Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Самбірського міськрайонного суду Львівської області із позовною заявою до Товариста з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Паріс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 07.06.2019 року між AT «РВС БАНК» та нею був укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом прийняття (акцепту) нею Публічної пропозиції (оферти) Банку, та підписання нею заяви - договору №0033144 від 07.06.2019 року про надання кредиту шляхом перерахунку грошових коштів на картковий рахунок. 05.03.2020 року відступлено право вимоги за кредитним договором від Акціонерного товариства «РВС БАНК» до ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» па підставі договору про відступлення прав вимоги №05/03/2020-1. 09.06.2020 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №322. За даним виконавчим написом на користь ТОВ «ФК «Паріс» стягнуто 17 539,21 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту 13 204,54 грн; заборгованості по сплаті 18,00 відсотків річних в розмірі 916,97 грн; заборгованості за комісією - 2 307,70 грн; пенею в розмірі - 1110,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підстав статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату у розмірі 450,00 гривень. При вчиненні зазначеної нотаріальної дії приватний нотаріус керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Стягнення заборгованості проводиться за період з 09.07.2019 р. по 05.03.2021 р. Вважає, що даний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент його вчинення, є незаконним та повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з відповідача в користь держави судовий збір. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь 10 000 грн. витрат на професійну правову допомогу. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник Посікіра Р.Р. не з`явилися, подали до суду заяву, в якій позов підтримали повністю, просять його задовольнити, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а справу слухати у їхній відсутності. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» у судове засідання не з`явився, відзиву не подав, але це не перешкоджає вирішенню спору в порядку ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач був належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, тому суд розглядає справу у їхній відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280 284 ЦПК України. Встановлено, що приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 322 від 09.06.2020 року. Із копії постанови про відкриття провадження відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М. 28 липня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62668186 на виконання виконавчого напису № 322 від 09 червня 2020 року, приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Паріс», заборгованості в розмірі 17 539 грн 21 коп. Крім того, за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підстав статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату в розмірі 450,00 гривень. Відповідачем усупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача, а нотаріус не перевірив зміст договорів, на які відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за кредитним договором, та вчинив виконавчий напис про стягнення спірної заборгованості. Копії документів, на підставі яких був вчинений вищезазначений виконавчий напис, не були предметом дослідження судом, оскільки не надані приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно із ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат», у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Пунктом 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів. за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Виконавчий напис виданий на підставі Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова Апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а, отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає з кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 22 лютого 2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. До цього, станом на дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса (28.01.2021), чинне законодавство не передбачало умов та підстав для вчинення виконавчого напису при поданні кредитного договору або договору позики, викладеного в простій письмовій формі. У даному спорі приватний нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі норми (п. 2 вищенаведеного Переліку), який рішенням суду визнано незаконною та нечинною. Вчинення виконавчого напису па підставі нотаріально непосвідчених письмових договорів чинним законодавством станом на 09.06.2020 року також не передбачалось. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 09.06.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 22 лютого 2021 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеними нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 5 червня 2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи така була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20 червня 2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. За правилами ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в користь держави судові витрати які пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 908 гривень. Згідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача [PERSON] адвокатом Посікірою Р.Р., окрім копії договору про надання правової допомоги, додано акт прийому передачі наданих послуг №1 від 03.12.2021 року. Актом від 03.12.2021 встановлено, що послуги, передбачені договором про надання професійної правничої допомоги, виконавцем були надані, а замовником прийняті. Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Посікіра Р.Р. надавав правову допомогу по справі в інтересах позивача [PERSON] . Суд, враховуючи принцип співмірності, вважає, що з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 10 000 грн в рахунок витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved