Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-21 00:00:00

24 травня 2021 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 31.05.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2016 року шлюб між сторонами розірвано. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, тобто з 2015 року, дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Батько дитини нею не цікавиться, не займається її розвитком та утриманням, матеріальної допомоги не надає. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на обґрунтування позову позивач просить суд, позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні до його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити. В судових дебатах участі не приймали, письмово просили закінчити розгляд справи у їх відсутність. В судовому засіданні представник третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Солонянської селищної ради Текутьєва М.М. позов підтримала та просила задовольнити. В судових дебатах участі не приймала, письмово просила закінчити розгляд справи у її відсутність. У судове засідання відповідач не з`явився. Про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Відзиву на позов Відповідач не надавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.05.2014 року, який розірвано на підставі рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2016 року (а.с.11-12). Від шлюбу у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с.10). 25 січня 2019 року позивач уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.13). Дитина зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Проживає дитина разом із матір`ю - [PERSON] , вітчимом [PERSON] , сестрою - [PERSON] , 2019р.н. (а.с.14,15). Дитина навчаються в ЗЗСО «Солонянське НВО» (а.с.17) з вересня 2020 року. За місцем навчанням дитина характеризуються добре. В характеристиці зазначено, що вихованням та матеріальним утриманням дитини займається мати - [PERSON] та вітчим дитини - [PERSON] , які постійно відвідують батьківські збори, цікавляться успіхами дитини, співпрацюють з вчителями, забезпечують шкільним приладдям та піклуються про зовнішній вигляд дитини. Із листа КНП «Солонянський ЦПМСД» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області №205 від 19.04.2021р. вбачається, що малолітній [PERSON] знаходиться на обслуговування в КНП «Солонянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області, батько дитини - [PERSON] у вихованні, лікування та медичному супроводженні дитини участі не приймав (а.с.20). Батько дитини - [PERSON] , із дитиною не проживає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її розвитком та навчанням, не піклується про стан здоров`я. Також встановлено, що станом на 01.04.2021р. Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , що стягуються із нього на підставі виконавчого листа виданого Солонянським районним судом Дніпропетровської області від 30.03.2016р., загальний розмір якої становить 45 388,78 грн. (а.с.23-25). У зв`язку із злісним ухиленням від сплати аліментів відносно Відповідача Новокодацьким ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській розпочато кримінальне провадження №12021045690000123 від 04.02.2021р. за ч.1 ст. 164 КК України (а.с.27). Згідно висновку виконавчого комітету Солонянської селищної ради (як органу опіки та піклування) від 16.11.2021 року (а.с.60,61-64), комісія вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських праві відносно його дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За ч. 2, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.ст. 3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Між тим, згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Таким чином, суд оцінивши здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що батько малолітньої дитини - [PERSON] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується із нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тим самим дійсно ухиляється від виховання та утримання своєї дитини, а тому доводи позивача з приводу свідомого нехтування відповідачем свого батьківського обов`язку суд вважає обґрунтованими та достатніми, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до статті 166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає право на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved