтаж частини підлоги, було виявлено причину аварії та усунуто вказану причину. При цьому, доказів залиття квартири позивача 23 жовтня 2018 року позивачем не надано. Таким чином, відсутні підстави вважати, що залиття у квартирі позивача відбулось з вини саме відповідачів. Згідно зі статтею 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Відповідно до статті 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку; дотримання вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг. Системний аналіз зазначених положень законодавства у взаємозв`язку із положеннямистатті 1166 ЦК України дає підстави для висновку, що власник квартири зобов`язаний утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані, своєчасно усувати недоліки у його роботі, а також самовільно не втручатися у внутрішньобудинкову систему водопостачання або водовідведення. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником. У зв`язку з чим, слід дійти висновку про відсутність вини відповідачів у завданні шкоди позивачу. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідно до частини другої статті 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Ураховуючи те, що причиною залиття квартири позивача виявилися неправомірні дії власника квартири [ADDRESS] , підстави для стягнення майнової шкоди з Житлово-експлуатаційна дільниця «Печерськжитло», КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» - відсутні. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначаєтьсястаттею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування. Враховуючи те, що позивач не довів вини відповідачів у завданні йому майнової шкоди та порушення його прав внаслідок неправомірних дій відповідачів, суд, дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи викладене, стороною позивача не доведено обставини, на які він посилається у позовній заяві щодо відшкодування майнової шкоди, які були спростовані стороною відповідача, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed