Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-09 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що проживав із [PERSON] з 2004 по 2007 роки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, [INFO] в них народився син - [PERSON] , а 11.07.2007 року вони зареєстрували шлюб, який 02.11.2016 року розірвано. За час спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю, 19.05.2006 року ним придбано за особисті кошти квартиру [ADDRESS] . Оскільки договір купівлі-продажу указаної квартири був оформлений на [PERSON] , враховуючи участь сторін в придбанні спірної квартири, [PERSON] просить суд встановити факт спільного проживання ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] у період з 01.09.2004 року по 11.07.2007 року, квартиру [ADDRESS] визнати спільною сумісною власністю, відступити від рівності часток та визнати за ним право власності на 2/3 частки, а за [PERSON] - на 1/3 частку цієї квартири. У відзиві на позовну заяву представник [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на те, що [PERSON] не проживала до реєстрації шлюбу з [PERSON] , їх спільна дитина народилася поза шлюбом. До укладення шлюбу їх стосунки мали періодичних характер, тому їх не можна характеризувати як проживання однією сім`єю. Спірну квартиру придбано виключно за особисті кошти [PERSON] . У відповіді на відзив на позовну заяву представник [PERSON] - [PERSON] зазначає, що для придбання спірної квартири були використані грошові кошти, одержані [PERSON] від продажу належної йому частки у статутному капіталі ТОВ «Сіколорс», а для проведення ремонту в цій квартирі кошти одержані за кредитним договором, оформленим на [PERSON] , який повертався ним особисто, оскільки відповідачка після народження дитини власних доходів не мала. У запереченнях на відповідь на відзив на позов, представник [PERSON] - [PERSON] указує на недоведеність обставин на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] до укладення 11.07.2007 року шлюбу проживали разом, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели сумісне господарство, піклувалися один про одного тобто жили однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що підтверджується наступними доказами у їх сукупності. Так, за інформацією з Єдиного демографічного реєстру місце проживання [PERSON] у період з 24.05.1988 року по 26.07.2017 року було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 58). У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що це квартира її батьків у якій вона проживала у період з вересня 2004 року по 2007 рік. [PERSON] чи йог син [PERSON] ніколи в цій квартирі не проживали. Аналогічні показання надала свідок [PERSON] , з якою [PERSON] у дружніх стосунках. [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що квартиру [ADDRESS] переїхав з 2005 року за запрошенням [PERSON] з якою на той час у вже склалися сімейні стосунки. Аналогічні показання надав у судовому засіданні свідок [PERSON] , син [PERSON] . Свідок [PERSON] надав показання про те, що з [PERSON] знає з 2001 році по роботі, з [PERSON] його познайомив Томіслав, представивши директором ТОВ «Сіколорс», про спільне проживання він дізнався десь у 2005 році. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив про те, що [PERSON] знає з 1993 року, оскільки вона є кумою, а з [PERSON] познайомився у 2007 році. З паспорту [PERSON] чинного у термін з 11.03.2005 року по 11.03.2015 року, що в ньому проставлена відмітки про проживання починаючи з 25.04.2005 року у [ADDRESS] за запрошенням ТОВ «Сіколорс» (т. 1 а.с. 225 з.б.). Разом з цим, згідно рішення загальних зборів учасників ТОВ «Сіколорс», оформленого протоколом № 7 від 29.03.2006 року, місцезнаходження цього товариства змінено на нове, а саме: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 183). Згідно тимчасової посвідки [PERSON] на постійне проживання в Україні, виданої 31.05.2008 року його місцем проживання зазначена квартира [ADDRESS] (т. 1 а.с. 14). Починаючи з 01.03.2004 року по 18.01.2011 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах із ТОВ «Сіколорс» та працювала на посаді директора про, що свідчить запис у її трудовій книжці (т. 1 а.с. 123-131). Так, рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Сіколорс», одним з яких є [PERSON] , оформленим протоколом № 1 від 30.01.2004 року призначено [PERSON] на посаду директора цього товариства (т. 1 а.с. 186). Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Сіколорс» оформленим протоколом № 3 від 25.05.2004 року частку у статутному капіталі товариства у розмірі 19,09 %, що складає 79 910 грн. 00 коп., що еквівалентно 15 013 доларів США 06 центів, [PERSON] відступлено [PERSON] . Частка [PERSON] в статутному фонді становить 80,02 %, що складає 320 090 грн. 00 коп., що еквівалентно 60 136 доларів США 77 центів (а.с. 185). Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Сіколорс» оформленим протоколом № 7 від 29.03.2006 року вирішено питання перерозподілу часток у статутному капіталі цього товариства та його збільшення, зокрема [PERSON] відступлено ТОВ «Хеліос» 25,13 % його частки, а [PERSON] відступлено ТОВ «Хеліос» - 5,97 % її частки шляхом укладення договорів купівлі-продажу (т. 1 а.с. 182-184). 19.05.2006 року між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк Україна» укладено кредитний договір № МL-005/127/2006 за умовами якого [PERSON] надано банком кредит у сумі 50 000 доларів США, з щомісячною сплатою 11 процентів річних за користування кредитними коштами, з кінцевим строком повернення 19.05.2021 року (т. 1 а.с. 118). Як вбачається із виписки АТ «ОТП Банк» по поточному рахунку [PERSON] 19.05.2006 року на її рахунок внесені 45 000 доларів США, що еквівалентно 22 250 грн. 00 коп., 50 000 доларів США, що еквівалентно 252 500 грн. 00 коп., а також видано їй цього ж дня готівкою 95 000 доларів США, що еквівалентно 479 750 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 108, 109). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19.05.2006 року [PERSON] придбано квартиру під [ADDRESS] за ціною 459 550 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 48-49). Відповідно до витягу з реєстру актових цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, 11.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] у м. Любляна Республіки Словенії зареєстрований шлюб (т. 1 а.с. 26-29). Рішенням районного суду м. Нове Место Республіки Словенія від 02.11.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т. 1 а.с. 15-25). За інформацією з довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-5 сукупний дохід [PERSON] за 2004 рік становив 4 050 грн. 00 коп., за 2005 рік - 38 540 грн. 00 коп., за січень - квітень 2006 рік -19 320 грн. 00 коп. (т. 2 а.с. 60, 61) Будь-яких доказів на підтвердження тверджень [PERSON] про наявність у неї доходу, що дозволяв би їй зробити самостійний внесок у придбання спірної квартири в частині не пов`язаної з отриманим від банку кредитом, відповідачкою у порушення вимог ст. 12, 81 ЦПК України суду не надано, а тому суд розцінює ці доводи недоведеними. З довідками ТОВ «Хеліос Україна», колишня назва ТОВ «Сіколорс», [PERSON] працював на посаді заступника директора, його заробіток за період з жовтня по грудень 2004 року після відрахувань податків становив 1 132 грн. 20 коп., за січень - квітень 2006 року 37 165 грн. 76 коп. (т. 1 а.с. 40, 41). Як вбачається з виписки АТ «ОТП БАНК» по картковому рахунку [PERSON] починаючи з липня 2005 та по 11.07.2007 року переважна більшість транзакцій у гривні щодо зняття готівкових коштів, оплати товарів і послуг проводились на території Оболонського району м. Києва поруч [ADDRESS] , а саме на [ADDRESS] (т. 2 а.с. 10-38). Відповідно до обмінної картки Пологового будинку [ADDRESS] [PERSON] народила [INFO] хлопчина від першого браку, перші пологи з терміном вагітності 39 тижнів (т. 1 а.с. 119, 120). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав є визнання права. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Частиною 2 ст. 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Як роз`яснено у п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Враховуючи, що під час розгляду справи на підставі зібраних доказів установлено те, що [PERSON] та [PERSON] до укладення шлюбу проживали разом, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели сумісне господарство, піклувалися один про одного, а з лютого 2006 року їх відносини внаслідок планування народження дитини остаточно набули ознак подружніх стосунків, суд дійшов висновку про доведеність факту їх спільного проживання саме з указаного періоду, а тому набута [PERSON] у цей період квартира, в тому числі за рахунок грошових котів одержаних у позику за кредитним договром, є спільною сумісною власністю сторін й підлягає поділу між ними у рівних частках. При цьому істотних обставин для відступлення від рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності за вимогою [PERSON] судом не встановлено. Також, суд вважає безпідставними доводи [PERSON] про те, що для придбання спірної квартири були використані його особисті кошти в сумі 50 000 доларів США, зняти ним 22.04.2005 році з поточного рахунку у ПАТ «Родовід Банк» (т. 1 а.с. 193), оскільки на переканання суду указана сума була використана ним для набуття майнових прав за договором інвестування будівництва квартири у житловому будинку Деснянського району м. Києва, укладеного 02.05.2005 року ним з БК «УкрАзіаБуд» (т. 2 а.с. 1-6). Крім того, доводи відповідачки та її представника щодо встановлення рішенням Окружного суду у м. Нове Місто Республіки Словенія від 03.01.2020 року (т. 3 а.с. 56-68) часу з якого сторони почали спільне проживання, оцінюється судом критично з огляд на те, що період до жовтня 2006 року у справі, що розглядав суд Республіки Словенія не був спірним, а тому це рішення підлягає оцінці у сукупності з рештою доказів по справі. За таких обставин, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. При цьому інші доводи сторін, що не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків у межах предмету та підстав позову судом не оцінюються. Так, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial