Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління» про усунення перешкод в користуванні власністю, в якому просить припинити іпотеку, накладену на підставі договору іпотеки від 13.02.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 524 та зняти заборону відчуження об`єкту нерухомого майна: квартири за [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що 13 лютого 2008 року між сторонами було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 50, відповідно до якого Банк зобов`язався надати позивачеві кредит у сумі 100 000 грн. на умовах строковості, повернення і платності, а позичальник повернути та сплатити відсотки за його користування у порядку та на умовах, визначених договором, із остаточним терміном повернення кредиту 13 лютого 2018 року. У якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 13.02.2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки №524, відповідно до якого позивач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності. У квітні 2010 року було встановлено, що службова особа Банку привласника грошові кошти, скориставшись кредитною лінією позивача та незаконно отримала з неї 40000 грн., що підтверджується наявним кримінальним провадженням. 02 грудня 2016 року позивачем було повністю і достроково погашено кредитну заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 50 від 13.02.2008 року. Однак, Банк відмовляється видавати позивачеві довідку про погашення кредитної заборгованості та зняття заборони відчуження майна, пояснюючи це наявністю кримінального провадження. Позивач вважає, що такі дії Банку порушують його право власності. Враховуючи вищенаведене, просить суд припинити іпотеку, накладену на підставі договору іпотеки від 13.02.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 524 та зняти заборону відчуження об`єкту нерухомого майна: квартири за [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 09.12.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки 19.04.2010 року було порушено кримінальну справу, на даний час розслідування не завершено. Вищезазначене унеможливлює зняття заборони зі спірного предмета іпотеки, а тому заявлений позов є передчасним. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 лютого 2008 року між Банком і позивачем було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 50 (а.с.15-19). 13.02.2008 року було укладено додаткову угоду № 50 до цього договору, відповідно до якої із 01 жовтня 2008 року установлюється плата за користування кредитом у розмірі 18 % (а.с.20). Також між Банком і позивачем було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого Банку в іпотеку для забезпечення виконання зобов`язань було передано квартиру [ADDRESS] , (а.с.21-25), яка на праві приватної власності (на підставі договору дарування від 10.01.2002 року) належить позивачеві на підставі договору дарування (а.с. 12). Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що 19.04.2010 року слідчим порушено кримінальну справу № 21017510 за фактом привласнення та розтрату грошових коштів службовими особами філії - Мукачівське відділення № 7287 ВАТ «Державний ощадний банк України» у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.ч.3,4 ст.191 КК України. Отже, спірні правовідносини виникли з приводу того, що позивач доводить, що погасив заборгованість у повному обсязі, однак Банк обґрунтовує свою позицію тим, що неможливо зняти заборону зі спірного предмета іпотеки до набрання відповідним вироком законної сили, оскільки за позивачем рахується непогашена кредитна заборгованість, що в свою чергу свідчить про неповне виконання ним умов кредитного договору. Також, на виконання вимог ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 09.12.2021 року відповідачем був наданий розрахунок заборгованості по кредитній угоді № 50 від 13.02.2008 року, згідно якого сума боргу [PERSON] станом на 13.11.2017 року становить 51 138,12 гривень (а.с. 58). Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Так згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608та609 ЦК України). Згідно з ч.5 ст.3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. За приписами ст.17 ЗУ «Про іпотеку» підставою припинення іпотеки, є припинення основного зобов`язання. Відповідно до ч.3 ст.49 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що іпотека може бути припиненою за рішенням суду. Згідно з п.4.4 Іпотечного договору від 13.02.2008 року право іпотеки припиняється у випадку виконання у повному обсязі зобов`язання за Кредитним договором або в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. За фактом спірних правовідносин установлено, що станом на 13.11.2017 року у [PERSON] наявна заборгованість по договору відновлювальної кредитної лінії № 50 у розмірі 51 138,12 (а.с.58). Враховуючи, той факт, що особа може бути визнана виною у скоєнні того чи іншого кримінального правопорушення (злочину) виключно вироком суду, який набрав законної сили, який по вказаній справі відсутній, (особа, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.ч.3,4 ст.191 КК України не визнана винною вироком суду, який набрав законної сили), тому суд приходить до висновку, що сума заборгованості виникла не з його вини, а з вини третіх осіб, є передчасним. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Враховуючи те, що обставин для припинення іпотеки, зазначені позивачем судом не встановлено, а тому у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління» про припинення договору іпотеки слід відмовити. Крім цього, оскільки вимога про зняття заборони відчуження об`єкту нерухомого майна є похідною від попередньої, то суд також приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. З врахуванням вищевикладених обставин, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу як окремо, так і в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління» про усунення перешкод в користуванні власністю, слід відмовити з наведених вище підстав.

Outcome: dismissed