Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-10 00:00:00

[PERSON] 09 листопада 2021 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2021 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2021 року розгляд справи було відкладено і визначено дату розгляду на 14 січня 2022 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2022 року судовий розгляд було відкладено та визначено дату розгляду справи 11 лютого 2022 року. Позивач у своєму позові посилалася на те, що вона є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . Відповідачі у 2013 році орендували квартиру у під`їзді будинку, де проживає позивач. Восени 2013 року вони попросили позивача тимчасово зареєструвати їх у її квартирі з метою отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Відповідачі фактично не проживають у квартирі і ніколи не проживали, поточний ремонт не здійснюють, комунальні послуги не сплачують, їх особистих речей у квартирі немає. Фактичне місце проживання відповідачів невідоме. Реєстрація відповідачів перешкоджає позивачеві, яка несе тягар по утриманню квартири. Позивач у своїх позовних вимогах просила суд визнати [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідачам [PERSON] і [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачами відзив на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до актів, складених 06 жовтня 2021 року та 08 листопада 2021 року, відповідачі [PERSON] і [PERSON] у спірній квартирі фактично не проживають (а.с. 6, 7). Згідно з довідкою № 5/5, виданою Департаментом адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 05 жовтня 2021 року, у кв. [ADDRESS] зареєстровано позивача [PERSON] , а також відповідачів: [PERSON] і [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. На підставі ч. 4 ст. 9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ч. 2 ст. 71 ЖК України, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця прожива ння в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені законом строки у жилому приміщенні без поважних причин. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, що рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги. Зокрема, відсутні докази, що квартиронаймачем є позивач, не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні з неповажних причин, відсутність перешкод у їх проживанні. Наданий позивачем як доказ акт суд не приймає як належний доказ, оскільки його не затверджено у встановленому порядку головою квартального комітету. Оскільки позивачем до позову не додано будь-яких доказів на підтвердження обставин, що викладені у ньому, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено, сплачений нею судовий збір у розмірі 908 гривень (а.с. 1) слід віднести за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed