Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до Уманської міської ради про законність передачі майна хасидам. Позивач вказує на те, що він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Його будинок прилеглий до зони паломництва, а з появою паломників виникло багато проблем для місцевих жителів цієї території. 05.04.2017 хасиди вчинили груповий напад на його квартиру для заселення, тому він неодноразово звертався до місцевої влади для вирішення відповідного питання. Позивач просить суд зобов`язати Уманську міську раду в межах наданих повноважень забезпечити правовий режим переходу прав власності хасидам в зоні паломництва згідно законів України, а незаконно відчужене нерухоме майно по [ADDRESS] , повернути [PERSON] та стягнути з відповідача судовий збір. Ухвалою судді від 14.12.2021 справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до\~ст. 274 ЦПК України, без повідомлення сторін. Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи судом у встановлений строк не отримано. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. 05.01.2022 на адресу суду від Уманської міської ради надійшов відзив на позов, в якому міська рада заперечує проти задоволення позову та вражає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Вважають, що позивач не довів належними та допустимими доказами своє порушене право та вбрав не вірний спосіб захисту. Крім того, відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень міських рад не належить забезпечення правового режиму переходу прав власності на території їхньої компетенції. 06.01.2022 на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій він посилався на те, що відносно його майна вчиняються неправомірні дії. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суддя дійшов такого висновку. \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, на підставі договору дарування, що був укладений 27 травня 1994 року та посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-1577, [PERSON] та [PERSON] , належить по 1/6 частці житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Проте, як вбачається з Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, датою його видачі значиться 22.04.2005. Однак на Витязі міститься відмітка проте, що даний Витяг дійсний до пред`явлення протягом трьох місяців з дати видачі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Згідно ч.3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.\~\~ Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у\~статті 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся до суду з позовом до Уманської міської ради про законність передачі майна хасидам. Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Для захисту права власності у випадку незаконного відчуження майна, статтею\~\~387 Цивільного кодексу\~\~України закріплено право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави ним заволоділа. Власник має право реалізувати\~ своє право на захист\~ шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна з чужого незаконного володіння. У ст.ст..\~25,\~26\~ЗУ «Про\~місцеве самоврядування\~в Україні»\~визначено загальну\~та виключну\~компетенцію міських рад, до пововаження яких не належить забезпечення правового режиму переходу прав власності на території їхньої компетенції. Звертаючись за захистом своїх прав до суду саме позивач повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої\~ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Позивачем не доведено обставин, що викладені у позові, які права позивача порушив відповідач, тощо. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Виходячи із диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та вирішити спір, який пред`явлений до неналежних відповідачів, та застосувати інші, ніж заявлені позивачем, правові підстави позову. Суд не має права з власної ініціативи здійснювати заміну неналежного відповідача на належного, оскільки відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач повинен\~був довести\~за допомогою\~належних та\~допустимих доказів,\~з урахуванням\~положень ЦПК\~України таз\~посиланням на\~матеріально-правову\~підставу своїх\~вимог, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування, відповідно до процедури врегульованої ЦПК України. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не \~довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов \~не підлягає задоволенню. \~ На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду з відповідним позовом судовий збір не було сплачено, оскільки позивач є інвалідом другої групи по зору, на підтвердження чого він надав копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] від 20.05.2013, вид пенсії за віком, інвалід другої групи загальне захворювання по зору. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed