Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-15 00:00:00

[PERSON] 11.01.2022 звернулась до суду з позовом до Корюківської міської ради Чернігівської області і просить визнати за нею право власності на добудовану прибудову загальною площею 43,6 м.кв. до квартири [ADDRESS] , загальна площа якої з урахуванням прибудови складає 81.7 м.кв., а житлова - 32,5 м.кв. Позовні вимоги мотивовані тим, що прибудована до належній позивачу квартири добудова попереднім власником цього нерухомого майна, є об`єктом самовільного будівництва, однак вона знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у власності позивача, а також добудована до нерухомості, що також перебуває у власності [PERSON] . Самовільна прибудова добудована без будь-яких порушень, має 100% готовності та 10% зносу, з огляду на зазначені обставини позивач вважає є підстави для задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 01.02.2022 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до слухання у відкритому підготовчому засіданні. Цією ухвалою учасникам справи визначено строк для подачі заяв по суті справи. Від відповідача 03.02.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Корюківська міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог, та зазначає, що вимоги заявника є обґрунтованими та на їх підтвердження подано достатньо доказів, які відповідають вимогам цивільного процесуального законодавства. Отже, відповідач визнав позовні вимоги [PERSON] . Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивач, представник позивача у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача Корюківської міської ради в підготовче засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Розглянувши додані до позовної заяви документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Корюківка Чернігівської області, де проживає і є зареєстрованою за адресою, [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] виданим 13 листопада 1996 року Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області. Відповідно до договору дарування посвідченого 17 вересня 1998 року нотаріусом Корюківської державної нотаріальної контори Дремлюгою Р.М., [PERSON] отримала у власність квартиру [ADDRESS] . Позивач є власником земельної ділянки площею 0,9 га. на якій розташована квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування земельної ділянки посвідченого 17 вересня 1998 року нотаріусом Корюківської державної нотаріальної контори Дремлюгою Р.М., відповідно до якого мати позивача [PERSON] подарувала належну їй земельну ділянку. (а.с. 14). Також право власності позивача на дану земельну ділянку підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 15). На час дарування позивачу вищевказаної квартири, яка раніше мала статус частини житлового будинку, що підтверджується будівельним паспортом (а.с. 8), мати здійснила на належній їй земельній ділянці дерев`яну прибудову до квартири загальною площею 43.6 м.кв. Враховуючи наведені обставини, судом встановлено, що також не заперечується сторонами, позивач не отримувала дозволу на будівництво та не вводила в експлуатацію прибудову до квартири [ADDRESS] , загальною площею 43.6 м.кв. Таким чином, вказана прибудова є об`єктом самочинного будівництва. [PERSON] зверталась до Корюківської міської ради за реєстрацією права власності на прибудову, однак отримала відмову та роз`яснення щодо необхідності звернення до суду із вимогами про визнання права власності за нею. Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Аналіз наведеної норми, говорить про те, що прибудова до квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43.6 кв.м. є самочинним будівництвом в розумінні частини першої цієї статті, адже збудована на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети та без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту. Водночас право власності на вказаний будинок може бути визнано за позивачем за рішенням суду, якщо земельна ділянка буда надана їй у встановленому порядку. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 р. у справі №6?1328цс15. Судом встановлено, що у [PERSON] перебуває у власності земельна ділянка, на якій знаходиться квартира по [ADDRESS] , а також прибудова до вказаної квартири загальною площею 43.6 кв.м., тобто фактично самочинна прибудова здійснена в межах земельної ділянки, яка належить позивачу. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що право власності на вказаний будинок підлягає визнанню за позивачем на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 496,20 грн. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved