Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

24.12.2021 року [PERSON] звернувся до суду з даною заявою, в якій просив зобов`язати Бахмацьку міську раду виділити йому в натурі (на місцевості) земельну ділянку (пай), еквівалентну земельній частці (паю), право на яку він має за законом. В своїй заяві вказав, що є спадкоємцем після померлого [INFO] батька [PERSON] , однак відповідач відмовив йому у виділенні в натурі земельної ділянки згідно належного спадкодавцю сертифікату на земельну частку (пай) серії ЧН № 0147062 (пай № 537) в зв`язку з відсутністю останнього у списках власників земельних часток (паїв) ПСП «Пісківське» с. Піски та СТОВ «АгроСвіт» с. Красилівка. Ухвалою суду від 29.12.2021 року відкрито провадження по справі з визначенням її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 26.01.2022 року, яке відкладено на 15.02.2022 року з метою витребування додаткових доказів. 11.01.2022 року відповідачем - Бахмацькою міською радою Чернігівської області подано відзив на позов, в якому вона заперечувала проти позовних вимог мотивуючи тим, що земельну частку (пай) № [NUMBER] в межах ПСП «Пісківське» та СТОВ «Агросвіт» с. Красилівка виділено іншій особі. Крім того, посилаючись на правову позицію, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.09.2020 року у справі № 807/2306/16, зазначає, що вказана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, в зв`язку з чим, відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, просить закрити провадження по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просив задовольнити їх. Представник відповідача - Бахмацької міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився з невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено в судовому засіданні батьками позивача [PERSON] згідно свідоцтва про його народження, є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Згідно свідоцтв про смерть [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10,16). 20.09.1996 року на ім`я [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0147062 розміром 4.2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності сільгосппідприємства «Красилівське» (а.с. 6). За повідомленням № 92 від 21.01.2022 року приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилася. 20.06.2017 року заведена спадкова справа № 45/2017 року після смерті [INFO] [PERSON] , яка є спадкоємцем [PERSON] , померлого [INFO] , яка фактично прийняла спадщину, оскільки проживала зі спадкоємцем на час відкриття спадщини (а.с. 32). Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки звернувся до нотаріуса з відповідною заявою (а.с. 33). 24.07.2017 року на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої матері [PERSON] відповідно до якого спадщина складається з права на земельну частку (пай) Колективного сільськогосподарського підприємства «Красилівське», с. Красилівка Бахмацького району Чернігівської області розміром 4.2 в умовних кадастрових гектарах. Дана земельна частка (пай) належала на підставі Сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0147062, виданого Бахмацькою РДА 20.09.1996 року на підставі рішення РДА від 18.09.1996 року за № 350 та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 20.09.1996 року за № 62 чоловіку спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с. 7). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є також свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч.ч.1,5 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі передачі їм земель із державної власності. Відповідно до ст.ст. 3, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку. 14.11.2021 року позивач звернувся із заявою до Бахмацької міської ради, в якій просив прийняти рішення про виділення йому в натурі (на місцевості) земельної ділянки (паю), як спадкоємцю [PERSON] , який значиться в списках власників земельних сертифікатів під номером 537 СТОВ «Агросвіт» с. Красилівка (а.с. 14). Листом за № 03-18/4174 від 17.11.2021 року Бахмацька міська рада відмовила [PERSON] у задоволенні його заяви посилаючись на те, що згідно з Технічною документацією по складанню Схеми організації території земельних часток (паїв) та виготовлення Державних актів на право власності на землю власникам земельних сертифікатів СТОВ «АгроСвіт» с. Красилівка Красилівської сільради відповідно до списків власників земельних часток (паїв) ПСП «Пісківське» с. Піски та СТОВ «АгроСвіт» с. Красилівка була виділена земельна частка (пай) № 537 [PERSON] . Відповідно до вищезазначеної Технічної документації [PERSON] значиться в списках власників земельних сертифікатів, які мають право на земельну частку (пай) під порядковим номером 537, а в списку власників земельних часток (паїв) відсутній (а.с. 5). Як вбачається зі змісту інформації про міські, селищні і сільські ради об`єднаних територіальних громад Чернігівської області станом на 01.12.2020 року, на підставі Постанови ВРУ № 807-1Х від 17.07.2020 року утворено Ніжинський район та ліквідовано Бахмацький район. До складу Бахмацької міської ради увійшла Красилівська сільська рада. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначний законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи, що питання щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі на місцевості належить виключно до компетенції міських рад та відмову Бахмацької міської ради у виділенні земельної ділянки в натурі [PERSON] , позовні вимоги підлягають задоволенню. Даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. З приводу зазначених у відзиві відповідача доводів щодо розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства суд зазначає наступне. Частиною першою ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Разом з тим відповідно до ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. Конституційний Суд України у Рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України вирішив, що: - положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень; - положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності. Згідно зі статтею 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені. При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Системний аналіз норм Земельного кодексу України свідчить про те, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою предявлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення субєкта владних повноважень. Якщо ж особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року в справі № 526/233/16-ц.

Outcome: approved